Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/562/17-ц Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 48 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2017 року

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із названим позовом та після його уточнення остаточно просила поділити спільно нажите майно, а саме визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ-21713-138-121» 2013 року випуску, стягнути з відповідача на її користь половину ринкової вартості даного автомобіля, а саме 88627 грн. 84 коп., припинивши її право спільної часткової власності на автомобіль та залишивши його у особистій приватній власності відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 14.07.2001 перебувала в шлюбу з відповідачем, який відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 12.12.2016 розірвано. В період перебування в шлюбі, 22 листопада 2013 року ними за 100500 грн. придбано вказаний автомобіль, кошти на який частково було сплачено за рахунок спільних заощаджень, а 90450,00 грн. взято в кредит відповідно до кредитного договору №436/11/2013/023 від 26.11.2013. На даний момент автомобіль перебуває в користуванні відповідача, а тому в порядку поділу майна подружжя просить визнати його спільною сумісною власністю.

15 травня 2017 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов, в якому просив визнати спільною сумісною власністю спільне майно, яке залишилось у користуванні ОСОБА_2 загальною вартістю 147000 грн.. Зокрема, холодильник, вартістю 10000 грн.; газова плита - 5000 грн., пральна машина - 7000 грн. мікрохвильова піч -1500 грн., кухонний комбайн - 2 000 грн., мультиварка - 2500 грн., боллер водонагрівальний - 2000 грн., стіна меблева кухонна вбудована - 15000 грн., телевізори 2 шт. на суму 3000 грн., тумбочка під них - 3 000 грн., музичний центр та відеомагнітофон 3000 грн., комп'ютер - 5000 грн, люстри кімнатні - 5000 грн., 2-х контурний газовий котел 50000 грн., вхідні двері 4000 грн., міжкімнатні двері загальною вартістю 14000 грн., металопластикові вікна із 3-х камерними склопакетами, металопластикові балконні рами та двері на балкон вартістю 15000 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь половину ринкової вартості вищеназваного майна в сумі 73500 грн., визнавши майно особистою власністю ОСОБА_2 та стягнути з останньої 59979 грн. 66 коп. погашеної ним заборгованості за кредитним договором №436/11/2013/023 від 26.11.2013 укладеного між ним та ПАТ АБ "Укргазбанк".

Позов мотивував тим, що кошти на придбання автомобіля, які були отримані через оформлення кредитного договору повертав самостійно, станом на 07.04.2017 заборгованість погашена. Крім того, під час шлюбу ними було придбано інше спільне майно загальною вартістю 147000 грн.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 12074 грн. 81 коп. сплачених ним в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №436/11/2013/023 від 26.11.2013 року за період з 01 вересня 2016 року по 15 березня 2017 року. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та винести нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3 в повному обсязі. На її думку, судом не враховано ту обставину, що ОСОБА_2 визнала наявність спільного придбаного майна, яке залишилося у будинку та його вартість, а відтак, і це майно підлягає поділу. Крім того, судом не взято до уваги, що подружні відносини між сторонами припинилися ще 14 лютого 2016 року, а тому і сума стягнення на його користь за погашення кредиту має бути більшою, ніж визначена в рішенні суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із таких підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2001 року по 23 грудня 2016 року.

В період шлюбу 22 листопада 2013 року подружжям за кредитні кошти придбано автомобіль марки «ВАЗ-21713-138-21», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Так, ОСОБА_3 було укладено кредитний договір в ПАТ АБ «Укргазбанк», за умовами якого йому наданий кредит в розмірі 90450 грн. Поручителем за цим договором виступила його дружина ОСОБА_2

Визнаючи право позивачки на ? частину даного автомобіля та стягуючи на її користь із ОСОБА_3 відповідну грошову компенсацію в сумі 88 627,84 грн. разом із припиненням права спільної часткової власності ОСОБА_2 на це майно, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із приписів статей 60, 65, 71 СК України. При цьому суд правильно вважав, що спірний автомобіль підлягає поділу, як такий що придбаний ОСОБА_3 в інтересах сімї та яким він користується виключно одноособово, а також сплачені в рахунок погашення кредитних зобовязань грошові кошти.

Так, відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із частиною першою статті 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Якщо наявність боргових зобовязань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобовязання повинні враховуватись при поділі майна подружжя у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки, визначаючи термін коли ОСОБА_3 самостійно здійснював погашення кредиту після припинення фактичних шлюбних відносин. Із пояснень ОСОБА_3 убачається, що фактичні шлюбні відносини між подружжям припинилися у лютому 2016 року. Вказану обставину і не заперечила ОСОБА_2

Згідно довідки про рух коштів за кредитним договором за період з 01.03.2016 року по 15.03.2017 року ним самостійно було сплачено грошові кошти в розмірі 14349,81 грн., які підлягають поділу між сторонами (а.с.55).

Враховуючи наведене, рішення суду в означеній частині підлягає зміні.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю подружжя побутової та компютерної техніки, дверей, вікон, люстр та стягнення з ОСОБА_2 на його користь відповідної грошової компенсації половини вартості даного майна, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, посилаючись на норми статей 10, 60 ЦПК України.

При цьому судом в повній мірі виконані вимоги п.4 ст.10 ЦПК України. Так, судом пропонувалось ОСОБА_3 надати докази в обґрунтування вимог позову щодо обсягу, вартості спільно нажитого майна та розяснювались наслідки неподання таких доказів. Проте, ОСОБА_3 та його представник не скористались своїм правом та не надали жодного доказу придбання заявленого у позові майна та його характеристики.

Посилання представника ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_2 визнала даний перелік майна, як такого що придбано у період шлюбу, і не заперечувала щодо його вартості, не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються самою позивачкою.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2017 року змінити.

Абзац пятий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції:

«Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 14349 грн. 81 коп. коштів, сплачених для погашення заборгованості за кредитним договором № 436/11/2013/023 від 26 листопада 2013 року за період з 01 березня 2016 року по 15 березня 2017 року та судові витрати у розмірі 1589 грн. 30 коп.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: