Справа № 372/4969/15-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/642/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 17.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю, та визнання особи такою що втратила право на користування житлом,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що є співвласником квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В 2008 році третя особа ОСОБА_4 умовив її дати згоду на реєстрацію свого брата ОСОБА_3, невістки ОСОБА_2 та племінника ОСОБА_4, в квартирі що належить їм на праві спільної часткової власності. З того часу жодного дня відповідачі за місцем реєстрації не проживали та не проживають, вона одноосібно утримує вказане житло, сплачує необхідні комунальні платежі, та не може отримати субсидію. Добровільно зніматись з реєстрації відповідачі відмовляються, чим порушують її права, тому просила, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою квартирою № 118 по вул. Соснова, 6, м. Українка, Обухівського району Київської області.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що вони жодних перешкод не чинять позивачу для оформлення субсидії, комунальні платежі сплачує третя особа, крім того вони зазначили, що невзмозі проживати у вказаній квартирі, оскільки їм не вистачає місця, так як там проживає позивачка, третя особа та їх діти.

Третя особа ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення позовних вимог, та зазначив, що відповідачі жодних перешкод для позивачки у користуванні її частиною спірної квартири не чинять.

Рішенням Обухівського районного суду від 24 листопада 2016 року у позові відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу посилаючись на те, що суд при постановлені рішення не прийняв до уваги докази не проживання відповідачів у спірній квартирі, не повно зясував матеріали справи, що призвело до порушення її прав. Тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.06.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.11.2009 за позивачем ОСОБА_2, та третіми особами ОСОБА_4, ОСОБА_6, та ОСОБА_6 зареєстровано право власності за кожним по 1/4 частині квартири № 118, що знаходиться в житловому будинку № 6 по вул. Сосновій, в м. Українка, Обухівського району, Київської області.

Відповідно до довідки ПОЖ виконавчого комітету Української міської ради від 23.11.2015 року, та довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинку, який не введений в експлуатацію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідачі зареєструвалась у спірній квартирі з дозволу всіх її власників, один з яких ОСОБА_4, колишній чоловік позивачки, заперечує щодо задоволення позовних вимог, відповідачі не є членами сімї позивачки, а тому підстав для задоволення позовних вимог відповідно до норм ст.405 ЦК України, на яку посилається позивачка, немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, як власник 1/4 частини спірної квартири, не заперечує проти користування квартирою своїм братом ОСОБА_3, невісткою ОСОБА_2 та племінником ОСОБА_4, які є відповідачами у справі.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім'ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Разом з тим, позивачка, колишня дружина співвласника квартири не заперечувала, що вона проживає окремо від колишнього чоловіка та членів його сім'ї, відповідачі не є членами її сім'ї.

За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що ст. 405 ЦК України не регулює спірні правовідносини.

У даному випадку не можливо застосувати і норми ЖК України, а саме статті 71, 72 ЖК України, оскільки особи, про визнання яких такими, що втратили право користування житловим приміщенням, просить позивачка, не є наймачами житлового приміщення, яке належить громадянину на праві власності, так як вони зареєстровані, як члени сім'ї іншого співвласника житлового приміщення ОСОБА_4, який заперечує проти визнання відповідачів такими, що втратили право користування його частиною житлового приміщення, бо як власник, він відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке і реалізував шляхом надання права відповідачам користуватися належним йому майном.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :