_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9254/16-ц
Провадження № 2/520/280/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: 15574, Чернігівська область, Чернігівський район, с. Топчіївка, вул. Вокзальна, буд. 51, ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: 65121, м. Одеса, вул. Левітана, буд. 118, нкв. 60, ІПН НОМЕР_2) на його користь суму боргу у розмірі 98 824 (девяносто вісім тисяч вісімсот двадцять чотири) долари США, що еквівалентно 2 452 333 (два мільйона чотириста пятдесят дві тисячі триста три ) гривень 88 копійок та суму штрафних санкцій у розмірі 1 848 594 (один мільйон вісімсот сорок вісім тисяч пятсот девяносто чотири) гривень 20 копійок, з яких: 70 000 дол. США, що еквівалентно 1 737 050 гривень поточна заборгованість за наданою позикою; 28 824 дол. США, що еквівалентно 715 283, 87 гривень заборгованість по сплаті відсотків; 336 536, 07 гривень заборгованість за пенею за несплату основного боргу; 1 512 058, 20 гривень заборгованість за інфляційними витратами, а також судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що 02 квітня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 559 153 гривень, що еквівалентно 70 000 дол. США, а поручителем за вказаним договором виступив ОСОБА_3.

Позивач стверджує, що 27 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ним був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) за вищевказаним договором. Він неодноразово звертався до відповідачів з вимогою виконати умови договору, однак відповідачі від виконання своїх зобовязань ухиляються. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, доказів поважності причин неявки суду не надали.

Розглянувши поданий позов, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Як встановлено у судовому засіданні, 02 квітня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність грошові кошти у сумі 559 153, 00 грн. (п'ятсот п'ятдесят дев'ять тисяч сто п'ятдесят три гривні), що еквівалентно 70 000.00 дол. США (сімдесяти тисячам доларів США) по офіційному курсу НБУ станом на день укладення договору (1 долар США = 7,988 гривень).

Відповідно до п.2. Договору позики Боржник зобов'язався виконати свої зобов'язання до 02 квітня 2020 року відповідно до Додатку №1.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору позики сторони узгодили графік здійснення Боржником платежів за Договором позики та те, що кошти за зазначеним договором надаються Боржнику під 9% річних.

На підтвердження укладення даного договору відповідачем ОСОБА_2 02.04.2012 року була написана розписка, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 559 153, 00 грн. (що еквівалентно 70 000.00 дол. СІІІА), які зобовязався повернути не пізніше жовтня 2020 року.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні.

Суд приймає даний договір позики, розписку та договір поруки в якості належноих та допустимих доказів виникнення боргового зобовязання, так як оригінали вказаних документів були оглянуті в судовому засіданні, а відповідач ОСОБА_2 в свою чергу вказану розписку та інші надані докази жодним чином не спростував.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

В якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за договором позики, 02 квітня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки, відповідно до п.1. якого ОСОБА_3 поручився перед ОСОБА_4 за виконання ОСОБА_2 обов'язку щодо повернення ОСОБА_4 позики у розмірі 559 153, 00 грн. (п'ятсот п'ятдесят дев'ять тисяч сто п'ятдесят три гривні), що еквівалентно 70 000.00 дол. США (сімдесяти тисячам доларів США).

Відповідно до п.1.2 Договору поруки у разі порушення Боржником зобов'язання. Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі як від Боржника і Поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Відповідно до п.1.3. Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, неустойки та відшкодування збитків.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК - в разі солідарного обов'язку Відповідачів (солідарних Відповідачів) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні Відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Ст. 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки.

27 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до п.1. Договору відступлення права вимоги ОСОБА_4 (Цедент) відступив ОСОБА_1 (Цесіонарієві), а Цесіонарій набув право вимоги, належне Цедентові, і став Кредитором за Договором позики від 02 квітня 2012 року, яким регулюються правовідносини між Цедентом і ОСОБА_2 (Боржник).

Відповідно до п.2. Договору відступлення права вимоги Цесіонарій набув право вимагати від ОСОБА_2 (Боржника) виконання умов Договору позики між фізичними особами від 02 квітня 2012 року та сплати грошових коштів у сумі 559 153, 00 грн. (п'ятсот п'ятдесят дев'ять тисяч сто п'ятдесят гри гривні), що еквівалентно 70 000.00 дол. СІІІА (сімдесяти тисячам доларів США).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як вбачається з матеріалів справи, в порядку виконання умов п. 8 Договору відступлення права вимоги (цесії) від 27 липня 2016 року та умов статті 516 ЦК України позивачем направлялось повідомлення про здійснення відступлення права вимоги за договором позики від 02.04.2012 року

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Згідно пояснень представника позивача, свої зобовязання за договором ОСОБА_4 виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу ОСОБА_2 гроші, а відповідач зобовязався повернути гроші в строк передбачений договорами, однак свої зобов`язання не виконує, гроші не повертає.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок .

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з прострочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином у звязку з невиконанням взятих на себе зобовязань, станом на 28.07.2016 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем за Договором позики від 02 квітня 2012 року становить 98 824 дол. США, що еквівалентно 2 452 333, 88 гривень та сума штрафних санкцій у розмірі 1 848 594, 20 гривень з яких: 70 000 дол. США, що еквівалентно 1 737 050 гривень поточна заборгованість за наданою позикою; 28 824 дол. США, що еквівалентно 715 283, 87 гривень заборгованість по сплаті відсотків; 336 536, 07 гривень заборгованість за пенею за несплату основного боргу; 1 512 058, 20 гривень заборгованість за інфляційними витратами.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

У відповідності до ч.1 ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних ОСОБА_1 в повному обсязі.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом

Крім того відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 209, 212-215, 223, ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 533, 536, 611, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: 15574, Чернігівська область, Чернігівський район, с. Топчіївка, вул. Вокзальна, буд. 51, ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: 65121, м. Одеса, вул. Левітана, буд. 118, нкв. 60, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 98 824 (девяносто вісім тисяч вісімсот двадцять чотири) долари США, що еквівалентно 2 452 333 (два мільйона чотириста пятдесят дві тисячі триста три ) гривень 88 копійок та суму штрафних санкцій у розмірі 1 848 594 (один мільйон вісімсот сорок вісім тисяч пятсот девяносто чотири) гривень 20 копійок, з яких: 70 000 дол. США, що еквівалентно 1 737 050 гривень поточна заборгованість за наданою позикою; 28 824 дол. США, що еквівалентно 715 283, 87 гривень заборгованість по сплаті відсотків; 336 536, 07 гривень заборгованість за пенею за несплату основного боргу; 1 512 058, 20 гривень заборгованість за інфляційними витратами.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: 15574, Чернігівська область, Чернігівський район, с. Топчіївка, вул. Вокзальна, буд. 51, ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: 65121, м. Одеса, вул. Левітана, буд. 118, нкв. 60, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6 890 (шість тисяч вісімсот девяносто) гривень.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.