ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.

з участю секретаря Момот Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 Іман Огли, Заінтересована особа - Фастівський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання його батька ОСОБА_1 Імана Насірулла Огли з березня 1990 року по 1995 рік у с.Веприк Фастівського району Київської області Встановлення факту потійного проживання на території колишньої УРСР та України заявнику необхідно для отримання громадянства України.

В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав та просив їх задовільнити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні послався на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з положенням статті 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_1 Іман Огли звернувся до Фастівського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України його батька.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 18.05.2017 року було відкрито провадження у справі.

17 липня 2017 року в судовому засіданні було встановлено, що заявник зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 в звязку з чим та з посиланням на норми ч.1 ст.257 ЦПК України, ухвалено рішення про направлення справи за підсудністю до належного суду Києво-Святошинського районного суду Київської області.

06.09.2017 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду справа була повернута до Фастівського міськрайонного суду за підсудністю та зазначено, що місце проживання заявника є с.Малополовецьке вул.Новосельська, 33 Фастівського району Київської області.

Згідно інформації адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області місцем реєстрації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є заявником по справі є АДРЕСА_1..

Разом з тим, згідно ст.117 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускається на підставі чого ухвалою Фастівського міськрайонного суду справа була прийнята до провадження.

Щодо вимог заявника судом встановлено, що ОСОБА_1 Іман Огли, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився в Республіці ОСОБА_2 та є громадянином ОСОБА_2, що підтверджується копією паспорта та його перекладу С00822056 виданого 30.10.2015 року Міністерством внутрішніх справ.

На даний час місце реєстрації в Україні значиться АДРЕСА_2, що підтверджено інформацією з адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області.

Згідно свідоцтва про народження серії ХІУ-ЖГ №393850 виданого виконкомом Мясниковабадської сільської ради народних депутатів Азербайджанська РСР від 23.08.1989 року батьком ОСОБА_1 Іман Огли значиться ОСОБА_1 Іман Насірулла Огли за національністю азербайджанець.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 256 ЦПК України та розяснень, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт, і до заяви додається довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2 ст. 258 ЦПК України).

Заявником в заявленій до суду заяві зазначено, що він звертався до Фастівського районного відділу Управління Державної міграційної служби з питань набуття громадянства але йому було відмовлено, оскільки факт постійного проживання його батька на території України повинен бути встановлений в судовому порядку.

Разом з тим, у підтвердження вказаного факту належних доказів заявником надано до суду не було, як і не було спростовано даний факт в судовому засіданні.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», такожУказом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України»та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 в редакції від 27 червня 2006р. № 588/2006, передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідноЗакону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України ( абз. 12ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Представник заявника в судовому засідані для підтвердження факту проживання батька послався на те, що батько заявника мав паспорт громадянина колишнього СРСР і на законних підставах мав право проживати на території УРСР (на той час). Після проголошення самостійності України 24 серпня 1991 року він також залишився проживати на території України та отримав паспорт громадянина України.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Однак, з поданих до суду копії паспорта та його перекладу С00121000 ОСОБА_1 Іман Насірулла Огли, ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином ОСОБА_2. З копії посвідки на постійне проживання в Україні зареєстрований в 2016 році (встановити точні дані не можливо із-за неналежних копій ), а тому дані документи не можна вважати належним та допустимим доказом так, як не підтверджують факт проживання ОСОБА_1 Іман Насірулла Огли, на території УРСР та України в період з березня 1990 року по 1995 рік.

В наданій до суду довідці Веприцької сільської ради №89 від 13.03.2017 року зазгначено про проживання ОСОБА_1 Імана в с.Веприк по вул.Чапаєва, 8 Фастівського району Київської області з березня 1990 року по вересень 1995 року та з посиланням на копії листів особового рахунку члена господарства ОСОБА_3, які додані до справи але в даних документах зазначено лише запис про ОСОБА_1 Іман Насірулла Огли, ІНФОРМАЦІЯ_3, як співмешканець дочки однак відсутня інформація про час проживання, на якій правовій основі проживав вказаний громадянин, а тому даний доказ неможе прийнятим судом, як належний доказ. Інших документів про постійну чи тимчасову прописку на території України, або про реєстрацію на території України свого паспорту на той час, ОСОБА_1 Іман Насірулла Огли суду не надано.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

До письмовмх матеріалів заяви подані ряд документів, які не стосуються предмету заявлених вимог і також визнаються судом неналежними.

Представником заявника під час розгляду справи будь-яких клопотань щодо допиту свідків, письмових доказів не заявлялось.

Отже, аналізуючи у сукупності надані та досліджені докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 Іман Огли не надав суду належних та допустимих доказів факту постійного проживання батька ОСОБА_1 Імана в с.Веприк по вул.Чапаєва, 8 Фастівського району Київської області з березня 1990 року по вересень 1995 року, а тому заявлені вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.3,10,11,57-60,209,213-215, 218, 256 ЦПК України, на підставі ЗУ «Про громадянство України», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені заяви ОСОБА_1 Іман Огли, Заінтересована особа Фастівський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Г.В.Соловей