Справа № 640/3996/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 Шнеєровчича на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківської області ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

04.07.2016 року до Київського районного суду м. Харкова поштою надійшла вказана скарга, в якій ОСОБА_1 просив скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 про арешт майна боржника і

оголошення заборони на його відчуження від 04.12.2015 року у ВП №45159980.

В обгрунтування своїх вимог скаржник зазначив, що 04.12.2015 року державним виконавцем Бардіним І.С. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт та заборону відчуження на: 1) нежитлові приміщення 1-го поверху №1-17, в житловому будинку літ. «А-5» загальною площею 173,4 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська 50/52; 2) нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-5, в житловому будинку літ. «А-5» загальною площею 176,6 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська 50/52, що належать боржнику ОСОБА_1, у межах суми звернення стягнення. 17.04.2010 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна арбітражний керуючий - ліквідатор банкрута ФОП ОСОБА_1 продав вищезазначені приміщення на публічних торгах громадянці ОСОБА_3 Британії ОСОБА_4. Крім того, у вищезгаданому Договорі купівлі-продажу визначено, що у зв'язку з уточненням при поточній інвентаризації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» уточнено нумерацію нежитлових приміщень з №1-:-17 на №1-:-5. Тобто, два об'єкта: «№1-:-17» та «№1-:-5», на які у своїй постанові від 04.12.2015 у ВП №45159980 наклав арешт старший державний виконавець Бардін І.С., є одними і тими самими приміщеннями. На противагу встановленим фактам, начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 при розгляді звернення ТОВ «Омега Плюс Харків» 26.05.2016 року, постанову від 04.12.2015 року у ВП №45159980, винесену ОСОБА_2 скасовано лише в частині, яка стосується нежитлових приміщень «№1-:-5». Тобто, як виявилося, згадане вище майно сьогодні належить ТОВ «Омега Плюс Харків», а арешт накладений начеб-то на майно скаржника. Та обставина, що ОСОБА_1 не має відношення до ТОВ «Омега Плюс Харків» і з 2010 року не знав подальших власників приміщень «№1-:-5» (колиш. «№1-:-17») не була прийнята до уваги старшим державним виконавцем. 06.06.2016 року у зв'язку з відсутністю майна боржника старший державний виконавець Бардін І.С. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у ВП №45159980. Скаржник вважає, якщо у нього відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а приміщення «№1-:-17» та «№1-:-5» по вул. Пушкінська 50/52 є тими самими, то обтяження, накладені постановою від 04.12.2015 року навіть зі змінами від 26.05.2016 року є необгрунтованими. ОСОБА_1 вказує, що у зв'язку з реальною відсутністю у нього майна для погашення боргу у ВП №45159980, старшим державним виконавцем Бардіним І.С. здійснювалося внесення неправдивих відомостей до державних реєстрів про наявність у нього майна. Арешт, накладений на нежитлові приміщень «№1-:-17» по вул. Пушкінська 50/52 є фіктивним, адже зазначені приміщення мають на назву «№1-:-5» і були реалізовані з публічних торгів ще у 2010 році.

У судове засідання представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, натомість направив до суду заяву, в якій викладене у скарзі підтримав та просив задовольнити, а справу слухати за його відсутності.

Державний виконавець та представник ПАТ "ОСОБА_7 банк ОСОБА_6" у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Разом з тим, згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а саме6 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

За змістом п. 6 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження, з-поміж іншого, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку .

Із постанови начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_5 від 26.05.2016 року вбачається, що на примусовому виконанні відділу знаходилося ВП №45159980 на виконання виконавчого листа №640/3996/14-ц від 06.08.2014 року, що видав Київський районний суд м. Харкова, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОСОБА_8 ОСОБА_5" заборгованості, яка станом на 04.03.2014 року складає 415088,15 грн.

Постановою від 08.10.2014 року виконавче провадження №45159980 відкрито.

04.12.2015 року державним виконавцем Бардіним І.С. накладено арешт на майно боржника:

1) нежитлові приміщення 1-го поверху №1-17, в житловому будинку літ. «А-5» загальною площею 173,4 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська 50/52;

2) нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-5, в житловому будинку літ. «А-5» загальною площею 176,6 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська 50/52, що належать боржнику ОСОБА_1, у межах суми звернення стягнення.

Крім того, вказаною постановою заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми боргу.

Скаржник, як на підставу для скасування постанови державного виконавця від 04.10.2015 року у ВП №45159980 посилається на те, що державним виконавцем неправомірно внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, а саме що скаржнику на праві власності належать нежитловиі приміщення 1-ого поверху №1-17, загальною площею 173,4 кв.м. по вул. Пушкінська, 50/52, у м. Харкові.

Разом з тим, згідно інформації, наданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації ХМР» від 20.11.2017 року №1026029, згідно матеріалів інвентаризаційної справи по вул. Пушкінська, 50/52, встановлено, що при поточній інвентаризації 06.08.2003 року змінилася нумерація нежитлових приміщень 1-ого поверху №1-17, загальною площею 173,4 кв.м., на нежитлові приміщення 1-ого поверху №1-5, загальною площею 176,6 кв.м. в літ «А-5», тобто вказані приміщення є одним і тим самим обєктом нерухомості, що стверджує і сам скаржник.

За приписами ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_5 від 26.05.2016 року за зверненням ТОВ "Омега Плюс Харків" постанову державного виконавця Бардіна І.С. про арешт майна боржника частково скасовано у частині накладення арешту на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-5, в житловому будинку літ. «А-5» загальною площею 176,6 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська 50/52, оскільки арешт на приміщення накладено помилково та власником зазначеного майна є ТОВ "Омега Плюс Харків". / а.с. 143/

Постановою державного виконавця Бардіна І.С. від 06.06.2016 року у ВП №45159980, виконавчий документ щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОСОБА_7 ОСОБА_5» заборгованості повернуто стягувачу, оскільки за боржником відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, тому побоювання скаржника щодо наявності у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна недостовірних даних не знаходять свого підтвердження та на думку суду не є підставою для скасування постанови від 04.10.2015 року. / а.с. 107/

Разом з тим, суд вважає за необхідне розяснити скаржнику, що згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповіднодо положень ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Зміст вказаних вище норм збігається з правовою позицією, викладеною у ППВСУ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», згідно якої у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження).

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Таким чином, судом встановлено, що підстав для скасування постанови державного виконавця від 04.10.2015 року про арешт майна скаржником не наведено, даних про те, що виконавче провадження на момент розгляду скарги немає, а у разі якщо арештом порушуються права третьої особи, як власника майна, останній не позбавлений права звернутися до суду із позовом про скасування такого арешта та/або визнання права власності на нього.

На підставі вищенаведеного, суд вважає скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79,88, 174, 209, 212-215, 218, 383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 Шнеєровчича на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківської області ОСОБА_2,- залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -