АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

[1]

05 квітня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва Мазурик О.Ф., розглянувши матеріали апеляційної ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа: ОСОБА_1, про визнання договору поруки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на недотримання правил підсудності при відкритті провадження у справі судом першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вже зверталася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2016 (а.с.27).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишено без змін ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2016 (а.с. 39-40).

Частиною 4 ст. 297 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи наявність ухвали про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2016 з урахуванням положень ч. 4 ст. 297 ЦПК України, згідно яких повторне оскарження однієї і тієї ж ухвали не допускається, суд приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа: ОСОБА_1, про визнання договору поруки недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Суддя:

Справа № 761/29672/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5541/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.