Справа № 208/4560/12 Провадження № 22-ц/772/1619/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Рибчинського В.П.

Суддів: Голоти Л.О., Зайцева А.Ю.

При секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Калинівської міської ради, Вінницької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання нечинним рішення Калинівської міської ради, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, у якому просила суд: визнати незаконним рішення 3-ї сесії 4-го скликання Калинівської міської ради Вінницької області від 16 вересня 2012 року «Про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3Ю.», яким останньому було надано право на приватизацію земельної ділянки площею 0,1 га, для обслуговування жилого будинку №26 по вул. Нова у місті Калинівка Вінницької області; скасувати державний акт серії ВН №106918 від 21 травня 2004 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку №26 по вул. Нова у місті Калинівка, зареєстрований в книзі записів державних актів за №349; встановити порядок користування земельною ділянкою залишивши в спільному користуванні двір будинку №26, що має межі: вул. Нова будинок №26 сарай «Г1-Г2» - сусіднє домоволодіння, а також прохід до городів між будинками №26 та сараєм «Г1-Г2».

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 жовтня 2015 року, у звязку із смертю позивача, зупинено провадження у справі до залучення правонаступника.

Ухвалою Козятинського міжрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2016 року залучено ОСОБА_2 до участі у даній справі у якості правонаступника позивача.

31 травня 2016 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про доповнення і уточнення позовних вимог, у якій просив суд:

-визнати незаконним рішення 3-ї сесії 4-го скликання Калинівської міської ради Вінницької області від 16 вересня 2002 року «Про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3Ю.», яким останньому було надано право на приватизацію земельної ділянки площею 0,1 га. для обслуговування житлового будинку №26 по вул. Нова у місті Калинівка Вінницької області;

-скасувати державний акт серії ВН №106918 від 21 травня 2004 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування та будівництва житлового будинку №26 по вул. Нова у м. Калинівка Вінницької області, виданий на імя ОСОБА_3;

-припинити право власності ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1 га, належну йому згідно державного на право власності на земельну ділянку серії ВН106918, кадастровий номер :01:050:0014, зареєстрованого 21 травня 2004 року зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №349;

-встановити порядок користування земельною ділянкою по вул. Нова 26 у місті Калинівка Вінницької області згідно варіанту №3 висновку судової будівельної-технічної експертизи від 10.09.2015 року. За даним варіантом у користування ОСОБА_2 підлягає виділу частка земельної ділянки, що розташована за адресою: вул. Нова, 26, м. Калинівка, яка має загальну площу 0,1452 га, зображена на плані-схемі варіанту розподілу земельної ділянки та вказана в додатку 8 висновку експертизи рожевим кольором, а земельна ділянка зображена жовтим кольором у спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 У власність ОСОБА_3Ю, як другого землекористувача, підлягає виділу частка земельної ділянки, що розташована за адресою: вул. Нова, 26, м. Калинівка, яка має загальну площу 0,1452 га, зображена на план-схемі варіанту розподілу земельної ділянки та вказана в додатку 8 висновку експертизи синім кольором;

-зобовязати ОСОБА_3 демонтувати паркан висотою 2 м. 20 см. встановлений на земельній ділянці по вул. Нова, 26 у місті Калинівка, що знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

-зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні його земельною ділянкою по вул. Нова, 26, м. Калинівка.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Вінницької області із апеляційною скаргою, у якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року вказаним вимогам закону відповідає.

Так судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником 7/50 частини будинку по вул. Нова, 26 у місті Калинівка, Вінницької області, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.05.2016 року, а відповідач ОСОБА_3 є іншим власником 43/50 частини цього ж будинку, що підтверджується копією договору дарування.

Як вбачається із Державного акту на право власності на земельну ділянку ВН106918, від 21.05.2004 року, який був виготовлений ОСОБА_3 на підставі рішення 3-ї сесії 4-го скликання Калинівської міської ради Вінницької області від 16 вересня 2002 року, йому був наданий дозвіл на приватизацію земельної ділянки, площею - 0,10 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будинку та господарських будівель за вищевказаною адресою.

Відповідно до технічної документації, яка виготовлялась до Державного акту на право власності на земельну ділянку ВН106918 від 21.05.2004 року, вбачається, що згідно протоколу погодження меж земельної ділянки від 25.01.2001 року, яку приватизував ОСОБА_3 всі суміжні співвласники погоджували даний протокол, в тому, числі й батько позивача та відповідача ОСОБА_6, при цьому, будь-які спірні питання чи застереження були відсутні.

Таким чином, на час надання дозволу на приватизацію ОСОБА_3 вказаної земельної ділянки, у суміжних землекористувачів та власників земельних ділянок жодних заперечень не виникало. Межі земельної ділянки погоджені у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано позивачем.

У 2009 році мати позивача ОСОБА_4 вирішила приватизувати свою частину земельної ділянки, і рішенням Калинівської міської ради № 270 від 23.07.2009 року їй було надано дозвіл на проведення інвентаризації земельної ділянки, орієнтовною площею - 0,0450 га, з цільовим призначенням - для обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель №26 по вул. Нова у місті Калинівка. ОСОБА_1 їй згідно листа від 23.08.2011 року за № 3-3/47-13, ВРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» було відмовлено у виготовленні технічної документації по тій причині, що нею не було надано договору на встановлення сервітуту на прохід та проїзд до її земельної ділянки.

До ухвалення рішення у справі відповідач ОСОБА_3 подав суду заву про застосування строків позовної давності (Т. 3 а.с. 135).

Вирішивши спір між сторонами суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову у звязку із пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно вирішив питання застосування наслідків спливу строків позовної давності, а позивач в свою чергу вважає, що він не пропустив цей строк і навів цьому належні докази, не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач в обґрунтування заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності зазначив, що первинний позивач - ОСОБА_4, ще при даруванні їй батьком ОСОБА_6 7/50 частини будинку по вул. Новій 26, в м. Калинівка Вінницької області знала, на якій підставі їй переходить присадибна земельна ділянка, оскільки про це вказувалось у договорі дарування від 15.07.2009 року.

Ці доводи не було спростовано правонаступником ОСОБА_2 який є правонаступником позивача та всі дії, вчинені в процесі правопопередником, обов'язкові для правонаступника в такій самій мірі, в якій вони були обов'язкові для правопопередника.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі ст. ст. 48, 50 Закону України «Про власність», ст. 257 ЦК України щодо спорів про захист прав власників земельних ділянок, стороною в яких є громадянин, застосовується трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.

Також при оцінці правильності рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги слід врахувати відповідну практикою Європейського суду з прав людини, рішеннями якого визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", п.51; рішення від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", п.570).

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновку експерта не заслуговують на увагу, оскільки, суд відмовив у позові саме з підстав пропуску строків позовної давності, і такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; з'ясував усі обставин справи та надав їм належну правову оцінку.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що питання доступу (проїзду, проходу) до земельної ділянки вирішується шляхом встановлення земельного сервітуту. Такі вимоги позивача не були предметом судового розгляду, і така можливість не втрачена.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно із оригіналом

Головуючий: В.П. Рибчинський