28 квітня 2017 року. м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого Притуляка С. А
при секретарі Коверченковій М.О.,
прокурорів - Паскал М.Ю., Левковський К.І.
першого відповідача - ОСОБА_1
другого відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах Державної служби України з питань геодезїі, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійним договору оренди та зобовязання повернути земельну ділянку, -
ОСОБА_3 не мав правомірних (справедливих) сподівань на отримання земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів, так як це не передбачено законом, таким чином, був обізнаний про можливість допущення правових порушень з боку центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.
Наявність підстав для подання даного позову прокурором з метою захисту інтересів держави, обґрунтована тим, що порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження земельними ділянками державної форми власності спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави щодо іх повернення із незаконного володіння.
Прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а також доповнив, що ОСОБА_3 є засновником та керівником декількох фермерських господарств, а чинне законодавство України надає право громадянину лише при створенні першого фермерського господарства отримати земельну ділянку поза процедурою проведення земельних торгів. На підтвердження чого надав практику Верховного Суду України з аналогічних питань.
Представник позивача - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у судове засідання не зявився, надіславши письмові пояснення, в яких проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що оспорювані прокурором накази Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області на даний час не скасовані повністю або частково. Дані накази відповідають положенням чинного законодавства, зауваження до документації із землеустрою були відсутні. Крім того, на дату видачі наказу Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області №24-СГ від 30.04.2014р. «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянину ОСОБА_3Б.», згідно ст.134 ЗК України (в редакції, що діяла на момент видачі наказу) було передбачено виключення із обовязковості продажу земельної ділянки державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах), а саме було встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.
Представник першого відповідача - Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області у судовому засіданні та наданих письмових поясненнях проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні, надавши пояснення аналогічні поясненням позивача.
Представник другого відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні та наданих письмових поясненнях проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що прокурором не обґрунтовано належним чином норми закону, яка була порушена відповідачами, в чому полягає порушення інтересів держави, оскільки ОСОБА_3 сплачує орендну плату за користування спірною земельною ділянкою в розмірі значно більшому, ніж середній по Донецькій області. Також зазначав, що чинним законодавством України не забороняється мати громадянину більше одного фермерського господарства та отримувати при їх створенні земельні ділянки в оренду.
Другий відповідач ОСОБА_3 у судове засідання 27.04.2017р. не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. У попередніх судових засіданнях проти позову заперечував з підстав, оголошених представником, а також зазначив, що спірна земельна ділянка знаходиться в такому місці, що доступ до неї можливий лише через земельні ділянки, які вже перебувають у користуванні відповідача. До того ж, на момент отримання земельної ділянки в оренду вона перебувало в занедбаному стані.
Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
02.04.2014 ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держземагенства у Донецькій області з клопотанням щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років площею 13.7589 га для ведення фермерського господарства на території Святогорівської селищної ради Добропільського району за межами населеного пункту.
Наказом Головного управління Держземагенства у Донецькій області № 24-сг від 30.04.2014 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, згідно технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення (запасу) для ведення фермерського господарства станом на 01.10.2016 року складає 120875, 89 грн.
Висновком до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за №2058 від 08.09.2015 вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Управлінням Держземагенства у Добропільському районі Донецької області погоджено та надано земельну ділянку в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_3
Висновком до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за №58/41-16 від 08.06.2016 вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Управлінням Держгеокадастру у Добропільському районі Донецької області погоджено та надано земельну ділянку в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_3
Другий відповідач ОСОБА_3 є засновником та керівником селянського (фермерського) господарства «АГРОС» з 24.02.1995 року та фермерського господарства «КРАЇНА» з 22.03.2017 року. Також ОСОБА_3 є керівником фермерського господарства «ДИНАСТІЯ С» з 21.08.2013 року.
Відповідно до наданих прокурором копій державних актів на право постійного користування земельною ділянкою (арк..с.153-155), ОСОБА_3 надано у 1995, 1996 та 2001 роках земельні ділянки, загальною площею 136,4 га для ведення фермерського господарства.
Згідно листа Відділу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області у Добропільському районі №0-5-0.27-12/103-17 від 29.03.2017р. у фермерського господарства «АГРОС» відсутні у власності земельні ділянки. Земельну ділянку площею 36,4 га, вилучено у ОСОБА_3 згідно рішення Добропільської районної ради народних депутатів від 02.10.1996р.
Зазначені фактичні обставини сторонами не оспорювалися.
Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.
Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (ст.8 Закону України «Про фермерське господарство»).
За приписами ч.1-2 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.
Згідно ч.2 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Відповідно до п.15 ч.2 ст.134 ЗК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.
Крім того, згідно п.2 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів», Фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність або користування земельних ділянок державної та комунальної власності, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями частини другої статті 134 Земельного кодексу України, що виключаються цим Законом.
Як вбачається з матеріалів справи, спірну земельну ділянку було передано ОСОБА_3 саме для ведення фермерського господарства. Відповідне фермерське господарство було створено ним після отримання земельної ділянки, як то передбачає ст.8 Закону України «Про фермерське господарство».
Чинним законодавством України не обмежено кількості фермерських господарств, які громадянин може зареєструвати, отримавши у встановленому законом порядку земельну ділянку, а тому, згідно положень ст.19 Конституції України, дії ОСОБА_3 не видаються протиправними.
Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, надані ОСОБА_3 документи до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області були перевірені останнім, зауваження до документації із землеустрою були відсутні, уповноважені представники Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області також вказували на відповідність оспорюваних наказів чинному законодавству.
Прокурор посилаючись на те, що можливість обробляти земельні ділянки має лише СФГ «АГРОС», інші два фермерські господарства, у тому числі й ФГ «КРАЇНА», ФГ «ДИНАСТІЯ - С», створені з метою отримання земельних ділянок на позаконкурсній основі в необґрунтованих розмірах, як підставу для задоволення позову, всупереч вимог ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України не обґрунтував належними та допустимими доказами цих обставин, фактично мотивуючи свою позицію припущеннями, на яких, згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, не може ґрунтуватися доказування.
До того ж, ФГ «КРАЇНА» було створено вже після отримання в оренду спірної земельної ділянки.
Щодо посилань прокурора на правову позицію Верховного Суду України по справі №6-248цс16 від 18.05.2016р. та по справі №922/4817/13 від 04.11.2014р. суд зазначає наступне.
Згідно ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
В постанові Верховного Суду України по справі №922/4817/13 від 04.11.2014р. йдеться про оскарження прокурором отримання земельної ділянки без земельних торгів юридичною особою, в той час як у справі, що розглядається йдеться про отримання земельної ділянки громадянином для створення фермерського господарства, а тому суд не приймає до уваги дану правову позицію.
В постанові Верховного Суду України по справі №6-248цс16 від 18.05.2016р. йдеться про можливість одноразового отримання земельної ділянки для ведення одного фермерського господарства. При цьому по вказаній справі було доведено та достовірно судом встановлено, що другий відповідач (громадянин, якому було виділено земельну ділянку) є засновником чотирьох підприємств, можливість обробляти земельні ділянки має лише одне з них, а інші два фермерські господарства, створені з метою отримання земельних ділянок на позаконкурсній основі, в необґрунтованих розмірах, то надання громадянину для ведення фермерського господарства ще трьох окремих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які розташовані в іншому місці суперечить положенням статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України.
Натомість, по справі, що розглядається, як вже зазначено вище, ОСОБА_3 отримав земельну ділянку для створення нового фермерського господарства, а прокурором не було доведено того, що можливість обробляти земельні ділянки має лише СФГ «АГРОС», а інші два фермерські господарства, у тому числі й ФГ «КРАЇНА», ФГ «ДИНАСТІЯ - С», створені з метою отримання земельних ділянок на позаконкурсній основі в необґрунтованих розмірах. До того ж, ФГ «КРАЇНА» було створено вже після отримання в оренду спірної земельної ділянки.
Крім того, статтею 121 Конституції України передбачено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються, в тому числі, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.
Як передбачено ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Рішенням Конституційного суду України у справі №1-1/99 від 08.04.1999 визначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6,7,13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно ч.2 ст.45 ЦПК України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.

Однак, в даному випадку прокурором не було доведено наявності порушення інтересів держави при використанні ОСОБА_3 земельної ділянки.

Так, доводи прокурора про порушення відповідачами процедури отримання ОСОБА_3 земельної ділянки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Визначений прокурором орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру заперечував проти задоволення позову прокурора, посилаючись на те, що оспорювані накази відповідають положенням чинного законодавства, зауваження до документації із землеустрою були відсутні.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про порушення інтересів держави прокурором наведено не було.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову прокурора та відмовляє в його задоволенні.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст.88 ЦПК України, покладають на прокурора.

Керуючись ст.ст.1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство», ст..ст. 124, 134 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 8, 10, 11, 60, 79, 208-209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Першого заступника керівника Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах Державної служби України з питань геодезїі, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійним договору оренди та зобовязання повернути земельну ділянку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.

27.04.2017