ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1640/17
Провадження № 2-о/362/71/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.17 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Г.М. Лебідь-Гавенко,

при секретарі А.В. Харченко,

з участю прокурора А.В. Народовець,

представника заявника ОСОБА_1,

лікаря-психіатра - ОСОБА_2,

хворого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за заявою головного лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 ОСОБА_4 про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_5 у примусовому порядку, -

в с т а н о в и в :

Головний лікар КМПНЛ № 3 ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про госпіталізацію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до психіатричного закладу КМПНЛ №3 у примусовому порядку.

Вказуючи на те, що 31.03.2017 року о 13 год. 50 хв. був госпіталізований ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 був направлений до психіатричного стаціонару районним психіатром диспансерного відділення №1 КМПНЛ №2 в звязку з загостренням психічного стану: вночі не спить, галюцинує, тривожний, агресивний до рідних, неадекватний в побуті, себе повноцінно не обслуговує. Діагноз на момент госпіталізації: органічне ураження головного мозку поєднаного генезису (гіпертонічна хвороба, ГПМК-2010, атеросклероз), виражений психоорганічний синдром, експлозивний варіант, галюцинаторно-параноїдний синдром, судомний синдром в анамнезі. Дана госпіталізація повязана з тим, що хворий ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент госпіталізації у відділення №5, перебував у психомоторному збудженні, проявляв агресивні дії до медичного персоналу, чинив опір огляду. На госпіталізацію та лікування давати згоду категорично відмовляється, з чого можна зробити висновок, що хворий знаходиться у психічному розладі, внаслідок чого неспроможний самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

В судовому засіданні заявник та лікар-псіхіатр зазначили, що хворий згоду на лікування не надає, розуміє значення своїх дій, може проходити лікування амбулаторно, а тому примусової госпіталізації не потребує.

Прокурор в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви з тих підстав, що не доведено, що ОСОБА_6 небезпечний для оточуючих і потребує лікування в умовах стаціонару та має дієздатність.

В судовому засіданні ОСОБА_3, присутність якого відповідно дост.281 ч.2 ЦПК України є обов'язковою, щодо госпіталізації його до психіатричного закладу просив відмовити, на запитання суду відповідав чітко та послідовно.

Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра.

Судом достовірно встановлено, що направленням лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 29.03.2017 року ОСОБА_3 був направлений до психіатричного стаціонару районним психіатром диспансерного відділення №1 КМПНЛ№2 у звязку з загостренням психічного стану: вночі не спить, галюцинує, агресивний до рідних, неадекватний в побуті, себе повноцінно не обслуговує (а.с.9).

Згідно з висновком огляду комісії лікарів-психіатрів КМПНЛ № 3 від 03.04.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає на хронічне психічне захворювання у формі: органічне ураження головного мозку поєднаного ґенезу (гіпертонічна хвороба, ГПМК -2010 рік, атеросклероз), виражений психоорганічний синдром, експлозивний варіант, галюцинаторно-параноїдний синдром, судомний синдром в анамнезі (а.с.8).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

В зв'язку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 282 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Суд відзначає, що не кожна особа, що має психічне захворювання має бути поміщена до психіатричного закладу.

З наданого висновку огляду комісії лікарів-психіатрів Київської міської психоневрологічної лікарні №3 вбачається, що в них є загальний запис про загострення психіатричного захворювання ОСОБА_3, однак в чому вона проявляється не вказано, при цьому зазначено, що це вказано зі слів опікуна, проте, будь-яких належних доказів на підтвердження поведінки, що являє собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих внаслідок встановленого у нього захворювання матеріали справи не містять та у судовому засідання не встановлені.

Суд вважає, що в судовому засіданні не знайшла підтвердження та обставина, що ОСОБА_3 має тяжкий психічний розлад, вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе чи оточуючих, і його лікування можливе лише в стаціонарних умовах. Крім того, ОСОБА_3 є дієздатною особою, тобто здатний своїми діями набувати для себе прав і самостійно їх здійснювати, а також здатний своїми діями створювати для себе обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Виходячи з сформульованого у ст. 3 Закону «Про психіатричну допомогу» принципу презумпції психічного здоров'я людини (згідно з яким кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку передбачених законами України, слід мати на увазі, що до набрання законної сили судовим рішенням про неосудність особи і застосування до неї примусових заходів медичного характеру вона не обмежується в правах, якими наділена згідно з Конституцією і законами України, суд вважає, що заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., ст.ст. 280-282 ЦПК України, ст.ст. 13, 14, 19, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд ,-

в и р і ш и в:

В задоволенні заяви головного лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 ОСОБА_4 про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_5 у примусовому порядку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 06.04.2017 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко