АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 752/5767/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4405/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Державного підприємства «Київпассервіс» про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Державного підприємства «Київпассервіс» про захист прав споживача, про солідарне стягнення з відповідачів 100 гривень в рахунок зменшення вартості квитка, неустойки в розмірі 23,10 гривень, моральної шкоди в сумі 10000 гривень, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.04.2010 на центральному автовокзалі м. Києва він придбав за 154,00 гривні квиток на додатковий рейс автобуса 325К за маршрутом Київ-Одеса, який мав відправитись 30.04.2010 о 22 год. 30 хв. Однак, в зазначений час автобус на автовокзал не прибув. На посадку автобус було подано 01.05.2010 о 00 год. 15 хв. і відправкою о 00 год. 30 хв., без надання пояснень про причини затримки. Від'їхавши 100 км від м. Києва автобус зламався і будь-яких пояснень також надано не було. О 05 годині ранку пасажири автобусу склали акт про невиконання договірних зобов'язань з боку відповідачів. До пункту призначення автобус прибув на п'ять годин пізніше призначеного часу. 11.05.2010 ним були надіслані на адресу відповідачів письмові претензії з приводу неналежного виконання зобов'язань, однак відповіді він не отримав. Посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просив стягнути з відповідачів солідарно 100 гривень в рахунок зменшення вартості квитка за неналежно надані послуги, пеню на підставі ст. 10 Закону та моральну шкоду на підставі ст..1167 ЦК України та ст.. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» , яка полягає у душевних стражданнях та хвилюваннях, яких він зазнав з вини відповідачів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Державного підприємства «Київпассервіс» про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди з підстав спливу позовної давності, судом першої інстанції не врахований лист відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 від 12 серпня 2013 року, яким останній визнав обов'язок та порушення прав позивача. Вказана дія відповідача у відповідності до частин 1, 3 статті 264 ЦК України свідчить про визнання відповідачем свого обов'язку перед позивачем та переривання позовної давності. Направлений 12 квітня 2016 року позов до суду, пред'явлений позивачем в межах строку позовної давності, а тому висновок суду щодо пропуску позовної давності є неправомірним. Судом також не надано оцінку доказам, наданих позивачем на підтвердження завданої моральної шкоди, а тому висновок суду про відмову в задоволенні цих вимог є неправомірним. Помилковим є також висновок суду про те, що відповідач ДП «Київпассервіс» не є відповідальною особою перед позивачем та не може нести солідарну відповідальність з перевізником, при цьому судом не враховано, що договірні відносини між пасажиром та перевізником встановлювало саме ДП «Київпассервіс», а тому, на думу позивача, ДП «Київпассервіс» повинно нести солідарну відповідальність разом з перевізником.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача ДП «Київпассервіс» - Завадська О.В. - заперечувала, просила рішення суду залишити без змін. Відповідач ФОП ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2010 року позивач ОСОБА_4 у касі центрального автовокзалу (автостанція «Автовокзал «Київ») придбав квиток на рейс Київ-Одеса з відправленням 30.04.2010 о 22 год 30 хв. Автобус рейсу № 325К марки «Мерседес» державний номер 5331 під керуванням водія Гусак був поданий на посадку 01.05.2010 близько 00 год. 15 хв. і відправився до пункту призначення близько 00 год. 35 хв., що підтверджується листом ДП «Київпассервіс» від 04.06.2010 № 1/08-06/Л-6 і не спростовані іншими доказами, які містяться в матеріалах справи (а.с. 7). Перевізником за даним рейсом виступав ФОП ОСОБА_5

Із пояснень сторін у справі судом встановлено, що в ході рейсу відбулась поломка транспортного засобу, внаслідок чого пасажири прибули до пункту призначення із запізненням на 5 годин та були доставлені іншим автобусом, наданим перевізником.

Зазначені обставини були зафіксовані пасажирами даного рейсу, шляхом складання акту про невиконання зобов'язань.

Факт виходу з ладу автобусу рейсу № 325 К і доставка пасажирів до кінцевого пункту призначення із запізненням не заперечувався представником ФОП ОСОБА_5

Звертаючись до суду за захистом порушеного права, позивач посилався на те, що виконавець послуг зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості. Споживачі під час використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування і захист своїх прав державою.

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку пред'явлених ними доказів в обґрунтування своїх доводів (заперечень), колегія суддів, виходить з такого.

Права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) регулюються ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» N 1023-XII.

Вирішуючи спори, що виникають із договорів про виконання робіт або надання певних послуг, судам слід враховувати і відповідні норми ЦК, якими врегульовано вимоги до конкретних видів договорів.

За договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд. Перевізник зобов'язаний доставити пасажира, до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк. У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до положень статей 4, 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон - N 1023-XII) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону;6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

У ч. 5 ст. 10 Закону N 1023-XII передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3 % загальної вартості замовлення.

Встановивши при розгляді справи, що відповідачем ФОП ОСОБА_5, як перевізником, не забезпечено своєчасну подачу автобуса та прибуття до кінцевого пункту призначення, а також не забезпечення для здійснення перевезення транспортного засобу у справному технічному стані, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що права позивача, як споживача послуг з перевезення пасажирів, є порушеними, а вимоги позивача - доведеними.

Разом з тим, при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачами подана заява про застосування позовної давності до пред'явлених позивачем ОСОБА_4 вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Перевіряючи фактичні дані щодо дотримання позивачем строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, судом першої інстанції встановлено, що позивач в 2013 році звертався до суду з позовом до ФОП ОСОБА_5, ДП «Київпассервіс» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, який відповідно до ухвали від 30.10.2013 був залишений без розгляду з підстав неявки позивача в судові засідання.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності - стаття 265 ЦК України.

З даним позовом до суду позивач звернувся 14 квітня 2016 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності. А відповідачами відповідно до вимог частини третьої статті 267 ЦК України подана до винесення місцевим судом рішення подана заява про застосування позовної давності.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині вимог про зменшення ціни неналежно наданої послуги та стягнення пені з підстав спливу позовної давності ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач ФОП ОСОБА_5 визнав свій обов'язок та порушення прав позивача у серпні 2013 року, що свідчить про переривання позовної давності не знайшли свого підтвердження, оскільки заперечення ФОП ОСОБА_5 проти позову, які він подавав 12 серпня 2013 року, у справі за позовом ОСОБА_4, який залишений без розгляду, за своїм змістом не підтверджують факт визнання відповідачем обов'язку перед позивачем.

Також відповідає вимогам закону висновок суду першої інстанції в частині вирішення вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволення позову в цій частині вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідно до положень статей 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом. На спірні відносини також не поширюється правила статті 1167 ЦК України, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини, тоді як правовідносини сторін у справі випливають з договірних відносин щодо надання послуг пасажирського автомобільного транспорту. Доводи апеляційної скарги в цій частині вимог не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач ДП «Київпассервіс» не є відповідальною особою перед позивачем та не може нести солідарну відповідальність з перевізником, були предметом дослідження в суді першої інстанції, їм надана належна оцінка. Як вірно встановлено судом першої інстанції, що ДП «Київпассервіс» не є перевізником і в силу положень Закону України «Про автомобільний транспорт» не несе відповідальність за неналежне надання послуг саме з перевезення пасажирів, а тому не може нести солідарну відповідальність з перевізником ФОП ОСОБА_5

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: