Апеляційний суд Житомирської області

Справа №280/347/17 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 32 Доповідач Коломієць О. С.

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: Коломієць О.С.
суддів: Талько О.Б., Павицької Т.М.
з участю секретаря
судового засідання: Добровольської Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2017 року
в с т а н о в и л а :
У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 75000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що у період проходження військової служби з травня 1977 року по грудень 2006 року отримав поранення, які стали причиною його захворювання та визнання інвалідом 2 групи. Окрім безпосереднього погіршення стану здоров`я, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності залучати значні матеріальні ресурси, позбавленні можливості працювати, реалізовувати інші матеріальні і духовні можливості. Посилаючись на положення ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст.23,1167 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 75000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2017 року позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 75000,00 грн. морального відшкодування.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральних страждань, застосування додаткових зусиль для організації свого життя. Не доведено належним чином факту спричинення моральної шкоди, протиправність дій особи, яка заподіяла шкоду, не обґрунтовано її розмір, не підтверджено обсяг страждань, а також причинний зв`язку між виконанням позивачем обов`язку військової служби та настанням інвалідності, що на думку апелянта виключає відшкодування Міністерством оборони України моральної шкоди.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах у період з травня 1977 року по грудень 2006 року.
25 листопада 1992 року при розмінуванні об`єкту на території державного кордону в Чеченській республіці внаслідок вибуху міни отримав повітряну комоцію головного мозку і множинні осколкові поранення спини та рук.
Наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 21 листопада 2006 року № 527, майора ОСОБА_1 звільнено з лав Збройних Сил України у запас за станом здоров`я.
Наказом Корсунь-Шевченківського районного військового комісару від 04 грудня 2006 року № 113 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу районного військового комісаріату. На час звільнення, відповідно до висновку МСЕК від 17.10.2006 року, позивачу у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності та протипоказана важка фізична праця.
Надалі, під час повторного огляду МСЕК 19.09.2011 року позивачу встановлено другу групу інвалідності безтерміново.
З наданих до суду позивачем медичних документів, а саме : виписки з історії хвороби №2652 від серпня 2011 року Полтавського гарнізонного військового госпіталю-військова частина НОМЕР_1 (а.с.10), виписки з медичної картки амбулаторного хворого №2092 від 08.12.2016 (а.с.11), довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Полтавської обласної МСЕК №2 серії ВМ-1 №000180 від 17.02.2006 (а.с.14), довідки Полтавського обласного МСЕК №2 серії МСЕ №0196435 від 17.10.2006 (а.с.12), довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №915048 від 19.09.2011 (а.с.13), слідує, що причиною встановлення позивачу інвалідності є поранення, пов`язане із захистом Батьківщини.
Крім того, згідно змісту довідки №2684/603 від 05.10.2006, яка видана військово-лікарською комісією (військова частина НОМЕР_1 м.Полтава), позивач має захворювання, що є наслідком отриманого поранення, зокрема, осколкової мінно-вибухової травми з повітряною комоцією головного мозку, і «ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» (а.с.8). Даний висновок ВЛК військової частини НОМЕР_1 затверджено рішенням штатної військово-лікарської комісії №1119 від 09.10.2006.
Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Положеннями ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції, встановивши під час розгляду справи, що позивач отримав у 1992 році поранення, йому встановлена друга група інвалідності, що є наслідком захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, з врахуванням глибини фізичних страждань позивача внаслідок пошкодження здоров`я, стану його здоров`я на цей час, ступеню порушення нормальних життєвих зв`язків, дотримуючись принципів розумності та справедливості за наявності передбачених ст.ст. 23, 1167 ЦК України правових підстав, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 75000 грн. навівши відповідні мотиви.
Доводи апеляційної скарги в частині не врахування судом тих обставин, що позивач отримав травму у 1992 році і це не стосується Міністерства оборони України, так як безпосередньо не проходив військову службу у відповідача, є безпідставними, оскільки позивач був звільнений в запас за станом здоров`я у 2006 році і згідно наданих медичних документів, в тому числі висновку ВЛК, поранення та його наслідки пов`язані з проходженням військової служби (захистом Батьківщини).
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана сума підлягає стягненню з Міністерства оброни України виходячи з наступного.
Відповідно до ст.2 ЦК України, держава України є учасником цивільних відносин.
Згідно ст.170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
У відповідності до положень ст.3 Закону України «Про збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Згідно зі ст.23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України.
Таким чином, встановивши, що обов`язок держави відшкодувати позивачеві завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління, суд обґрунтовано поклав даний обов`язок на відповідача.
Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи, прав і обов`язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з`ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам. В ході апеляційного провадження докази, які впливають на правильність та правомірність прийнятого судом рішення, стороною відповідача не надавались, що спростовує доводи апеляційної скарги.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.
Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: