РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючий суддя - Галінська В.В.

при секретарі - Капріян І.В.

з участю: позивача-відповідаача - ОСОБА_1

представника позивача-відповідаача - ОСОБА_2

представника відповідача-позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення зміру аліментів, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із вищевказаним позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Рівненського міського суду від 06 листопада 2006 року у справі №2-8366/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 300 грн. на аліменти в розмірі 1000 грн.. з подальшою компенсацією відповідно до закону, починаючи з дня вступу рішення суду в законну силу і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 10377,60 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 29 вересня 2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. У 2006 році рішенням Рівненського міського суду Рівненської області шлюб розірвано, та стягнуто з відповідача - ОСОБА_4 аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення повноліття дитиною. З моменту винесення рішення, її сімейний стан змінився, вона вийшла заміж та народила другу дитину. На даний час офіційно не працює і має нестабільний дохід. Також вказує, що її матеріальне становище погіршилося на відміну від відповідача, оскільки останній працює, в тому числі виїжджає на заробітки за кордон, а отже може надавати матеріальну допомогу в більшому розмірі. З вересня 2016 року син є студентом та навчається стаціонарно в Рівненському економіко-технологічному коледжі Національного університету водного господарства та природокористування, що потребує значних матеріальних витрат. Вона не має змоги самостійно утримувати дитину, а розмір аліментів у сумі 300 грн., що мав би сплачувати відповідач є занадто низьким і не покриває навіть часткових витрат на утримання дитини. Крім того, з моменту стягнення аліментів з відповідача, на підставі виконавчого листа №2-8366 виданого 06.11.2006 року, ОСОБА_4 не сплачує аліменти, в розмірі, визначеному судом та має заборгованість станом на вересень 2016 року в розмірі 33790,58 грн..

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить звільнити ОСОБА_4 від обов"язку сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі по 300 грн.. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2006 року, які були стягнуті за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 листопада 2006 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів в твердій грошовій сумі по 500 грн.. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання зустрічного позову; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 24 вересня 2000 року по 06 листопада 2006 року. Від подружнього проживання вони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_8, народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 листопада 2006 року шлюб розірвано та стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі по 300,00 грн., щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2006 року. З кінця 2012 року і по теперішній час син проживає з ним та перебуває на його утриманні. Син визначився з місцем проживання, оскільки досяг 14-річного віку і відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України має право самостійно визначати своє місце проживання. Зважаючи на те, що син перебуває на його утриманні, тому він має право на стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина.

В судовому засіданні позивач-відповідач, представник позивача-відповідача позовні вимоги та їх обґрунтування підтримали в повному обсязі. Просили позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити повністю.

Відповідач-позивач та його представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Підтримали зустрічний позов з підстав викладених в позовній заяві, просили його задоволити.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_8 ходив до 12 школи, його утримувала позивач. Йому також відомо, що у вересні 2016 року ОСОБА_8 проживав у ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що він є колишнім чоловіком позивачки. З 2010 року ОСОБА_10 проживав з позивачем та перебував на її утриманні, а з 2012 року по 2014 рік він їздив на вихідні до свого батька, де міг і заночувати. Де зараз проживає ОСОБА_10, йому не відомо.

Будучи допитаним у судовому засіданні 27 грудня 2016 року, на виконання вимог ст.171 СК України в присутності спеціаліста ОСОБА_11, неповнолітній ОСОБА_8, суду пояснив, що він сам вирішив проживати з татом з 2012 року і надалі планує проживати. Протягом 5 років він проживав у тата, ходив на навчання до 12 школи м.Рівне та перебував на утриманні у тата. З 2012 року по 2016 рік, він на нетривалий час проживав у мами. Особисті речі його є і в тата вдома і у мами. Коли тато перебуває на заробітках за кордоном, він знаходиться із другою дружиною тата та її дитиною.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 листопада 2006 року, яке набрало законної сили 17 листопада 2006 року, шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_4, зареєстрований 24.09.2000 року Звіздівською сільською радою Костопільського району Рівненської області, актовий запис №10 розірвано; стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_12 аліменти на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі по 300 грн., щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2006 року.

Згідно свідоцтва про народження від 27 серпня 2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, актовий запис №1410 підтверджується, що батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_12.

Довідкою №2226 від 06 вересня 2016 року виданою Рівненським економіко-технологічним коледжом НУВГП підтверджується, що ОСОБА_8, навчається стаціонарно в Рівненському економіко-технологічному коледжі НУВГП, курс - 1, група - 30-7. Навчається з 01.09.2016 року, форма навчання денна, державна. Закінчує навчання 30.06.2020 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як було встановлено судом, неповнолітній ОСОБА_8 проживає та перебуває на утриманні у ОСОБА_4 Вказане підтвердив в судовому засіданні і сам неповнолітній ОСОБА_8 Доказів на спростування вказаних фактів суду надано не було. Судом, встановлено, що ОСОБА_8 на даний час виявляє прихильність до батька, і який має намір проживати з останнім про що ним було повідомлено у суді. Враховуючи, що ОСОБА_8 досяг 15 річного віку він самостійно може визначати своє місце проживання і додаткового рішення з даного приводу бути не може, так як визначити місце проживання дитини можливо лише до 14 років. Тому вказівка представника позивача-відповідача на те, що відсутнє рішення суду про зміну місця проживання ОСОБА_8 не може бути взята до уваги судом. Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_8 на час прийняття судом рішення проживає з батьком і бажає проживати з ним у подальшому.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред"явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_8 проживає з відповідачем-позивачем та перебуває на його утриманні, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від сплати аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України суд може змінити розмір аліментів, визначений за рішенням суду, у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів.

Враховуючи, що суд дійшов до висновку про необхідність звільнення батька від сплати аліментів, підстав для зміни розміру аліментів у суду не має.

Відповідно до ст.180 СК України на батьків покладається обов"язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини.

Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що син ОСОБА_7 в подальшому буде проживати з батьком, є всі підстави для стягнення аліментів із матері на користь батька на утримання сина. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що мати постійної роботи не має, її другий син проживає з батьком, який його утримує, інших утриманців в неї не має, вона є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя.

Враховуючи вказані обставини, суд, у відповідності до вимог ст. 184 СК України, вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позовні вимоги в частині стягнення аліментів не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, необхідно залишити без задоволення, оскільки як було вказано вище суд стягує аліменти у твердій грошовій сумі, що є винятком для визначення мінімального розміру аліментів.

На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 184 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 400 грн.

Згідно із розрахунком державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції станом на 01 вересня 2016 року заборгованість відповідача-позивача зі сплати аліментів становить 33790,58 грн.

Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Враховуючи, що відповідачем-позивачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не надано, дана заборгованість виникла до звільнення відповідача-позивача від сплати аліментів, суд вважає, що позивач-відповідач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Постановою Верховного Суду України № 6-94цс15 від 1 липня 2015 року роз"яснено порядок проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі ст.196 Сімейного кодексу України.

У вказаній постанові зазначено, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов"язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів ( за кожен місяць ).

Відтак, суд приймає до уваги розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, проведений позивачем-відповідачем, який виконано з урахуванням роз"яснень Верховного Суду України та вважає за можливе її стягнення із відповідача-позивача.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення зміру аліментів, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 10377,60 грн.

В задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, які стягуються за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 листопада 2006 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 400 (чотириста) грвиень щомісячно, починаючи з 09 листопада 2016 року до досянення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В решті зустрічних позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Суддя -