Провадження № 2/641/902/2017 Справа № 641/1109/17
29 березня 2017 року
Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :
головуючого судді: Курганникової О.А.
за участю секретаря судового засідання: Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання права власності, зобов"язання вчинити певні дії,-
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання права власності, зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позву зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 липня 1994 року. У 1995 році вона вирішила продати спірну квартиру, однак її знайомий відповідач по справі ОСОБА_2 запропонував їй допомогу у реалізації житла та пояснив, що для полегшення його роботи їм необхідно на товарній біржі укласти договір купівлі продажу квартири, який з підстав недодержання нотаріальної форми не буде дійсним, але дасть відповідачу можливість, не турбувати і не витрачаючи час позивача, реалізувати квартиру. Оскільки її та ОСОБА_2 повязували давні дружні відносини, то між ними була усна домовленість про те, що після підписання договору ОСОБА_1 залишається проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 до остаточного розрахунку за договором з боку відповідача, продовжує доглядати за квартирою. І лише після остаточного розрахунку, квартира переходить у власність відповідача. При цьому, строки розрахунку сторонами визначено не було. Проте, фактично спірна квартира відповідачу не передавалась, гроші від продажу квартири вона не отримувала. Вважаючи, що квартира все ще є її власністю, позивач продовжувала проживати в ній, сплачувати комунальні послуги, піклуватися про вказане майно.
І лише у листопаді 2016 року, коли позивач вирішила розпорядитися вказаною квартирою, вона дізналася, що спірна квартира АДРЕСА_2, вибула з іі володіння внаслідок обману, і на вкрай невигідних умовах, у звязку з чим вона вимушена звернутись до суд за захистом своїх прав та просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений на АТ «Харківська універсальна біржа» 08.02.1995 року за реєстровим №У-02-142-Н - недійсним.
Визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 та внести запис до Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 на її імя, та стягнути судові витрати з відповідача на її користь.
Позивач до канцелярії суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала згоду на розгляд справи та ухвалення рішення при заочному розгляді.
Відповідач до судового засідання не зявився, повідомлений належним чином у встановленому законом порядку через оголошення у пресі, а саме «Слобідський край» від 18.03.2017 року (а. с. 32), що відповідає положенням ч. 4, 9 ст. 74 ЦПК України, оскільки згідно відомостей відділу адресно -довідкового роботи ГУ ДМС України в Харківській області від 24.02.2017 року, 13.03.2017 року, ОСОБА_2 зареєстрованим, або знятим з реєстрації за будь якою адресою не значиться (а. с. 15, 27),
Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України.
Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 83765309 від 29.03.2017 року відомості щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження квартири АДРЕСА_2 відсутні (а. с. 33).
Відповідно до ст.ст. 57,58 Конституції України, ст. 5 чинного ЦК України та ст. 3 ЦК України в редакції 1963 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 1995 року, для їх врегулювання слід застосувати ЦК України в редакції 1963 року.
Відповідно до положень ст. 86 ЦК України (1963р.) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності.
Згідно ч. 1 ст. 128 ЦК України (1963р.) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди (ст. 153 ЦК України (1963р.).
Крім цього, відповідно до вимог ст. 224 ЦК України (в редакцій 1963 року) за договором купівлі -продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
08 лютого 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2і на АТ «Харківська універсальна біржа» був укладений договір купівлі продажу № У-02-142-Н предметом якого є квартира АДРЕСА_3 (а. с. 4-5).
Відповідно довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації « Харківської міської ради № 2501320 від 14.03.2017 року, квартира АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 року зареєстрована на праві приватної власності на імя ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу № У-02-142-Н від 08.02.1995 року зареєстрованого «Харківською універсальною біржею» (а. с. 31).
Статтею 128 ЦК України також встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі,якщо інше непередбачено договором або законом.
Проте, із даних паспорта відповідача позивача ОСОБА_1 серія МТ № 243380 виданого Комінтернівським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 31 серпня 2012 року (а. с. 7-8) та довідки КП Жилкомсервіс дільниця № 71 від 24.10.2016 року (а. с. 10) вбачається, що продавець квартири ОСОБА_3 місце свого проживання та реєстрації не змінювала та проживала в даній квартирі АДРЕСА_2 де і проживає по даний час.
Відповідно до ст. 57 ЦК України (1963р.) угода, укладена внаслідок обману, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого, внаслідок чого потерпілому повертається другою стороною все одержане нею за угодою.
З аналізу зазначених норм вбачається, що намір власника майна на його продаж повинно відповідати його волевиявленню саме на продаж, а не вчинення іншої дії.
При цьому слід враховувати вік позивача, наявність потреби у відчуженні спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після його укладення і інші обставини.
Таким чином з наведеного вбачається, що в порушення наведених вимог закону, ОСОБА_1 , яка вказана в оспорюваному договорі купівлі продажу квартири як продавець, наміру щодо продажу квартири не мала, спірна квартира не передавалась за вказаним договором покупцю, та він не сплачував за неї кошти.
За такого , оспорюваний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений на АТ «Харківська універсальна біржа» 08.02.1995 року за реєстровим №У-02-142-Н , як такий що не відповідає вимогам закону слід визнати недійсним та поновити порушене право позивача визнавши за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3.
Як зазначено в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права ( частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.
Оскільки спірна квартира фактично позивачкою ОСОБА_1 ОСОБА_2 не передавалася, гроші за продаж квартири позивач не отримувала, то підстави для двосторонньої реституції відсутні.
Посилання позивачки, як на підставу позову про те, що договір повинен бути посвідчений нотаріально суд не приймає, оскільки Договір є біржовою угодою і відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягає нотаріальному посвідченню та являється укладеним з моменту реєстрації на товарній біржі. Закон України «Про товарну біржу» являється спеціальним законом який регулює відносини з приводу укладання угод на товарній біржі (біржових) та прямо передбачає звільнення біржової угоди від нотаріального посвідчення.
Позовні вимоги щодо внесення запису до Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 на імя позивача, задоволенню не підлягають, оскільки суд не є тим органом який здійснює відповідну реєстрацію, в силу чого судове рішення яке набрало законної сили і за яким визнано недійсним договір купівлі-продажу та визнано право власності є правовою підставою для відновлення реєстрації права власності за ОСОБА_1 відповідними органами, на яких законом покладено відповідну функцію щодо реєстрації прав на нерухоме майно.
Згідно з п.п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції від 16 січня 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. До позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 01 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена до відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.
Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і ст.ст. 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР загальний строк д захисту права за позовом особи, право якої порушено позовна давність встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до предявлені позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Оскільки, строки розрахунку за договором сторонами визначено не було позивач до листопада 2016 року вважала спірну квартиру своєю власністю, що підтверджується фактичними обставинами проживання позивача у квартирі, а тому строк позовної давності - 3 роки, встановлений ст.71 ЦК України ( ред.. 1963р.) пропущено ОСОБА_1 з поважних причин і його слід поновити.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст.. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.. 10,11, 88, 209, 197, 212, 214-215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений на АТ «Харківська універсальна біржа» 08.02.1995 року за реєстровим №У-02-142-Н - недійсним.
Визнати за ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1544 (одна тисяча пятсот сорок чотири),46 грн.
В решті задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: ОСОБА_4