Справа № 359/2462/16-ц Головуючий у І інстанції Саган В. М.
Провадження № 22-ц/780/196/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 22 11.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення грошового зобов'язання та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що між сторонами було укладено угоду про оренду житлового будинку загальною площею 184 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 строком на один рік.

Угодою про оренду будинку була встановлена місячна орендна плата у розмірі 2 000,00 доларів США 00 центів. За Додатком №1 до угоди про оренду помешкання орендар повинна сплачувати орендодавцеві оренду плату за перший місяць оренди та заставу у розмірі місячної орендної плати. Застава повинна була повернутися орендареві відразу після припинення дії договору у разі відсутності пошкоджень майна, що сталися з вини орендаря.

Згідно Акта здачі житлового приміщення від 15 грудня 2014 року пошкоджень майну орендарем не спричинялось і претензій до орендаря у орендодавця не має.

Разом з тим, відповідач не виконав свого зобов'язання за угодою щодо повернення позивачеві забезпечувального платежу та відмовляється виконати це зобов'язання дотепер позивач просить суд, стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 2 000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 52 039 грн. 93 коп. за курсом станом на 14.03.2016, стягнути з відповідача суму трьох відсотків річних у розмірі 1 941 грн. 87 коп.

Крім того, позивач зазначала, що вона обладнала будинок системою відеоспостереження , але відповідач не повертає встановлене нею обладнання, а тому вона просила суд витребувати незаконного володіння відповідача відео реєстратор, відеокамери, кабель коаксіальний, конектор та відеокамеру.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи, а саме не звернув увагу на той факт, що після припинення відносин найму (оренди) житла сторони підписали акт передачі житлового будинку, згідно якого вбачається, що об'єкт нерухомості було передано в належному стані.

Разом з тим відповідач не повернув гарантійний платіж в розмірі 2000 доларів США після припинення дії договору оренди у разі відсутності пошкодження майна.

Окрім того зазначає, що за час проживання в орендованому житловому будинку нею було встановлено систему відео спостереження, яка була придбана за власні кошти, однак відповідач добровільно відмовляється повернути таке майно.

Також позивач вказує на те, що суд першої інстанції взагалі не навів обґрунтування щодо відмови у задоволенні її позовних вимог про стягнення із відповідача інфляційних та 3% річних.

За таких обставин скаржник просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, було укладено угоду про оренду помешкання, а саме житлового будинку, загальною площею 184 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, строком на один рік. Угодою про оренду помешкання встановлювалася місячна орендна плата у розмірі 2 000, 00 доларів США 00 центів (а.с.8-13).

Відповідно до додатка № 1 до Угоди про оренду помешкання від 14 березня 2012 року Орендар до 01.04.2012 сплачує Орендодавцеві орендну плату за перші шість місяць оренди та заставу у розмірі місячної орендної плати, а в подальшому оплата проводиться за кожний місяць не пізніше 15 дня відповідного місяця. Застава повинна була повертатися Орендареві одразу після припинення дії договору у разі відсутності пошкоджень майна, що могли статися з вини Орендаря (а.с.10).

Оренда за Угодою про оренду помешкання від 14 березня 2012 року не припинялись, а продовжувались аналогічними Угодами про оренду помешкання від 30 березня 2013 року та 14 березня 2014 року з аналогічними Додатками № 1 з тією ж умовою гарантійного платежу.

Платіж у розмірі 2 000 (двох тисяч) доларів США 00 центів Орендарю Орендодавцем не повертався, залишаючись гарантією компенсації пошкоджень майна, якби такі сталися з вини Орендаря (а.с.12-19).

Як вбачається з Акту здачі жилого приміщення від 15 грудня 2014 року, підписаного відповідачем ОСОБА_3 та представником позивача ОСОБА_5, пошкоджень майну не спричинялось, претензій до позивача не має та підтверджено виконання Позивачем своїх зобов'язань за угодою про оренду (а.с.20). Про те, що в помешканні були залишені речі позивача, ОСОБА_5 не зазначив в даному акті.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували факт встановлення системи відеонагляду за адресою проживання орендованого житла та не надано доказів згоди власника житла на таке встановлення. Окрім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що припинення договору оренди відбулося з порушенням ст. 9 Угоди про оренду помешкання від 14.03.2014, а тому й відсутні підстави для повернення гарантійних коштів.

Судова колегія не може погодитись із доводами апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду в частині відмови у витребуванні майна.

На доведення своїх позовних вимог щодо витребування майна позивач надала суду лише гарантійний талон № 856 від 17 квітня 2012 року. (а.с.21) Однак цей доказ не містить в собі інформації про покупця вказаного у талоні обладнання. Крім того, жодного доказу, який би доводив, що саме вказане у талоні обладнання було встановлено позивачем у будинку, матеріали справи не містять.

Також позивач посилалась на те, що в додатку № 2 до Договору оренди в якому міститься перелік майна та обладнання, не було вказано системи відеоспостереження, а на фото, які позивач долучила до справи, вбачається, що таке обладнання біля будинку встановлене. Судова колегія вважає, що наведені позивачем докази не є належними і допустимими. Відповідач не заперечував того, що на даний час будинок обладнаний системою відеоспостереження, але це обладнання було встановлено ним у 2016 році.

Крім того, відповідно до статті 7 угоди про оренду помешкання від 14 березня 2014 року орендар має право встановлювати нові та додаткові пристрої та устаткування за попередньою письмовою згодою власника. Однак позивач не надала суду доказів того, що ця умова договору нею була виконана і власник орендованого майна не заперечував би проти такого встановлення додаткових пристроїв і обладнання.

При розгляді апеляційної скарги представник відповідача пояснив, що відповідач не надавав свого дозволу на встановлення такого обладнання і таке обладнання позивачем не встановлювалось.

Судова колегія не може погодитись із судом першої інстанції із підставами для відмови у задоволенні позову щодо повернення заставних коштів.

Суд першої інстанції відмовив у позові з посиланням на ст.9 Угоди про оренду помешкання від 14 березня 2014 року, відповідно до якої орендар має право розірвати угоду, якщо це буде, на думку орендаря, відповідати його інтересам. У цьому випадку орендар має повідомити Власника про своє рішення за 45 днів до орієнтовної дати припинення дії угоди. Якщо орендар розриває угоду не повідомивши власника за вказаний вище термін, в такому випадку з орендаря утримується місячна орендна плата визначена в додатку №1 до угоди.

Суд вважав, що оскільки позивач не повідомила відповідача про дострокове розірвання угоди, то відповідач не має повертати їй кошти у розмірі 2000 дол.США

Однак матеріали справи не містять ні пояснень відповідача з приводу того, що саме недотримання позивачем умов ст..9 Угоди було підставою для неповернення ним заставних коштів, ні будь-яких доказів того, що позивачем були порушені умови цієї статті. Таким чином судова колегія погоджується із доводами апеляційної скарги в тому, що такі висновки суду є лише припущеннями і не ґрунтуються на матеріалах справи.

Разом із тим, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення коштів виходячи з такого.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач визнавав ту обставину, що позивач на виконання умов договору передавала йому заставні кошти у розмірі 2000 доларів США.

Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечував, що позивач передала йому ці кошти. В Додатку № 1 до Договору зазначено, що ці кошти орендар сплачує орендареві до 10.04.2014 р. Однак ці кошти позивач не сплатила .

Таким чином, оскільки у сторін виник спір щодо обставини сплати 2000 доларів США, ці обставини підлягали доказуванню позивачем у судовому засіданні. Однак матеріали справи не містять доказів того, що позивач дійсно, крім орендної плати передала відповідачу заставні кошти у розмірі 2000 грн.

Посилання представника позивача на те, що ці обставини доводяться тим фактом, що відповідач не пред»являв позивачу претензій щодо сплати цих коштів, не виселяв позивача, судова колегія не сприймає, оскільки в такому випадку рішення суду буде ґрунтуватись на припущеннях, а не на доказах. Допустимим доказом сплати коштів може бути лише письмовий доказ, якого позивач суду не надала.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Оскільки висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення коштів не відповідають встановленим обставинам справи, рішення підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову, але з інших підстав. а саме недоведеність позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відсутності в рішенні суду висновків щодо позовних вимог за ст.. 625 ЦК України, судова колегія погоджується з цими доводами. Дійсно, суд першої інстанції в рішенні не зазначив про ці позовні вимоги і не надав свого обґрунтування щодо них.

Однак, враховуючи те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, судова колегія ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення завдатку не вбачає підстав і для задоволення позову про стягнення інфляційних та 3% річних, оскільки ці позовні вимоги є похідними від позовних вимог про стягнення завдатку.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді