АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Шахової О.В.,

ПоливачЛ.Д.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводфонд» про стягнення коштів за договором поворотної фінансової допомоги, за апеляційною скаргою МельниченкоОлени Петрівни в інтересах Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводфонд» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводфонд» про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в сумі 45 931 грн. 52 коп., а також судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2017 року, позовні вимоги - задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 45 931 грн. 52 коп. та судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.(а.с.74-77).

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, МельниченкоО.П. в інтересах Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводфонд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального права, оскільки за своєю природою договір про надання поворотної фінансової допомоги є договором позики.

_______________________________________________

Справа № 755/6614/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/5414/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

СВКП «Київводфонд» є учасником бюджетного процесу та одержувачем бюджетних коштів, а тому отримання додаткових грошових коштів від фізичної особи та підписання договору фінансової допомоги було недоцільним та не вигідним для підприємства. Зобов'язання підприємства щодо повернення фінансової допомоги не передбачено фінансовими планами підприємства 2015, 2016 та 2017 років.

Крім того, договір про надання поворотної фінансової допомоги містить положення, що встановлюють підвищену відповідальність боржника за невиконання зобов'язання, що свідчить про те, що колишній генеральний директор СВКП «Київводфонд» ОСОБА_6, підписуючи договір, діяв в інтересах іншої сторони - колишнього працівника ОСОБА_2 та всупереч інтересам юридичної особи, яку він представляв.

Таким чином, договір про надання поворотної фінансової допомоги від 05 січня 2015 року, укладено з перевищенням повноважень, без дозволу розпорядника бюджетних коштів, що призвело до порушення бюджетного законодавства та виникнення не бюджетної заборгованості, що свідчить про нікчемність такого правочину.

Отже, судом першої інстанції при ухваленні рішення від 02 березня 2017 року не було взято до уваги особливості правового статусу відповідача як одержувача бюджетних коштів, не враховано положень статей 21, 48, 116, 121 Бюджетного кодексу України, статті 228 Цивільного кодексу України, правову позицію Пленуму Верховного суду України, висловлену у постанові від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у зв'язку з чим допущено неправильне застосування норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції, представник Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводфонд» - Мельниченко О.П., просила апеляційну скаргу задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7, просив апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини даної справи та дослідивши матеріали справи і письмові докази у їх сукупності та співставленні, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, 05 січня 2015 року між Спеціалізованим водогосподарським комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Київводфонд та ОСОБА_2 було укладено Договір про поворотну фінансову допомогу, за умовами якого ОСОБА_2 надає Спеціалізованому водогосподарському комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Київводфонд поворотну фінансову допомогу, а останнє зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених договором. Розмір поворотної фінансової допомоги становить 28 273 грн. (а.с. 6).

Поворотна фінансова допомога надавалась на термін до 31 травня 2015 року, шляхом внесення грошових коштів до каси відповідача або на її поточний рахунок у банківській установі.

Відповідачем кошти були прийняті відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 05 січня 2015 року (а.с.7).

Згідно пункту 3.2. договору, повернення грошових коштів проводиться шляхом видачі грошових коштів позивачу з каси відповідача або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позивача в установі банку.

Як вбачається з заперечень відповідача, при укладанні договору були допущені порушення ст. 238 ЦК України, оскільки директор комунального підприємства, будучи представником сторони боржника, вчинив правочин у інтересах іншої особи - позивача та всупереч інтересам юридичної особи, яку він представляв. Згідно з договором, відповідачем взято не бюджетне зобов'язання щодо повернення поворотної фінансової допомоги без відповідних бюджетних призначень, та з перевищенням повноважень без дозволу розпорядника бюджетних коштів, що призвело до порушення бюджетного законодавства та виникнення не бюджетної заборгованості, що свідчить про нікчемність такого правочину.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що має місце неналежне виконання відповідачем умов зобов'язального характеру в частині своєчасного повернення грошових коштів, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, а тому дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 28 273 грн. , розмір інфляційних нарахувань на суму основного боргу в розмірі в розмірі 735 грн., 20% річних, що передбачено п.4.4. договору в розмірі 4 880 грн. та 12 043 грн. 52 коп. пені, що відповідає положенням ст.ст.610, 625 ЦК України. Крім того, вирішення питання про судові витрати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно положень ст.ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, виходячи з встановлених судом обставин справи та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що оскільки відповідач свої зобов'язання за Договором про повторну фінансову допомогу у повному обсязі не виконав, за ним утворилась заборгованість, яка станом на дату розгляду справи становила 28 273 грн.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення про задоволення позовних вимог, дійшов правильних висновків, що невиконання відповідачем обов'язку з повернення коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 05 січня 2015 року та факту наявності заборгованості у розмірі 28 273 грн., є законною підставою для задоволення позовних вимог.

Доводи представника відповідача, що в.о. генерального директора не мав повноважень на підписання договору є голослівними, нічим не підтверджені і оцінюються судом критично.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається відповідач, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження належними доказами в ході судового розгляду.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційну скаргу слід відхилити, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2017 року - залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Мельниченко Олени Петрівни в інтересах Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводфонд» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: О.В.Шахова

Л.Д.Поливач