РІШЕННЯ

іменем України

04 грудня 2017 року Сватівський районний суд Луганської області в складі головуючого судді Попової О.М., при секретарі судового засідання Крикуновій Т.В., за відсутності осіб, які беруть участь у справі, розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Представник позивача ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 та в обґрунтування заявлених вимог вказала, що позивачу та його дружині на підставі договору купівлі-продажу на праві власності належить житловий будинок розташований за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Комінтерна (Зоряна), 14. Оформлюючи договір купівлі-продажу будинку відповідачі запевнили його в тому, що знімуться з реєстрації добровільно протягом тижня, але наразі перебувають в РФ, та телефонною розмовою повідомили, що приїздити не збираються. Наявність зареєстрованих осіб у житловому будинку позбавляють позивача права отримати субсидію, вимушують сплачувати комунальні платежі, та порушують право власності.

Представник позивача ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 в попередньому судовому засіданні участі не брали, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності та на позові наполягають.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в попередньому судовому засіданні участі не брали, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та про визнання позову. Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, беручи до уваги заяви сторін, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Комінтерна (Зоряна), 14, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку укладеного 22 вересня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_6 (а.с. 6-7), та зареєстрованого згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 22476559 (а.с. 8), номер запису про право власності 22476571 (а.с. 9). Згідно відомостей наданих УДМС у Луганській області від 20.10.2017 відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с. 24). Відповідно до акту від 02.10.2017 складеного сусідами ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживають у вказаному будинку з 2013 року без поважної причини (а.с. 15). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житлом для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до п. 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р., усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 р. № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідачі не є власниками житлового будинку за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Комінтерна (Зоряна), 14, в будинку не проживають, не є членами родини власників, обов'язки щодо утримання житла не несуть, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинять перешкоди власникам у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 130, 174, 209, 213-215, 296 ЦПК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим будинком розташованим за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Комінтерна (Зоряна), 14.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд Луганської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Попова