_____________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/256/16-ц
Провадження № 2/520/5788/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Дідур Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Одеська міська рада, Третя одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю, надання допомоги, ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування, визнання спадкоємцем, визнання права власності, та за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, суд, -

в с т а н о в и в :

12.01.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів, який 28.11.2016 року уточнила та просить встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 1971 року до ІНФОРМАЦІЯ_2; встановити факт надання допомоги позивачем ОСОБА_4, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані; встановити факт ухилення відповідачів від надання допомоги ОСОБА_4, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані; визнати позивача спадкоємцем за законом на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4; встановити факт надання позивачем ОСОБА_5, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані; встановити факт ухилення відповідачів від надання допомоги ОСОБА_5, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані; усунути відповідачів від права на спадкування за законом на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

При цьому позивач посилається на те, що з 1964 року проживала однією сім'єю із ОСОБА_4, та з 1971 року вже разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які важко хворіли, тому позивач постійно піклувалася за ними, вони мали взаємні права та обов'язки, та були пов'язані спільним побутом. Так як відповідачі ухилялися від надання допомоги спадкодавцям, позивач вважає себе спадкоємцем четвертої черги та просить усунути їх права на спадкування.

09.06.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.05.2016 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю., реєстровий № 2-495, видане на ім'я ОСОБА_2; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.05.2016 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю., реєстровий № 2-492, видане на ім'я ОСОБА_3 При цьому позивач посилається на те, що під час розгляду справи № 520/256/16-ц за її позовом до відповідачів судом було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту. Вказана ухвала оскаржувалася в апеляційному порядку, проте в той же час відповідачам державним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку із чим позивач посилаючись на ч.3 ст. 215 ЦК України змушена звернутися до суду із позовом.

Ухвалою суду від 28.11.2016 року об'єднано в одне провадження цивільну справу № 520/256/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Одеська міська рада, Третя одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю, надання допомоги, ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування, визнання спадкоємцем, визнання права власності із цивільною справою № 520/6824/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яка перебувала в провадженні судді Реви С.В.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнену позовну заяву та позовну заяву від 09.06.2016 року по справі № 520/6824/16-ц підтримала та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала надані у ході розгляду справи заперечення на позовні заяви ОСОБА_1 та просить відмовити у задоволені позову у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять заяву відповідача про розгляд справи за його відсутності.

Представники третіх осіб Одеської міської ради та Третьої одеської державної нотаріальної контори до судового засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, матеріали справи містять заяви представників про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши учасників справи, які з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 56 років померла ОСОБА_4, актовий запис № 1433, що вбачається із свідоцтва про смерть серії № НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 60 років помер ОСОБА_5, актовий запис № 864, що вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2.

Судом на виконання ухвали суду про витребування доказів досліджено спадкову справу № 1294/2008, заведену до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, та спадкову справу № 575/2009, заведену до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 Як вбачається із досліджених спадкових справ ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася 20.03.2009 року вх. № 1376 /том 3 а.с. 108/, та після смерті ОСОБА_5 звернулася 10.04.2009 року вх. № 1751 /том 3 а.с. 118/.

07.05.2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Одеської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 При цьому позивач посилалася на те, що з 1963 року проживала із спадкодавцем та його дружиною, вели спільне господарство, та вважала себе спадкоємцем четвертої черги.

В рамках даної справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили визнати за ними право власності на спірну квартиру у рівних частках у порядку спадкування за законом як спадкоємцями четвертої черги, мотивуючи позов тим, що вони є родичами

ОСОБА_4, та з 2004 року стали проживати однією сім'єю із подружжям ОСОБА_4.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2010 року по справі № 2-238/10 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1; вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено та визнано за ними право власності у рівних частках на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 як спадкоємцями четвертої черги у порядку спадкування за законом.

09.12.2010 року рішенням апеляційного суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справи від 01.02.2012 року, скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2010 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 також відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /том 1 а.с. 29-30/.

В подальшому 30.07.2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування та вселення /справа № 1512/10336/2012/.

02.01.2013 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі № 1512/16651/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім'єю, зміну черговості на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування /том 3 а.с. 237/. Позовні вимоги ОСОБА_1 по даній справі ухвалою суду від 23.06.2015 року залишено без розгляду /том 3 а.с. 242/. Вказана ухвала є чинною на цей час.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Таким чином, судом встановлено, що вперше 07.05.2009 року ОСОБА_1, вказуючи, що вона як спадкоємець четвертої черги, зверталася до суду із вимогами щодо захисту своїх порушених спадкових прав, та рішенням суду від 19.10.2010 року по справі № 2-238/10 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року по справі № 1512/2-636/11 /суддя Куриленко О.М./ задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та встановлено факт постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_5 з 2002 року до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2; визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадкоємцями четвертої черги за законом спадкодавця ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 /том 3 а.с. 134-137/.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.04.2013 року залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року /том 3 а.с. 139-140/.

В подальшому ухвалою суду від 20.04.2015 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року по справі № 1512/2-636/11 / суддя Рева С.В./, у зв'язку із нововиявленими обставинами та скасовано вказане рішення.

При новому розгляді справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2015 року / суддя Рева С.В./, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вказане рішення від 26.06.2015 року скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.09.2015 року /том 5 а.с. 22-34/.

Тобто, рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.04.2013 року, на даний час є чинним.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним рішенням від 15.02.2013 року встановлено, що ОСОБА_1 хоч і буда подругою ОСОБА_4, допомагала хворій, однак, факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 суду не довела.

У ході розгляду справи за клопотання позивача судом було допитано свідка ОСОБА_7, який пояснив суду, що працює дільничним лікарем та обслуговує, зокрема, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та в день смерті ОСОБА_5 він прибув на виклик у квартиру та посвідчив смерть покійного. Свідок пояснив, що у квартирі за період його відвідування хворих за викликом він бачив світловолосу жінку, по його словам наче ОСОБА_1, яка цікавилася станом здоров'я хворих, ліками необхідними для них. Однак свідок не може підтвердити факт її постійного проживання у квартирі, так як при ньому ОСОБА_1 викликала враження гості, а не особи, яка проживає в даній квартирі. Декілька разів свідок бачив у квартирі ОСОБА_5 жінку, яка представлялася сестрою ОСОБА_4, та також приймала участь у лікуванні ОСОБА_4. Разом із нею також декілька разів була молода жінка. При цьому свідок не зміг підтвердити, що тією молодою жінкою є ОСОБА_2, яка присутня у судовому засіданні. Разом із тим, свідок вказав, що ОСОБА_2 знає, так як вона із чоловіком проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яку свідок продовжує обслуговувати як дільничний лікар.

Суд приймає до уваги пояснення вказаного свідка, проте дані пояснення не підтверджують доводів позивача ОСОБА_1 щодо спільного проживання із подружжям ОСОБА_4.

У ході розгляду справи сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, так як позов пред'явлено за межами строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 звернулася до суду із вимогами про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем та визнання права власності за межами встановленого строку позовної давності, у зв'язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.

Окрім того, суд приймає до уваги, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року по справі № 1512/2-636/11 /суддя Куриленко О.М./, яким встановлено факт постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_5 з 2002 року до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказані обставини виключають можливість спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та подружжя ОСОБА_5.

Таким чином, суд зазначає, що заява сторони відповідача про застосування строків позовної давності та доводи, викладені у запереченнях, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд звертає увагу на те, що на виконання положень ч. 5 ст. 267 ЦК України стороною позивача не було надано жодних пояснень та доказів щодо поважності пропущення позовної давності.

При цьому враховуючи висновок суду по даній справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем та визнання права власності, суд вважає, що і решта позовних вимог позивача, а саме вимога про усунення відповідачів від права на спадкування не підлягає задоволенню, так як ОСОБА_1 не являється спадкоємцем після смерті подружжя ОСОБА_5, а тому позбавлена права на пред'явлення даної вимоги.

Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, факт ухилення особи від виконання (інших спадкоємців або територіальної громади), вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій ст. 1259 ЦК України.

Разом із тим, суд зазначає, що вимоги позивача про встановлення факту надання допомоги та ухилення від надання допомоги, в обраному ОСОБА_1 варіанті способу захисту прав не підлягають задоволенню, так як є похідними від вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування, та ОСОБА_1 в розумінні положень п. 6 Постанови Пленуму № 7 від 30.05.2008 року не являється у даному випадку особою, для якої усунення від права на спадкування породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину, суд зазначає наступне.

Як встановлено вище, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року по справі № 1512/2-636/11 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та встановлено факт постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_5 з 2002 року до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2; визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадкоємцями четвертої черги за законом спадкодавця ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 /том 3 а.с. 134-137/.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.04.2013 року залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року /том 3 а.с. 139-140/.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що рішенням від 15.02.2013 року по справі № 1512/2-636/11, зокрема, визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадкоємцями четвертої черги за законом спадкодавця ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, суд приходить до висновку, що державний нотаріус правомірно видав спадкоємцям четвертої черги ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину. При цьому вимоги ОСОБА_1 в цій частині з посиланням на ч. 3 ст. 215 ЦК України суд вважає необґрунтованими.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину не підлягає задоволенню, так як необґрунтована та безпідставна.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст.256, 266-267, 1224, 1264 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року,суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Одеська міська рада, Третя одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю, надання допомоги, ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування, визнання спадкоємцем, визнання права власності, - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.