Справа № 215/3272/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді - Квятковського Я.А.

за участю секретаря - Пономаренко М.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «Приват Банк» про захист прав споживачів і зобовязання нарахувати відсотки за користування коштами.

В обґрунтування позову вказує, що 12.05.2004 року він з ПАТ КБ «Приват Банк» уклали договір № про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки. Договором у п.4.4 передбачено нарахування відсотків, згідно Правил та Тарифами Банку. В травні 2005 року він розмістив на рахунок гроші в розмірі 688,39 грн. В квітні 2014 року позивач важко захворів, та потребував гроші на лікування, тому вирішив зняти з рахунку залишок коштів у розмірі 688,39 грн. та нараховані відсотки за розміщеними в банку коштами. Після неодноразових звернень Банк повернув 688,39 грн. Одночасно Банк відмовився від нарахування відсотків на вказаний залишок за перод 2004-2014 роки, посилаючись на те, що по картам, наданим для зарахування соціальних виплат відсотки ,не нараховуються, тому просить зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахувати відсотки відповідно до п. 4.4 договору на залишок коштів, які зберігались на картковому рахунку, за період з дня відкриття рахунку до дня повернення йому вкладу.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення, в яких вказує, що в червні 2006 року Банк перерахував, з рахунку позивача, грошові кошти на користь банку, відповідно до умов договору п.9.4, в розмірі 688,39 грн., а картковий рахунок закрив. Зазначає про те, що діючими на той час умовами надання банківських послуг не передбачено нарахування відсотків за користування коштами за банківськими рахунками, призначеними для соціальних виплат. Також просить застосувати до позовних вимог загальний строк позовної давності та відмовити в позові в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 12.05.2004 року уклав договір № з ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття рахунку та обслуговування розрахункової карти, з видачею платіжної картки типу соціальна, для здійснення операції по картковому рахунку, а.с. 8. Згідно п.2.1 Договору , передбачено, що картка видається для безготівкового розрахунку за послуги та товари, для отримання грошових коштів у касах банку, та фінансових установах через банкомати. Клієнту надається послуга поповнення карти, в тому числі і третіми особами, а також кредитний ліміт на умовах договору.

Згідно п.1.2 договору клієнт здійснює операції по картці згідно вимог законодавства та Правил користування платіжними картками, які є невідємною частиною цього договору.

Також у п.4.4 цього договору передбачено, що банк зобовязаний нараховувати відсотки та поточний кожноденний залишок коштів, розміщених клієнтом на картковому рахунку згідно Правил і тарифів банку.

Згідно ухвали суду від 28.11.2016 р. про витребування доказів, а.с.64-65, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано до суду копію витягу з Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», де у п. 2.1.2.8.1 зазначено, що нарахування відсотків на залишок на Розрахункові карти для виплат, Соціальну карту для виплат не здійснюється, а.с. 81-86.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях.

Всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з матеріалами справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Тобто як випливає зі змісту даної норми, нарахування відсотків за договором обслуговування банківського рахунку є не обовязком банком а його правом та повинно встановлюється сторонами в кожному випадку окремо.

За таких обставин, оскільки п.п.4.4 договору від 12.05.2004 є бланкетним положенням і відсилає до приписів умов та правил надання банківських послуг, які є обовязковою частиною договору, і згідно п. 2.1.2.8.1 яких не передбачено нарахування відсотків за користування коштами на соціальну картку, яку отримав позивач, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, ст.1068, ст.1066, ст.1070 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов'язання нарахувати відсотки за договором - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-и денний строк з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: