Справа № 442/6127/16 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/1742/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловою квартирою у багатоквартирному будинку,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_4 усунути та не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належною їй на праві приватної власності житловою квартирою №2 у багатоквартирному будинку № 42 на вулиці Трускавецькій у місті Дрогобичі, шляхом:

- знесення самовільно спорудженої добудови до квартири №1 у будинку №42 на вул. Трускавецькій у м. Дрогобичі з віконними та дверними прорізами, що накрита металопрофілем;

- демонтувати самовільно встановлене металеве огородження з металопрофілю, яким огороджено частину прибудинкової території та яким перекрито єдиний прохід із вулиці Трускавецької у місті Дрогобичі до багатоквартирного будинку № 42.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням. Стверджує, що порушення законодавства наймачем квартири №1 в частині реконструкції та прибудови до квартири №1 ніяк не вплинуло на права власника іншої квартири №2, оскільки до квартири позивачки нічого не прибудовано. Власність позивача з цих підстав не порушена, перешкод у користуванні власністю їй не здійснювалося та матеріали справи не містять жодного доказу, які б це підтверджували. Зазначає, що позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки в розумінні ст. ст.125,126 Земельного кодексу України, а тому правові підстави для задоволення позову в частині земельної ділянки відсутні. Звертає увагу, що на прибудинкову територію спірного будинку землевпорядна документація не виготовлялась. Власники квартир не звертались до Дрогобицької міської ради за дозволом на її розроблення чи про надання земельної ділянки у користування. Відповідно до вимог Земельного кодексу України земельна ділянка може надаватися лише обслуговуючій організації чи ОСББ, а не окремим квартирам. Ухвалюючи рішення суд не врахував розяснення надані у п.14 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України» де зазначено, що позов про знесення самочинного будівництва може бути предявлений власником чи користувачем земельної ділянки, або іншою особою права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст.ст.391,396 ЦК України, ст.103 ЗК України. Вказує, що позивач не надала суду жодного доказу щодо надання їй у користування як власнику квартири частини прибудинкової території чи про передачу спірної забудованої території ОСББ. Вважає помилковим висновок суду, що оскільки за скаргою позивача на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу, то це є доказом порушення прав позивача , такі висновки суду не обґрунтовані, а порушення вказані вище аж ніяк не впливають на права позивача. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_6, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є одноособовим власником квартири №2 у багатоквартирному житловому будинку №42 по вул. Трускавецькій у місті Дрогобичі. Відповідачка ОСОБА_2 проживає у квартирі №1 цього ж житлового будинку. Квартира ОСОБА_2 не є приватизованою. Вхід у квартири кожна із сторін мають окремий із подвір»я будинку.

Багатоквартирний житловий будинок №42 перебуває у комунальній власності міста. Земельна ділянка не приватизована, межі прибудинкової території не визначені, ОСББ не створено.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 огородила частину прибудинкової території, що прилягає до її квартири та здійснила прибудову з віконним та дверним прорізами. Добудова накрита металопрофілем, огорожа також із металопрофілю. Позивачка вважає, що затвердженої документації та дозволів на добудову у відповідачки немає.

За вчинене правопорушення відповідачку ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Позивачка вважає, що внаслідок добудови, яку провела відповідачка ОСОБА_2 порушено її право на користування всією прибудинковою територією, перекрито вільний вихід на вулицю Трускавецьку внаслідок чого остання змушена обходити іншою дорогою.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи власником багатоквартирного житлового будинку №42 по вул. Трускавецькій у м.Дрогобичі є Дрогобицька міська Рада. Квартира відповідачки ОСОБА_2 перебуває у комунальній власності. Прибудинкова територія не визначена та доказів передачі земельної ділянки у користування чи у власність суду не представлено.

Із матеріалів справи не встановлено, а представником позивачки не надано доказів, що позивачка ОСОБА_3 зверталася в органи місцевого самоврядування з приводу порушення її земельних прав, з приводу проведення незаконної добудови відповідачкою ОСОБА_2 та з вимогою усунути зазначені порушення, оскільки такі входять у компетенцію власника.

Посилаючись на норми статтей глави 29 Цивільного кодексу України щодо захисту права власності та норми статтей Земельного кодексу України про право власності територіальних громад міста, позивачка не представила суду належних та допустимих доказів, якими підтверджується порушення її прав власності через самовільну забудову сусідкою ОСОБА_2

У листі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області № 1013-6/4796-16 від 12.08.16р., який був надісланий позивачці ОСОБА_3 на її заяву від 29.07.2016 року зазначено, що перевірка проведена у межах компетенції Департаменту відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого КМУ від 23.05.2011 року № 553.

Окрім цього, в листі чітко зазначено, що відповідно до ст.ст.12, 14 Закону України «Про основи містобудування», ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.18,19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» подальший розгляд питання щодо прибудови до квартири №1 на вул. Трускавецькій 42 у м.Дрогобичі відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування, а в даному випадку Дрогобицької міської ради.

Про те, що позивачка ОСОБА_3 зверталася в органи місцевого самоврядування та які заходи вживалися з цього приводу, позивачкою суду доказів не дано.

У пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» ( про правовий режим самочинного будівництва) зазначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об»єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно ( частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відтак, задовольняючи позовні вимоги позивачки ОСОБА_3, суд першої інстанції вважав порушення її прав через неможливість користуватися всією прибудинковою територією та проходом від будинку №42 на вулицю Трускавецьку, який перекрито відповідачкою металевою огорожею.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується із підстав наведених вище, а саме недоведеністю порушеного права.

У листі Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області від 12.08.2016 року № 1013-6/4796-16 адресованій ОСОБА_3 чітко зазначено, що питання огорожі регулюється Законом України «Про благоустрій населених пунктів» і ч.2 статті 21 цього Закону встановлено, що зазначена споруда належить до малих архітектурних форм. Відповідно до п.9 ч.1 статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» малі архітектурні форми є елементами благоустрою, розміщення яких згідно ч.3 статті 28 Закону здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».( а.с.19 зворот).

Із матеріалів справи не вбачається, що відповідачці був наданий припис та визначений строк добровільно виконати вимоги про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил про що зазначено у абз.2 п.5 Постанови пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» ( про правовий режим самочинного будівництва).

Відповідно до статті 309 ч.1 п.4 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Виходячи із вище наведеного, колегія суддів вважає, що позивачкою не наведено правових підстав щодо порушення її прав як власника житла та належного землекористувача внаслідок самочинної прибудови та встановленої огорожі відповідачкою ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді О.Ф.Павлишин

ОСОБА_7