Справа № 369/1075/17 Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/2271/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 04.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Бобка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом про визнання частково недійсним договір відступлення права вимоги № 143/ФК -16 від 05 січня 2016 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за умовами якого останній набув права вимоги до позивача за кредитним договором укладеним між ВАТ «КБ «Актив-Банк» та позивачем від 04 березня 2008 року. Разом із подачею вказаного позову позивач просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_5 (дружині позивача), оскільки вважає, що у випадку невжиття судом заходів забезпечення позову, існує загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним висновком районного суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку, що постановлено з порушенням норм процесуального законодавства, який регламентує порядок розгляду заяв про забезпечення позову та постановити нову, якою задовольнити вимоги заявника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що заявлений вид забезпечення позову не відповідає позовним вимогам, оскільки в даному випадку вирішується лише питання про недійсність правочину, а не визнання права власності на квартиру на яку заявник просить накласти арешт, а тому відсутня загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в даній категорії справи з таким предметом спору.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму ВСУ № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, має із врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із такою заявою, позовним вимогам.

У пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 розтлумачено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині 1 статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу.

Так, з матеріалів вказаної справи вбачається, що 04.03.2008 року між позивачем по справі та ВАТ «КБ «Актив - банк» (перейменовано - ПАТ «КБ «Актив -банк») було укладено кредитний договір № 78.1.08/Д(С) - 1, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 828 185,64 грн. на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,7% з кінцевим терміном повернення 03.03.2035 року.

З метою забезпечення належного виконання фінансового зобов'язання за зазначеним вище вказаним договором, ОСОБА_5 (дружина позивача) передала Банку на підставі іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6 04.03.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1138, нерухоме майно житлового призначення: трикімнатну квартиру зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 94,2 кв.м., житловою площею 53.9 кв.м., що знаходиться за адресом: м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 6, кв. 116.

Через порушення позивачем графіку щомісячних платежів, Банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості у сумі 826 535,53грн. Заочним рішенням від 04.04.2011 року Деснянський районний суд міста Києва стягнув з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 солідарно кредитну заборгованість у сумі 828 355,53 грн.

Старшим державним виконавцем органу ДВС Деснянського РУЮ міста Києва ОСОБА_7 на підставі виконавчого листа №2-284, виданого 13.09.2011 року Деснянським районним судом міста Києва, було відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку коштів у сумі 828355,53 грн. Через скрутне фінансове становище рішення суду ОСОБА_2 не було виконано.

У вересні 2014 року на адресу позивача з Деснянського районного суду міста Києва надійшла судова повістка та ухвала про відкриття провадження і призначення до розгляду заяви ТОВ «КУА «АВЕНІР -ІНВЕСТ» про заміну сторони в виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа №2-284. До переліку документів, долучених до заяви про заміну сторони в виконавчому провадженні, було надано копію договору від 08.08.2014 року № ВПВ- 08/08/14юр між ПАТ «КБ «Актив-банк» та ТОВ «КУА «АВЕНІР - ІНВЕСТ» про відступлення права вимоги за кредитними договорами.

Через відмову Деснянським районним судом міста Києва Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АВЕНІР - ІНВЕСТ» в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Актив - банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «КУА «АВЕНІР - ІНВЕСТ» було укладено із ТОВ «ВІАРОМО» договір про відступлення права вимоги, згідно якого кредитна заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Актив-банк»» була передана ТОВ «ВІАРОМО», яке в свою чергу на підставі договору про відступлення права вимоги №7/ФК-15 від 27.10.2015 року, передало кредитну заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Актив-банк» ТОВ «СБІ компані».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02.02.2017 року по справі № 752/1183/16-ц, договір відступлення права вимоги №7/ФК-15 від 27.10.2015 року, укладений між ТОВ «ВІАРОМО» та ТОВ «СБІ компані» визнано недійсним.

На підставі договору від 16.09.2016 року ТОВ «СБІ компані» відступило право вимоги за кредитним договором №79.1.08/Д(С)-1 між ОСОБА_2 та Банком на суму 828 185,64 грн. ОСОБА_3.

05.12.2016 року ОСОБА_3 уклав договір відступлення права вимоги № 143/ФК -16 за кредитним договором із ОСОБА_4, згідно якого останній став кредитором відносно ОСОБА_2 та договір відступлення прав за договорами іпотеки, на виконання вимог договору відступлення права вимоги №143/ФК-16 від 05.12.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за номером №2918, в результаті чого, ОСОБА_4 став іпотекодержателем та отримав право вимоги за іпотечним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_5

На початку січня 2017 року на ім'я дружини позивача ОСОБА_5 надійшло нотаріально посвідчене повідомлення від ОСОБА_4, в якому він застерігає ОСОБА_5, що у разі якщо протягом 30-ти днів з моменту отримання повідомлення не буде йому сплачена заборгованість за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_2, ОСОБА_4 перереєструє право власності на квартиру за адресо.: м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 6, кв. 116 на своє ім'я.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що оскільки вказана квартира, як обєкт нерухомого майна, не є предметом спору у вказаній цивільній справі, так як оспорюється лише уступка права вимоги за кредитним, а не іпотечним договором, то суд першої інстанції законно прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки заявлені позовні вимоги не мають ніякого відношення до правовідносин, які склалися між сторонами і їх застосування чи не застосування не впливає на виконання можливого рішення суду, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала, що постановлена з дотриманням вимог процесуального законодавства залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.А. Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_9