УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2017 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернуто позивачу для подання до належного суду.

01 лютого 2017 року (вх. №5906) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про повернення судових витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було надіслано ухвалу суду від 18 листопада 2016 року разом з оригіналом квитанції про сплату судового та копією позовної заяви з додатками.

Як роз'яснено у п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», що законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

У п.27 цієї Постанови зазначено, що судовий збір сплачується до територіальних органів Державної казначейської служби України; платники судового збору у платіжних документах на перерахування судового збору повинні в рядку «одержувач» зазначити найменування територіального органу державної казначейської служби України за місцем знаходження суду, який розглядає справу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні з заявою про повернення судового збору, позивачем не долучено докази, які підтверджують сплату судового збору у розмірі, визначеному ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а відсутність цих доказів не дають дійти до висновку яку суму та на який рахунок грошові кошти були зараховані, тому заява ОСОБА_1 про повернення судового збору не підлягає до задоволення, що не перешкоджає позивачу повторно звернутись до суду із заявою по повернення судового збору, долучивши оригінал платіжного документу про сплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 209-210 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я :