Справа №487/4822/15-ц 30.03.2017 30.03.2017 30.03.2017
Провадження №22-ц/784/853/17
Головуючий у першій інстанції-Павлова Ж.П.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем Шагаєм О.А.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_4

та за зустрічним позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_1

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

У С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про усуненні перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позивачка зазначала, що є власницею житлового будинку з господарськими будівлями по вул. 3 Ялтинська, 4/1 в м. Миколаєві, а з січня 2012 року - і власницею земельної ділянки площею 0, 0682 га. Власницею сусіднього будинку №4 по цій же вулиці є ОСОБА_4 Між сторонами з 2010 року існує спір щодо користування частиною земельної ділянки, яка належить їй (позивачці) та розташована між їх будинками. Після отримання землі у власність вона була вимушена встановити паркан, який відгороджує її ділянку, але ОСОБА_4 його самовільно зруйнувала та незаконно користується цією ділянкою для проходу до свого будинку.

Посилаючись на порушення її прав власника та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та зобовязати ОСОБА_4 відновити зруйнований паркан на межі земельних ділянок за №4/1 та №4 по вул. 3 Ялтинській у м.Миколаєві.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала, посилаючись на те, що суміжні ділянки облаштовані лише одним входом, і на спірну ділянку площею 26 кв.м у неї існує сервітут, встановлений рішенням Миколаївської міської ради у жовтні 2011 року. Але ОСОБА_1 всіляко перешкоджає їй у користуванні цією ділянкою. При цьому відповідачка ОСОБА_4 звернулась з зустрічним позовом, яким просила заборонити позивачці встановлювати паркани та будь-які інші відгороджуючи конструкції на цій частині ділянки.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2017 року у задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення в частині відмови їй в позові. Апелянт посилалась на те, що сервітут на користування ділянкою ОСОБА_4 у визначеному законом порядку не встановлювався, прав на встановлення сервітуту відповідачка не має, а відмовивши у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову, суд допустився суперечливих та непослідовних висновків.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з січня 2009 року ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. 3 Ялтинська, 4/1 в м. Миколаєві (а.с. 6, 7). Розмір земельної ділянки складає 0,0682 га.

Власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №4 по вул. 3 Ялтинській у м. Миколаєві, розташованого на земельній ділянці, яка межує з ділянкою позивачки, є ОСОБА_4 (а.с.9,10).

Земельна ділянка №4, якою користується відповідачка, по фасадній межі виходу на вул. 3 Ялтинську не має.

Вхід на цю територію домоволодіння №4 здійснюється через вхідну хвіртку, розташовану на земельній ділянці №4/1.

З 2010 року між сторонами виникають спори щодо користування частиною ділянки, розташованою у фасадній частині між їх житловими будинками (а.с.11-14, 17-20).

Рішенням Миколаївської міської ради від 20 жовтня 2011 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 682 кв.м з зазначенням обмеження у використанні ділянки площею 26 кв.м право проходу та проїзду на велосипеді (пункт 2) та передано цю ділянку у власність ОСОБА_1 (пункт 2.2.)(а.с.43).

18 січня 2012 року ОСОБА_1 отримала державний акт ЯК № 281557 на право власності на земельну ділянку (а.с. 8). Будь-яких обмежень в користуванні ділянкою в акті не зазначено.

Земельний сервітут у визначеному законом порядку (стаття 100 ЗК України) не встановлювався.

З метою встановлення обставинщо мають істотне значення для вирішення спору. В тому числі і щодо існування паркану між суміжними ділянками у фасадній частині, судом першої інстанції призначено земельно-технічну експертизу.

Експертом досліджені архівні інвентаризаційні справи: справа №222459 на житловий будинок №4 та справа №27770 на житловий будинок №4/1, а також здійснено візуальне обстеження ділянок сторін.

За висновком судової земельно-технічної експертизи №1250-53 від 17 жовтня 2016 року (а.с.81-91) при дослідженні інвентаризаційних справ встановлено, що станом на 1992, 2008 та 2009 роки фізична границя суміжного користування між ділянками №4 та №4/1 (огороджувальні конструкції) відсутня (пункт 2).

На момент обстеження виявлено цегляний цоколь з встановленими металевими стовпами у кількості 4 шт., який проходить від фасадної лінії ділянок до правого нижнього кута житлового будинку відповідачки та перегороджує єдиний вхід на ділянку ОСОБА_4 (а.с.86,89).

В судовому засіданні апеляційного суду сторони підтвердили, що цю огорожу ОСОБА_1 намагалась встановити у 2015 році.

Обмеження щодо користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,0682 га, яку передано їй у власність, передбачені проектом землеустрою (а.с.44,88) та прямо зазначені в рішенні Миколаївської міськради №10/34 від 20 жовтня 2011 року (а.с.43).

Отже, встановивши, що межі з огороджувальними елементами у фасадній частині між ділянками №4 та №4/1 раніше не існувало, вхід на ділянку №4 здійснюється лише з вул. 3Ялтинська через ділянку №4/1, умовами передачі землі у власність було встановлення обмеження - надання проходу та проїзду по частині ділянки ОСОБА_1, а встановлення паркану між ділянками по цегляному цоколю повністю перекриє вхід на ділянку ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові ОСОБА_1 за статтями 152,153 ЗК України.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням апелянта про те, що право на встановлення паркану надає їй відсутність будь-яких зареєстрованих обмежень у Державному акті та в Державному земельному кадастрі. Обмеження у здійсненні права власності на частину земельної ділянки (26 кв.м) встановлені проектом землеустрою, на підставі якого і здійснена передача землі у власність ОСОБА_1 та видано державний акт.

Не може бути достатньою підставою для задоволення позову і посилання ОСОБА_1 на відсутність у ОСОБА_4 прав землекористувача, оскільки встановлення паркану між ділянками позбавить відповідачку можливості користуватись належним їй житловим будинком та обслуговувати власність.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 має можливість облаштувати окремий вихід зі своєї ділянки на вул. 3Ялтинську виходять за межі заявленого позову.

Позовних вимог про покладення такого обвязку на відповідачку ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_1 не заявляла.

Не порушувала питання у судовому порядку про встановлення земельного сервітуту і відповідачка ОСОБА_4, що і стало підставою для відмови у задоволенні її зустрічного позову про покладення на ОСОБА_1 таких обовязків, які складають зміст сервітуту.

Одночасні висновки суду першої інстанції за первісним позовом ОСОБА_1 про відсутність підстав для поновлення паркану та за зустрічним позовом ОСОБА_4 про відсутність підстав для забезпечення права відповідачки користуватись спірною ділянкою, дійсно свідчать про те, що спір між ними не вирішено, але це не перешкоджає кожній із сторін захищати свої права у іншій передбачений законом спосіб, в тому числі і в судовому порядку.

Рішення суду в частині зустрічного позову відповідачка ОСОБА_4 не оскаржувала.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм земельного та процесуального законодавства, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В АЛ И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_5