АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/1359/2017 Єдиний унікальний номер справи: 665/362/17
Головуючий в І інстанції Кузьменко А.Д.
Доповідач Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Приходько Л.А.,

суддів: Бездрабко В.О.,

ОСОБА_1,

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 червня 2017 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 05 жовтня 2016 року ОСОБА_3 керуючи автомобілем ВАЗ-21063, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом, не врахував дорожньої обстановки скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21150, державний реєстраційний номер ВТ 4804АА, в результаті якого спричинив автомобілю позивача механічні ушкодження, на ремонт якого були витрачені значні грошові кошти. Постановою Чаплинського районного суду Херсонської області від 03 січня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. У звязку з тим, що на ремонт транспортного засобу позивачем були понесені значні витрати, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 9839,96грн. Крім того, посилаючись на те, що внаслідок пошкодження автомобіля він зазнав душевних страждань, не мав можливості протягом тривалого часу користуватись автомобілем за його призначенням, були порушенні нормальні життєві звязки просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500грн., а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 червня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та їх недоведеність, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4, апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, зазначила, що на її думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05 жовтня 2016 року ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1, на автошляху Асканія-Нова - Чаплинка, порушив п.п.2.3(б), 10.1 ПДР України, а саме рухаючись заднім ходом не врахував дорожню обстановку та не впевнився перед початком руху, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем ВАЗ-21150, реєстраційний номер ВТ 4804АА під керуванням ОСОБА_2, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказані обставини встановлені Постановою Чаплинського районного суду Херсонської області від 03 січня 2017 року, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають(а.с.13).

В результаті зіткнення автомобільВАЗ-21150, державний реєстраційний номер ВТ 4804АА, який належить на праві власності ОСОБА_2, отримав механічні пошкодження капоту, бамперу переднього, лівої та правої фари, лівої й правої протитуманної фари, лівого та правого поворотних ліхтарів.

Заподіяння вказаних пошкоджень встановлені та підтверджується протоколом огляду та перевірки технічного стану транспортних засобів від 05 жовтня 2016 року (а.с.38 на звороті) і не заперечувалися сторонами у тому числі представником відповідача, під час розгляду справи.

Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За загальним правилом, відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1).

Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого встановлені ст.1192 ЦК України, згідно якої з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі (ч.1). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2).

Відповідно до розяснень п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відмовляючи у задоволені вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо розміру завданої йому внаслідок ДТП майнової шкоди.

Проте, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень даних позивачем під час розгляду справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з проханням відшкодувати понесені ним витрати на придбання запасних частин та лакофарбових матеріалів, необхідних для часткового відновлення належного йому транспортного засобу, а також витраченого у звязку з відновленням автомобілю пального.

На підтвердження своїх вимог щодо понесених витрат, позивачем, на виконання вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, надано копії чеків та квитанції.

Так, відповідно до копії товарного чеку виданого ФОП ОСОБА_6 від 06 жовтня 2016 року позивачем придбано: фари - 2 шт. загальною вартістю 1500грн., бампер в зборі 1шт. вартістю 1550грн., капот 1шт. вартістю 2300грн., радіатор 1шт. вартістю 650грн., всього на суму 6000грн.(а.с7).

Відповідно до товарного чеку виданого ФОП ОСОБА_7 позивачем придбано лакофарбові матеріали на загальну суму 1766грн.(а.с.8).

Відповідно до квитанції виданої ПП ОСОБА_8 13 жовтня 2016 року ОСОБА_2 придбав: антифриз вартістю 55грн., комплект протитуманних фар вартістю 250грн., подушку двигуна передню вартістю 285грн., подушку двигуна задню вартістю 145грн., подушку двигуна бокову вартістю 230грн., замок капоту вартістю 64грн., рамку номеру вартістю 70грн., лампочку НЗ вартістю 45грн., лампочки вартістю 8 грн., моторчик омивача вартістю 55грн., шланг омивача вартістю 32 грн., всього на суму 1239.00грн.(а.с.9).

Згідно фіскального чеку від 06.10.2016 року позивачем придбано бензин А92 на суму 834.96грн.(а.с.9).

Не приймаючи в якості доказів вказані документи суд першої інстанції посилався на те, що розрахункові документи надані позивачем на підтвердження придбання ним запасних частин та лакофарбових матеріалів не містять відомостей ким саме придбаний зазначений в них товар та для якого транспортного засобу були придбані запасні частини. Однак вказаний висновок суду не ґрунтується на законі.

Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обовязковим, визначена пп. 3.2 п. 3 наказу ДПАУ від 01.12.2000 р. №614 «Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», при цьому форма та зміст товарного чека на теперішній час законодавчо не визначена. Разом з тим, виходячи із змісту Закону України «Про захист прав споживачів», а також визначення Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» терміна розрахункові документи, до яких відносяться товарні чеки, товарний чек повинен містити напис «Товарний чек» та за змістом відповідати вимогам встановленим п.2 розд. II Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 N 13 за виключенням зазначення в ньому фіскального номера реєстратора розрахункових операцій, напису «Фіскальний чек».

Надані позивачем розрахункові документи за змістом відповідають вказаним вимогам, зокрема містять найменування господарської одиниці, податковий номер, кількість та назву товару, вартість товару, форму оплати, загальну вартість придбаних товарів тощо.

Зазначення у розрахунковому документі відомостей про особу покупця та властивостей товару законодавством не передбачена.

Оскільки надані позивачем розрахункові документи містять інформацію щодо предмета доказування та оформлені відповідно до вимог закону, вказані докази, в силу вимог ст.ст. 58,59 ЦПК України є належними та допустимими.

Посилання представника відповідача - ОСОБА_5, що розмір вартості матеріальної шкоди, заподіяної володільцю транспортного засобу внаслідок його пошкодження при ДТП може бути підтверджений лише висновком автотоварознавчої експертизи, і не може підтверджуватися іншими засобами доказування не ґрунтуються на законі, оскільки чинним законодавством не передбачено, що розмір заподіяної позивачу шкоди, внаслідок пошкодження належного йому автомобілю, визначається лише на підставі висновку автотоварознавчої експертизи.

Висновок експертизи, у даному випадку є одним із доказів, який суд оцінює у сукупності з іншими доказами за правилами ст. 212 ЦПК України.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем наданий висновок автотоварознавчого дослідження по встановленню вартості відновлювального ремонту транспортного засобу № 33 від 24 жовтня 2017 року проведеного ПП ОСОБА_9, який прийнятий апеляційним судом як неподаний до суду першої інстанції з поважних причин, оскільки суд першої інстанції в порушення вимог ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, не розяснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки та не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Відповідно до вказаного висновку вартість відновлювального ремонту автомобілю НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження при ДТП, в цінах на час ДТП становить 41906.29грн. Вартість матеріальної шкоди, заподіяної володільцю автомобілю НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження при ДТП, в цінах на час ДТП з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 26710.27 грн.

Як вбачається зі змісту вказаного дослідження та пояснень експерта - автотоварознавця ОСОБА_9 даних під час розгляду справи, при визначені матеріальної шкоди враховані вартість ремонтно-відновлювальних робіт 4732.00грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів (лакофарбових матеріалів) 6706.68грн., вартість нових складових, які підлягають заміні при ремонті 28469.61грн.( з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який є дорівнює 0.7, вартість нових складових становить 8540.88грн.( 28469.61*(1-0.70) =8540.88).

Як пояснив під час розгляду справи експерт-автотоварознавець ОСОБА_9, під час огляду транспортного засобу ним встановлено, що автомобіль частково відновлений: замінені капот, передній бампер, радіатор, фари, замок капота, рамка номера, частково відновлено лакофарбове покриття. Проведені відновлювальні роботи відповідають пошкодженням транспортного засобу зазначеним у протоколі огляду та перевірки технічного стану транспортних засобів від 05 жовтня 2016 року, складеного працівниками поліції. Заміна радіатора, при пошкодженнях зазначених у протоколі огляду та перевірки технічного стану транспортних засобів, є обовязковою. При визначені розміру матеріальної шкоди, завданої позивачеві не враховувалися пошкодження подушок двигуна, оскільки на час проведення огляду транспортного засобу встановити необхідність їх заміни неможливо.

Дослідивши докази у їх сукупності колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, в межах заявлених позивачем вимог, частково.

Так, відшкодуванню підлягають витрати понесені позивачем на придбання запасних частин на загальну суму 6471грн., а саме: фари - 2 шт. загальною вартістю 1500грн., бампер в зборі 1шт. вартістю 1550грн., капот 1шт. вартістю 2300грн., радіатор 1 шт. вартістю 650грн., антифриз вартістю 55грн., комплект протитуманних фар вартістю 250грн., замок капоту вартістю 64грн., рамку номеру вартістю 70грн., шланг омивача вартістю 32 грн.

Також відшкодуванню підлягають витрати на придбання лакофарбових матеріалів на загальну суму 1766грн.

Необхідність понесення позивачем вказаних витрат на відновлення належного йому транспортного засобу та їх розмір підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів зазначених вище.

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо переліку запасних частин, лакофарбових матеріалів необхідних для відновлення транспортного засобу та їх вартості відповідачем, на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, не надано.

Разом з тим позовні вимоги, щодо відшкодування витрат понесених на придбання інших запасних частин, а саме подушки двигуна передньої, подушки двигуна задньої, подушки двигуна бокової, лампочки НЗ, лампочки моторчика омивача, а також витрат на придбання бензину задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів, що вказані витрати понесені ним внаслідок ДТП.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяна моральна шкода.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, виходячи з наступного.

За правилами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, відповідно до ч.2 цієї ж статті, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частинами 3, 4 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається зі змісту позовних вимог та пояснень даних під час розгляду справи позивач, обґрунтовуючи свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та її розміру, посилався на те, що внаслідок пошкодження під час ДТП належного йому транспортного засобу він зазнав душевних страждань у звязку неможливістю тривалий час використовувати належний йому транспортний засіб як для власних цілей так і для роботи, був вимушений змінити спосіб життя, витрачати свій час на відновлення автомобілю. Вказані обставини негативно вплинули на його емоційний стан, настрій, відобразилося на стосунках з оточуючими, він втратив почуття безпеки.

Враховуючи наведе колегія суддів вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяна моральна шкода, відшкодування якої покладається на винну особу - відповідача.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, вимушену зміну способу життя позивачем, його зусилля на відновлення свого права, тривалість вирішення питання щодо відшкодування шкоди, а також вимоги розумності і справедливості, і вважає, що визначений позивачем розмір грошового відшкодування, а саме 2500грн. є відповідною компенсацією у перенесених ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобілю душевних стражданнях.

За таких обставин колегія суддів вважає що рішення суду, з підстав визначених ст.309 ЦПК України слід скасувати стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у розмірі 8237,00грн., моральної шкоди у розмірі 2500,00грн., у загальному розмірі 10737,00грн.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені та документально підтверджені позивачем у загальному розмірі 2898грн. (а.с.1,2,55,66) підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі - 2096,70грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди - 8237,00грн., моральної шкоди - 2500,00грн., всього - 10737,00грн., та в рахунок відшкодування понесених судових витрат - 2096,70грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

ОСОБА_1