Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 15 листопада 2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 9 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, а тому станом на 31 липня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 37 843,61 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 вказану вище кредитну заборгованість.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 листопада 2010 року у розмірі 37 843,61 грн., з яких: 9 200 грн. заборгованість за кредитом, 25 465,34 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 900 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 778,27 грн. - штраф (процентна складова). Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 15 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до пунктів 2.1.1, 2.4 умов та правил надання банківських послуг позивачем 19 листопада 2010 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 100 грн. В подальшому вказаний кредитний ліміт змінювався, а саме: 22 лютого 2011 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 800 грн.; 07 квітня 2011 року - 3 200 грн.; 25 травня 2011 року - 3 800 грн.; 21 червня 2011 року - 4 400 грн.; 06 серпня 2011 року - 5 200 грн.; 15 червня 2012 року - 6 700 грн.; 21 вересня 2012 року - 7 700 грн.; 01 листопада 2012 року - 8 200 грн. та 13 листопада 2013 року - 9 200 грн.

ОСОБА_4 здійснювала неодноразові часткові погашення по кредитному договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 37 843,61 грн., яка складається з наступного: 9 200 грн. - заборгованість за кредитом; 25 465,34 грн. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 900 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 778,27 грн. - штраф (процентна складова).

ОСОБА_4 отримано у користування картки зі строком дії до: вересня 2014 року, листопада 2014 року, січня 2016 року, вересня 2019 року.

Установлено, що ні відповідачем, ні її представником не заявлялось про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами кредитного договору, а тому у неї утворилася заборгованість, яка підлягає до стягнення на користь позивача.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

М.К.Гримич