У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Насінневе», третя особа - Відділ Держгеокадастру у Кегичівському районі Харківської області, про визнання недійсним договору оренди землі, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Насінневе» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що він є власником земельної ділянки площею 4,6114 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Зазначеною земельною ділянкою користується відповідач на підставі договору оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2011 року, зареєстрованого відділом Держкомзему у Кегичівському районі 20 листопада 2012 року за № 01649. Вважав договір недійсним, оскільки ні договір, ні додатки до нього, а саме: акт приймання-передачі земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, він не підписував.

Просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2011 року, укладений між ним та Приватним акціонерним товариством «Насінневе» (далі - ПАТ «Насінневе») та зобов'язати відповідача повернути йому зазначену земельну ділянку.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2011 року, зареєстрований відділом Держкомзему у Кегичівському районі 20 листопада 2012 року за № 01646, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Насінневе». Зобов'язано ПАТ «Насінневе» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,6114 га, кадастровий № НОМЕР_1, що розташована на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належить йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 36, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 24 січня 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Насінневе», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданим Кегичівською районною державною адміністрацією 24 січня 2008 року, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 4,6114 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Цим актом визначені межі та місце розташування земельної ділянки.

Починаючи з 2011 року земельною ділянкою користувалося ПАТ «Насінневе».

Про існування спірного договору оренди землі від 25 жовтня 2011 року, який нібито було укладено ОСОБА_4 з ПАТ «Насінневе», позивач дізнався восени 2012 року після проведення державної реєстрації договору та отримання його примірника.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 10561 підписи від імені ОСОБА_4 у договорі оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2011 року, укладеному між ОСОБА_4 та ПАТ «Насінневе», та у додатках до цього договору, а саме: акті визначення меж земельної ділянки у натурі від 25 жовтня 2011 року, акті прийняття-передачі земельних ділянок від 25 жовтня 2010 року - виконані не ОСОБА_4

Суди зробили правильний висновок про відсутність волевиявлення позивача на укладання цього договору та обґрунтовано задовольнили позові відмовлено до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України та ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі».

Позовні вимоги ОСОБА_4 стосуються визнання недійсним саме договору оренди від 25 жовтня 2011 року і висновки судів також зроблені щодо дійсності вказаного договору.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують. Суд касаційної інстанції позбавлений повноважень переоцінювати докази.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Насінневе» відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.