Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Світточ» про розірвання договору оренди землі, за касаційною скаргою приватного підприємства «Світточ» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами договору оренд и землі від 5 листопада 2008 року, укладеного між приватним підприємством «Світточ» (далі -

ПП «Світточ»), та ОСОБА_5, остання передала в оренду підприємству земельну ділянку НОМЕР_1, яка знаходиться на території Миколай-Пільської сільської ради у с. Яворницьке Запорізького району Запорізької області загальною площею 5,38 га, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Договір оренди землі укладено строком на 10 років. Позивач зазначав, що на даний час він є власником зазначеної земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 квітня 2015 року.

Позивач вказував, що основна причина розірвання договору оренди землі є зміна власника земельної ділянки, що на його думку позивачазгідно п. 40 договору є підставою для розірвання договору.

Позивач бажає самостійно опрацьовувати належну йому земельну ділянку, тому 25 лютого 2016 року направив до ПП «Світточ» заяву-повідомлення про розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав зміни власника.

Листом від 4 квітня 2016 року директор ПП «Світточ» відмовив у розірванні договору оренди.

Ураховуючи наведене, позивач просив розірвати договір, укладений

5 листопада 2008 року між ОСОБА_5 та ПП «Світточ» про оренду земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої на території Миколай-Пільської сільської ради у с. Яворницьке Запорізького району Запорізької області загальною площею 5,38 га.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 8 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі від 5 листопада 2008 року, укладений між ПП «Світточ» та ОСОБА_5 щодо передачі в оренду земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої на території Миколай-Пільської сільської ради у с. Яворницьке Запорізького району Запорізкьої області загальною площею 5,38 га.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПП «Світточ» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення вимог, апеляційний суд виходив із наявності правових підстав для розірвання наведеного вище договору оренди землі.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 5 листопада 2008 року між ПП «Світточ» та

ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі, за умовами якого остання передала в оренду підприємству земельну ділянку НОМЕР_1, яка знаходиться на території Миколай-Пільської сільської ради у с. Яворницьке Запорізького району Запорізької області загальною площею 5,38 га, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Договір оренди землі укладено строком на 10 років. Даний договір зареєстровано в установленому законом порядку 27 квітня 2010 року.

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що він є власником наведеної вище земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла

5 серпня 2014 року. Зазначав, що має намір особисто обробляти дану земельну ділянку, тому на адресу відповідача надіслав заяву-повідомлення про розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав зміни власника.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом ст. 1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 81 ЗК України позивач набув право власності на земельну ділянку на підставі прийняття спадщини.

У пункті "б" частини 1 статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті 40 договору оренди, який був укладений 5 листопада 2008 року між ОСОБА_5 та ПП «Світочч», передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендодавця переходить до спадкоємців.

Установлено, що позивач після оформлення права на спадщину фактично став новим власником земельної ділянки переданої в оренду за спірним договором, а 25 лютого 2016 року направив відповідачу заяву, згідно з якою повідомив орендаря про офіційне набуття ним права власності на спірну земельну ділянку та з посиланням на п. 40 договору оренди землі просив вважати такий договір розірваним. Проте товариство відмовилось у добровільному порядку виконати вказане положення договору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд на наданих сторонами доказів, яким дав оцінку у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку, що за змістом ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний судом за вимогою нового власника земельної ділянки, якщо таке право передбачено договором.

У даному випадку у п. 40 договору оренди землі сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору, що відповідає вимогам ст. ст. 6, 627, ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України

Доводи касаційної скарги про те, що в п. 40 договору оренди земельної ділянки від 5 листопада 2008 року чітко не визначено у якості підстав для його обов'язкового розірвання зміну власника землі, спростовуються змістом умов укладеного договору, зокрема його п. 40, та вказаними вище нормами матеріального права.

Пункт 40 вказаного договору відповідає пункту 40 Типового договору оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України

від 3 березня 2004 року № 220, та погоджений сторонами саме в такій редакції, що передбачає в якості підстав розірвання договору оренди зміну власника, двозначного тлумачення умови договору не містять.

У касаційній скарзі заявник на власний розсуд трактує зміст викладених у даному пункті умов і підстав розірвання договору, фактично звужує таким трактуванням встановлені цим пунктом підстави розірвання договору за ініціативою нового власника земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного підприємства «Світточ» відхилити, рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська