______________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/310/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому було уточнено та просить ухвалити рішення, яким зняти арешт з 1/3 частини квартири, належної ОСОБА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладений згідно постанови першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції «про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 10.12.2009 року та 03.06.2011 року.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що виконавчі провадження, під час виконання яких було накладено арешт на 1/3 частини квартири, були закриті, однак арешт знятий не був.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 позовну заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області - ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, підкреслюючи відсутність доказів виконання судових рішень.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 19 квітня 2000 року, є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 71526103 від 27.10.2016 року вбачається, що на майно позивача ОСОБА_1 було накладено арешти Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Під час розгляду справи було встановлено, що на примусовому виконанні у відділі в 2009-2012 році перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2794/09 Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 36504,83 грн. та виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2794/09 Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 271,92 грн.

Боржником вимоги виконавчих документів виконані не були, у зв'язку з чим державним виконавцем відділу 10.12.2009 року було накладено арешт на 1/3 частину квартири під АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Крім того, на примусовому виконанні у відділі в 2011 році перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 1-104/10 Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави грошової суми у розмірі 4137800,00 грн.

Боржником вимоги виконавчого документа також не були виконані, у зв'язку з чим державним виконавцем відділу 03.06.2011 року накладено арешт на 1/3 частину квартири під АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1, ч. 2, ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" державною виконавчою службою, у тому числі, підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно п. 5 ч. З ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

В подальшому 25.08.2011 року державним виконавцем відділу, у відношенні виконавчого листа № 1- 104/10 Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави грошової суми у розмірі 4137800,00 грн., керуючись п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Вищезазначене виконавче провадження було передано до архіву.

А також 25.12.2012 року державним виконавцем відділу, у відношенні виконавчих листів № 2- 2794/09 Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 36504,83 грн., 271,92 грн керуючись п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Вищезазначене виконавче провадження було передано до архіву.

Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, термін зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить три роки, вищезазначені виконавчі провадження знищені, у зв'язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, яка діяла на момент повернення виконавчих документів стягувану) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» не була передбачена можливість зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме не додано будь-яких документів, підтверджуючих виконання боржником рішень судів.

Довідку № 388898 від 06.02.2013 року суд в якості належного доказу не приймає, оскільки оригіналу вказаної довідки суду надано не було, та більш того, вказана довідка на думку суду містить факт підробки.

Порядок зняття арешту з майна регулюється статтею 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п. 15 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження.

В ході судового засідання представник відповідача повідомила суд про те, що до теперішнього часу до Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області не надходили будь-які повідомлення про погашення боргу, як з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» так і з боку Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області.

На теперішній час відсутні підстави для зняття арешту з майна, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 15 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що позивач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не зверталась, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, через їх безпідставність.

Виходячи вищевикладене та керуючись ст. ст.., 317, 319, ЦК України,ст. ст. 3, 10, 27-30, 61, ЦПК України суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про зняття арешту - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.