ухвала

іменем україни

29 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Кафідової О.В., Гримич М.К., Іваненко Ю.Г., Закропивного О.В., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що відповідно до умов договору від 19 січня 2006 року № PLW0SE00000471 відповідач отримала кредит у розмірі 4 700,00 грн на строк до 19 січня 2009 року.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник зобов'язаний надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також з інших витрат згідно з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка».

В порушення норм ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим має заборгованість станом на 19 лютого 2016 року у сумі 97 559,57 грн, яка складається з наступного: 3 807,50 грн - заборгованість за кредитом, 26 560,45 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 427,25 грн - заборгованість за комісією, 66 764,37 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Від цієї суми віднімається сума у розмірі 24 981,95 грн, яка була стягнута з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» за рішенням суду.

У зв'язку з цим, посилаючись на норми ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 15, 107 ЦПК України, позивач просить стягнути на його користь з відповідача остаточну заборгованість у сумі 72 577,62 грн, а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 350 грн на відшкодування понесених нею судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 рокурішення Шишацького районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLW0SE00000471 від 19 січня 2006 року: відсотків в розмірі 11 377,05 грн, комісійної винагороди у розмірі 2 058,6 грн та пені в розмірі 2 084,15 грн, а всього 15 519,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 618,69 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з часу звернення позивача до Октябрського районного суду м. Полтави та винесення судом відповідних рішень, останнє з яких датоване 10 липня 2012 року, до звернення позивача із даною позовною заявою минув термін, що перевищує 3 календарні роки, а відповідач не вчинив дій які свідчать про визнання нею боргу, прийшов до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішенні про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на отримання відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за три роки, що передували зверненню банка до суду з позовом, тобто за період з 01 квітня 2013 року по 01 квітня 2016 року

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду не відповідає цим вимогам.

Судами встановлено, що 19 січня 2006 року між Закритим акціонерним комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № PLW0SE00000471, згідно з яким остання отримала кредит на строк по 19 січня 2009 року включно в розмірі 4 700,00 грн для розвитку домогосподарства зі сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту.

Для погашення заборгованості за цим договором, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією за користування кредитом, позичальник повинен щомісяця у період сплати з «18» по «25» число кожного місяця надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі згідно з графіком, що становить 255,72 грн протягом 36 місяців.

Згідно з п. 3.2 договору при порушенні позичальником терміну повернення кредиту він зобов'язується сплачувати банку відсотки за користування кредитом в розмірі 8,30 % на місяць від суми залишку непогашеного кредиту.

У разі невчасної сплати заборгованості за відсотками і комісією банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідач своїх зобов'язаннь перед позивачем належним чином не виконала, внаслідок чого згідно з розрахунком позивача станом на 19 лютого 2016 року утворилася заборгованість у сумі 97 559,57 грн, яка складається з наступного: 3 807,50 грн - заборгованість за кредитом, 26 560,45 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 427,25 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом, 66 764,37 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2011 року у справі № 2-1622/805/2012, яке 13 березня 2012 року набрало законної сили, з ОСОБА_6 за вищевказаним кредитним договором стягнуто наявну заборгованість у сумі 24 981,95 грн, яка складається з наступного: 3 807,50 грн - заборгованість за кредитом, 12 905,50 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 9 087,95 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Незважаючи на винесення Октябрським районним судому м. Полтави вищевказаного рішення, відповідач своїх зобов'язань перед позивачем не виконує, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

У зв'язку з чим поточна сума кредитної заборгованості відповідача перед позивачем складає 72 577,62 грн, що становить різницю між загальною заборгованістю у сумі 97 559,57 грн та заборгованістю, стягнутою за вищевказаним судовим рішенням, на суму 24 981,95 грн.

За розрахунком суду першої інстанції поточна сума кредитної заборгованості має наступну структуру: заборгованість за тілом кредиту - 0 грн. (3 807,50 грн - 3 807,50 грн стягнутих за судовим рішенням), заборгованість за процентами за користування кредитом - 14 464,95 грн (26 560,45 грн - 12 095,50 грн стягнутих за судовим рішенням), заборгованість за комісією - 427,25 грн, заборгованість зі сплати пені - 57 685,42 грн (66 764,37 грн - 9 078,95 грн стягнутих за судовим рішенням).

Окрім того, Октябрським районним судом м. Полтави 10 липня 2012 року у справі № 2-1622/3074/2012 винесено ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 261 ЦК України визначені умови початку перебігу позовної давності, зокрема ч. 1 визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи те, що за умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний погасити кредитну заборгованість не пізніше 19 січня 2009 року (п.п. 1.1, 3.1) з наступного дня розпочинається перебіг позовної давності у вказаному кредитному зобов'язанні.

Відповідно до вимог ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи те, що умовами договору, укладеного між відповідачем та позивачем, не визначено збільшеного строку позовної давності (ст. 259 ЦК України) судом застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, визначений ст. 257 ЦК України.

Звернувшись до суду із позовом до відповідача за цим же кредитним договором, позивач перервав трирічний строк позовної давності та його перебіг розпочався заново.

Враховуючі те, що з часу звернення позивача до Октябрського районного суду та винесення судом відповідних рішень, останнє з яких датоване 10 липня 2012 року, до звернення позивача із даною позовною заявою минув термін, що перевищує 3 календарні роки, а відповідач не вчинив дій, які свідчать про визнання нею боргу, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявленої стороною у спорі, є підставою для відмові у позові.

Апеляційний суд вищевикладеного не врахував, не взяв до уваги, що банком пропущено строк позовної давності, та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Положеннями ст. 316 ЦПК України установлено вимоги щодо змісту рішення суду апеляційної інстанції. Зокрема, рішення суду має складатися з описової частини із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнених доводів та заперечень інших осіб, які беруть участь у справі; мотивувальної частини із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; резолютивної частини із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК України. Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд апеляційної інстанції у порушення зазначеної норми процесуального закону ухвалив рішення, яке за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України, оскільки не зазначив чітких мотивів та підстав скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року скасувати, рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 19 травня 2016 рокузалишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: М.К. Гримич О.В. Закропивний Ю.Г. Іваненко Т.О. Писана