1Справа № 335/9296/17 2-о/335/101/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

В обґрунтування уточнених позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 22.04.2017 помер її чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.04.2017, Серії І-ЖС № 388403, актовий запис № 2824. Факт того, що вона з 21.02.2014 є дружиною померлого підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-ЖС № 135560, виданим 21.02.2014 Орджонікідзевським відділом РАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 42.

ОСОБА_4 був інвалідом війни першої групи, у звязку з чим здобув право на пенсію на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З грудня 2013 р. та по день смерті чоловіка, вони проживали разом однією сімєю в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, в якій він проживав до цього та був зареєстрований, вони вели спільне господарство, та як дружина і чоловік спільно піклувалися про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги.

Квартира, в якій вона проживала разом зі своїм чоловіком, на час реєстрації їх шлюбу, ОСОБА_4 вже не належала.

Весь час її чоловік ОСОБА_4 матеріально підтримував її, надавав їй матеріальну допомогу, що була основним і постійним джерелом засобів для існування для неї, тобто надавав їй утримання. З 02.12.2013 позивач ніде не працює, а з червня 2016 р. є пенсіонером за віком.

03.05.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії у звязку з втратою годувальника, яким був її чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 22.04.2017.

У травні 2017 р. позивач отримала відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.05.2017 за № 369/п-9, згідно з якою їй було відмовлено у призначенні пенсії у звязку з відсутністю довідки уповноваженого органу з місця проживання про перебування її на утриманні померлого годувальника або рішення суду про перебування на утриманні, та зазначено, що за документ, який засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сімї, приймається довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця реєстрації, або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання, що у разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

На день смерті чоловіка позивач була зареєстрована за іншою адресою ніж він, а тому довідку, що засвідчує факт перебування на утриманні померлого чоловіка вона не може надати, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовними вимогами про встановлення факту її перебування на утриманні померлого чоловіка.

Разом із тим, як зазначає позивач, з грудня 2013 р. по день смерті її чоловіка вони з ним проживали однією сімєю у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, в якій він був зареєстрований, і вона перебувала на його утриманні, у звязку з чим має право на призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд встановити факт її перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 22.04.2017.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, та посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначав, що ОСОБА_1 фактично не була членом сімї ОСОБА_4, оскільки не була зареєстрована у квартирі із ним, не надала суду довідку про її фактичне проживання за вказаною адресою. Крім того, позивач не надала доказів того, що проживала з померлим однією сімєю, мала із ним взаємні права та обовязки подружжя, як це передбачено Сімейним кодексом України. Також зазначив, що квартира, в якій проживав ОСОБА_4, станом на час його смерті була в занедбаному стані, підтвердженням чого є фотографії. ОСОБА_1 все цінне майно забрала з квартири, при цьому, має інше місце проживання. В одному підїзді з ОСОБА_4 проживає матір позивача, за допомогою якої ОСОБА_1 і познайомилася з ОСОБА_4 Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Позивач у справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 21.02.2014 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-ЖС № 135560, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с. 8).

22.04.2017 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 І-ЖС № 388403, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 9).

За свого життя ОСОБА_4 перебував на пенсійному обліку та отримував пенсію у Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Запорізькій області відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч. 1, п. б ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Непрацездатними членами сімї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» або є особами з інвалідністю.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 з лютого 2014 р., який на час смерті останнього не було ні розірвано, ні визнано недійсним у встановленому законом порядку.

З 12.07.2016 ОСОБА_1 перебувала на пенсійному обліку у Пологівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, та отримувала пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серії ААІ № 046578 (а.с. 14).

Вказані обставини свідчать про те, що позивач у справі є непрацездатним членом сімї померлого ОСОБА_4, а тому в силу вимог ст. 30 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є особою, яка має право на звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Після смерті ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії у разі втрати годувальника за померлого пенсіонера.

Разом із тим, листом від 18.05.2017 № 369/П-9 позивачу відмовлено у призначенні такого виду пенсії з посиланням на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яким визначено, що для призначення пенсії у разі втрати годувальника за померлого (загиблого) пенсіонера подається, крім іншого, довідка уповноважених органів з місця проживання або перебування членів сімї на утриманні померлого (загиблого) годувальника, або рішення суду про перебування на утриманні. Крім того, як зазначено у цьому листі, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сімї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (а.с. 15).

Таким чином, зі змісту листа ГУ ПФУ в Запорізькій області вбачається, що єдиною підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника стало не надання позивачем довідки або рішення суду про її перебування на утриманні померлого чоловіка.

Пунктом 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за № 135/13402, передбачено, що для призначення пенсії в разі втрати годувальника до органу, який призначає пенсії, серед інших документів, необхідно подати довідку уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім'ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що не оспорювалося сторонами у справі, померлий ОСОБА_4 на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно з відомостями, які містяться у паспорті громадянина України, ОСОБА_1 на момент смерті її чоловіка була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 27).

Проте, на думку суду, сам по собі факт реєстрації місця проживання члена сімї із померлим за різними адресами не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії у разі втрати годувальника, оскільки, як передбачено чинним законодавством, в даному випадку вирішальним є підтвердження факту знаходження особи, яка звертається за призначенням пенсії у разі втрати годувальника, на утриманні померлого.

Статтею 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що члени сімї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сімї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Як розяснено в пункті 8 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення, зокрема, для призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи довела належними та допустимими доказами факт її перебування на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_4

Так, в ході судового розгляду справи судом допитані свідки, заявлені для допиту стороною позивача, ОСОБА_6, яка є подругою ОСОБА_1 у справі, та ОСОБА_7, яка є матірю позивача.

Із показів цих свідків суд встановив, що ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, з грудня 2013 р., а у лютому 2014 р. вони вирішили одружитися. За вказаною адресою позивач не була зареєстрована, оскільки на час їх спільного проживання ОСОБА_4 не був власником вказаної квартири. За час спільного проживання як подружжя, ОСОБА_1 опікувалась своїм чоловіком, який в силу свого похилого віку мав тяжкі хвороби та останнім часом мало пересувався. Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, ОСОБА_1 ніде не працювала, а у 2016 році вийшла на пенсію. Померлий ОСОБА_4 отримував значно більшу пенсію, ніж його дружина, та віддавав їй всі свої гроші, а вона їх витрачала на сімю, померлий дарував їй подарунки, купляв їй речі.

Показання вказаних свідків узгоджуються із письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи, зокрема, інформацією, яка надана КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10», відповідно до якої ОСОБА_4 знаходився під наглядом сімейного лікаря вказаного медичного закладу і з 2014 р. під час відвідувань сімейним лікарем хворого вдома його огляд здійснювався у присутності дружини ОСОБА_1 (а.с. 19); відомостями, які підтверджують, що ОСОБА_1 самостійно несла витрати на поховання свого чоловіка ОСОБА_4 та займалася його похованням (а.с. 25, 26).

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ніде не працювала з грудня 2013 р. і з цього часу до оформлення пенсії жодних доходів не мала (а.с. 10-12), набула право на пенсійне забезпечення лише з червня 2016 (а.с. 16). Згідно з довідкою Пологівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 27.07.2017, за період з червня 2016 р. по липень 2017 р. середній розмір пенсії позивача становив 1856 грн. 86 коп. (а.с. 17). При цьому, розмір пенсії ОСОБА_4, згідно з відомостями, які надані ГУ ПФУ в Запорізькій області, з грудня 2013 р. по квітень 2017 р. значно перевищував розмір доходів позивача і становив в середньому 5 569 грн. 29 коп. (а.с. 46).

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту її знаходження на утриманні свого померлого чоловіка ОСОБА_4, оскільки в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо її постійного проживання із померлим чоловіком у квартирі, де він був зареєстрований, а також, що допомога, яка надавалася їй померлим чоловіком за час їх спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі, була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, т.я. дохід, що отримував померлий ОСОБА_4, був єдиним доходом для існування їх сімї до червня 2016 р., а з моменту призначення позивачеві пенсії, з червня 2016 р., значно перевищував її дохід у вигляді пенсії, яку отримувала ОСОБА_1

Своєю чергою, представником ГУ ПФУ в Запорізькій області суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Показання допитаного за клопотанням представника відповідача свідка ОСОБА_8 щодо того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спільного господарства не вели, позивач за своїм чоловіком не доглядала, вдома їсти не готовила, не прибирала, та забирала всі грошові кошти, як у чоловіка, так і у його сина, суд оцінює критично, оскільки, як зазначила свідок у судовому засіданні про вказані факти їй було відомо зі слів сина ОСОБА_4 ОСОБА_9, який звертався до неї за юридичною допомогою після смерті батька, а особисто свідком будь-яких відносин ОСОБА_1 із її чоловіком, за його життя, вона не була.

В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача також було допитано свідка ОСОБА_10, яка є падчеркою померлого ОСОБА_4 (був чоловіком її матері). Вказаний свідок суду пояснювала, що ОСОБА_1 не надавала допомоги ОСОБА_4, не давала йому їсти, забирала речі із кватири. Після смерті її вітчима їй повідомили, що він помер, позивач не питала, де потрібно хоронити ОСОБА_4, речі, які знаходились у квартирі, позивач забрала, ключі від квартири не повернула. Після укладення ОСОБА_4 шлюбу, свідок раз на тиждень його навідувала, придбавала для нього продукти харчування. Також їй відомо, що на утриманні у ОСОБА_4 позивач не перебувала, а забирала у нього всі грошові кошти.

Оцінюючи показання вказаного свідка, суд дійшов до висновку, що їх зміст суперечить іншим доказам, які містяться в матеріалах справи, та не спростовує встановлених судом обставин, а саме що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на час смерті останнього перебували у зареєстрованому шлюбі, питання щодо визнання вказаного шлюбу недійсним, або про його розірвання, за свого життя померлий, або інші зацікавлені особи, не порушували, що після реєстрації шлюбу вони проживали за однією адресою та вели спільне господарство, а також, що дохід померлого у виді пенсії певний період часу був єдиним доходом у сімї, а згодом - значно перевищував дохід його дружини.

Посилання представника відповідача на те, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не були сімейними, спростовується свідоцтвом про укладення шлюбу між ними. Крім того, представником відповідача не були спростовані ті обставини, що ОСОБА_1 існувала за рахунок пенсії ОСОБА_4

Інших доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачем не надано.

Підсумовуючи викладене, судом не було встановлено законних підстав для відмови у позові. Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утриманні її чоловіка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 22 квітня 2017 р.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 30 листопада 2017 р.

Повний текст рішення виготовлено 4 грудня 2017 р.

Суддя А.В. Шалагінова