Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2017 Справа №607/445/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л. М.

за участю секретаря судового засідання - Зарічної О. П.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у січні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутої пенсії в сумі 2186,67 гривень.

Обґрунтовує позов тим, що кошти в зазначеному розмірі були виплачені відповідачу у звязку з рахунковою помилкою з боку позивача (призначення пенсії по віку з 11 квітня 2012 року , хоча на цю дату у відповідача був відсутній необхідний страховий стаж) , тому виникла переплата пенсії за період з 11 квітня 2012 року по 25 червня 2012 року на загальну суму 2186,67 гривень . У звязку з цим позивач вважає, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими тому підлягають поверненню відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст. 1212 ЦК України.

У судове засіданні представник позивача подав заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, справу слухати за відсутності представника Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області .

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, у якій просить справу слухати за його відсутності , позовних вимог не визнає, просить відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено наступні обставини:

Відповідно до Заяви про призначення пенсії - 26 червня 2012 року відповідач звернувся до позивача із заявою про призначення пенсії за віком (без довідки про зарплату до 01 липня 2000 року ) , вперше .

Згідно із Договором 92 про добровільну участь у системі загальнообов"язкового державного пенсійного страхування від 19 червня 2012 року, укладеного позивачем в особі ОСОБА_3 та відповідачем, ОСОБА_1 сплатив страхові внески за період з 01 січня 2004 року по 31 серпня 2004 року, відтак страховий стаж відповідача склав 15 років 8 днів.

Як убачається із довідки виданої позивачем 26 серпня 2016 року відповідач отримував пенсію за віком при повному стажі за період з квітня 2012 року по червень 2012 року на загальну суму 2334,67 гривень, у тому числі : квітень 2012 року 558,67 гривень ; травень та червень 2012 року - 888 гривень, щомісячно .

Згідно Розпорядження про утримання надміру виплачених сум пенсій від 26 серпня 2016 року без номера, виданого позивачем, ним установлено, що відповідач ОСОБА_1 внаслідок невірного визначення самим позивачем дати при первинному призначенні відповідачу пенсії, за період з 11 квітня по 25 червня 2012 року надміру отримав пенсії на суму 2186,67 гривень.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, рахункова помилка з боку позивача мала місце у звязку з невірною датою призначення пенсії 11квітня 2012 року, станом на яку у відповідача був відсутній необхідний страховий стаж, тому виникла переплата пенсії за період з 11 квітня 2012 року по 25 червня 2012 року на суму 2186,67 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобовязання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 вчинив будь-які зловживання зі свого боку або подав позивачеві недостовірні дані під час нарахування та виплати йому пенсії.

Щодо тверджень позивача про наявність рахункової помилки з його боку, суд виходить з наступного.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року, "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" , до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, не наведено розрахунку , оскільки відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та зясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою як стверджує позивач, а не помилкою, повязаною, наприклад, з неналежним виконанням обовязків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії.

Окрім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України " від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", у справі "Ґаші проти Хорватії " та у справі "Трґо проти Хорватії" .

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів у розмірі 2186,67 гривень, які є пенсійною виплатою, призначеною йому ОСОБА_2 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області, як не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України зазначена сума поверненню не підлягає.

Враховуючи наведене позов Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів не підлягає до задоволення у звязку з необґрунтованістю заявлених у ньому вимог та недоведеністю обставин .

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", керуючись ст. ст. 11, 60, 64, 212, 213, 215, 218, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_4