У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., ЛеванчукаА.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного вищого навчального закладу «Донецький університет економіки та права», третя особа - Бахмутське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про зобов'язання вчинити дії, стягнення додаткової заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що з 15 серпня 2002 року вона працювала у Приватному вищому навчальному закладі «Донецький університет економіки та права» (далі - ПВНЗ «Донецький університет економіки та права»). Наказом від 31 серпня 2016 року її звільнено з посади старшого викладача у зв'язку з закінченням строку контракту за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Просила стягнути з відповідача щомісячну надбавку за вислугу років у залежності від педагогічного стажу у розмірі 15 538 грн 58 коп., щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу з 15 серпня 2002 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 19 083 грн, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у розмірі 4 562 грн 10 коп., середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 17 429 грн 55 коп.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалите нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що наказом від 15 серпня 2002 року ОСОБА_4 прийнято на роботу до ПВНЗ «Донецького університету економіки та права» на посаду асистента. 01 вересня 2009 року позивачку переведено на посаду викладача, з 03 лютого 2009 року - старшого викладача. 31 серпня 2016 року ОСОБА_4 звільнено у зв'язку із закінченням строку контракту.

Згідно зі ст. 57 Закону України «Про освіту» держава гарантує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату надбавок за вислугу років щомісяця у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років -20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, а також виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Відповідно до ст. 54 зазначеного Закону перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким гарантовані виплати, передбачені статтею 57 зазначеного Закону, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, яким до посад педагогічних працівників віднесено посаду асистента та викладача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

На підтвердження своїх позовних вимог, а саме невиконання умов контракту, у тому числі у частині невиплати доплат, винагород і надбавок за науково-педагогічну діяльність позивачка надала тільки звіт Першого Українського Міжнародного Банку у м. Бахмут по транзакціях, що здійснювалися за період з 14 січня 2003 року по 23 вересня 2016 року на рахунках позивача. Разом з тим виписки з особових рахунків не є належними та допустимим доказами неналежного виконання укладеного контракту та неотримання позивачем коштів за контрактом.

Суди першої й апеляційної інстанцій відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а саме роз'яснили сторонам їх права та обов'язки щодо надання доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Доводи сторін про те, що у них відсутня можливість надати суду копії первинних документів бухгалтерської звітності у зв'язку із їх знаходженням у приміщенні університету на окупованій території м. Донецька не замінюють обов'язку сторін підтвердити обставини на які вони посилаються в обґрунтування чи заперечення позову, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суди обґрунтовано відмовили у позові. Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Леванчук А.О.