Справа № 308/7386/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.01.2017 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Світлик О.М.,
при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Свій позов мотивує тим, що 13 грудня 2001 році вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, який зареєстрований Ужгородським РАЦС, актовий запис №738.
Вказує, що у них є спільні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею і перебувають на її утриманні.
Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання їхніх дітей. Відповідач влаштовує постійні сварки, в тому числі в присутності неповнолітніх дітей, сторонніх людей і в громадських місцях, що ображає її честь і гідність. Відповідач постійно пред'являє їй необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним, тому що відповідач постійно ганьбить, ображає її і принижує її честь і гідність.
Також зазначає, що від постійних суперечок і скандалів погіршилося її самопочуття, що погіршує її працездатність. Також, вважає, що постійні сварки у присутності дітей, можуть суттєво вплинути на психологічний стан дітей та їхні погляди на життя.
Пояснює, що неодноразово траплялось і таке, що відповідач наносив їй побої у присутності їхніх неповнолітніх дітей. У зв'язку з чим, вона викликала поліцію, 11.07.2016 року нею було подано заяву про нанесення їй побоїв відповідачем до Ужгородського MB УМВС України у Закарпатській області.
При цьому відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Весь тягар забезпечення сім'ї лежить на її плечах. Подальше збереження сім'ї неможливо, і суперечить їхнім інтересам.
Зазначає, що шлюб розривають вперше. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з нею.
На підставі викладеного, просить суд:
1. Розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 13.12.2001 року за актовим записом № 7384;
2. Синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити проживати зі мною;
3. Стягувати щомісяця з ОСОБА_2 на користь неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 2000 грн.
09.12.2016 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про залишення вимоги щодо проживання дітей без розгляду.
16.01.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області заяву ОСОБА_1 про залишення вимоги щодо проживання дітей без розгляду задоволено.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, однак, подала через канцелярію суду заяву від 16.01.2017 року про розгляд справи без її участі, зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
Згідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (прізвище ОСОБА_2 після укладення шлюбу) було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 13 грудня 2001 року зроблено відповідний запис за № 738, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ № 041398, виданим 13.12.2001 року.
У позивача з відповідачем є спільні діти: син ОСОБА_4, який народився 10 січня 2012 року, про що 18.01.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 64, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 213391, виданого 18 січня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та син - ОСОБА_3, який народився 17.05.2001 року, про що 08.06.2001 року зроблено відповідний актовий запис за № 518, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 110942, виданого 08.06.2001 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
За ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.
Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви.
Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їхніх дітей, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню.
В судовому засіданні також встановлено, що відповідач є батьком малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 213391 та неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 110942.
Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.
За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII у 2016 році установлено прожитковий мінімум щодо дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень та щодо дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень.
Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII у 2017 році установлено прожитковий мінімум щодо дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні та щодо дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.
Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Враховуючи вищевикладене, а також рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 20 липня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.
У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в розмірі 551,20 грн., а також 551,20 грн. на користь держави.
Керуючись ст. ст. 10, 31, 60, 88, 158, 169, 212-215, 223, 224-226, 233, 294, 296, 367 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 115, 141, 180-182, 184, 191 СК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити повністю.
Шлюб, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, укладений 13.12.2001 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, запис за № 738 від 13 грудня 2001 року, свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ № 041398 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно аліменти в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок на утримання синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 20 липня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України 551 (пятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 11 5 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 4 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Головуюча О.М. Світлик