АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/380/17 Номер провадження 22-ц/786/1747/17Головуючий у 1-й інстанції Гавриленко Т. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Дорош А.І.,

При секретарі: Радько О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 травня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

21 березня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з цим позовом. Підстави позовних вимог вмотивовував тим, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір б/н від 08.09.2010 року, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.01.2017 року заборгованість по кредитному договору становить 14383,24 грн. і складається з наступного:

- заборгованості за кредитом 127,65 грн.;

- заборгованості по процентах за користування кредитом 9694,48 грн.;

- заборгованості за пенею та комісією 3400,00 грн.;

- штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн.;

- штрафу (процентної складової) 661,11 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» розмір цієї заборгованості просить стягнути.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в звязку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд дійшов невірного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. Вказує на невірне дослідження судом графіка погашення кредиту, умовами якого передбачено щомісячне внесення обов?язкового платежу до 25 числа місяця наступного за звітним.

Посилається на визначену Умовами надання споживчого кредиту тривалість позовної давності у 50 років, термін дії картки до вересня 2015 року.

Оскільки кредитні правовідносини між сторонами є дійсними, так як кошти не повернуті, вважає, що проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши правомірність ухваленого судом першої інстанції рішення, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення частково, за наступних підстав.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи у їх сукупності, що 08 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Сторони не заперечують, що Банк надав відповідачу кредит в сумі 700 гривень.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість станом на 31.01.2017 року заборгованість по кредитному договору становить 14383,24 грн. і складається з наступного:

- заборгованості за кредитом 127,65 грн.;

- заборгованості по процентах за користування кредитом 9694,48 грн.;

- заборгованості за пенею та комісією 3400,00 грн.;

- штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн.;

- штрафу (процентної складової) 661,11 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення з цим позовом.

З таким висновком колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 при укладенні договору 08 вересня 2010 отримав кредитну картку ( а.с. 6).

Заява містить відомості, що відповідач був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, з якими він погодився.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У довідці про умови кредитування сторони визначили, що погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% залишку заборгованості (а.с. 7).

Тобто, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

( правові позиції ВСУ у справі №6-2520цс15 від 06 квітня 2016 року, справі №6-14цс14 від 19 березня 2014 року).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

(постанова ВСУ від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14)

З наданих позивачем пояснень вбачається, що термін дії картки був визначений до вересня 2015 року.

Умовами кредитування сторонами було визначено обов?язковість внесення щомісячних платежів на погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості.

Останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_2 був вчинений 16 грудня 2013 року.

Таким чином, виникнення у позивача права на позовом мало місце після невнесення ОСОБА_2 чергового платежу, а саме: 26 січня 2014 року.

Виходячи з умов договору відповідач зобовязаний був сплачувати в місяць не менше 8 грн. 89 коп. (127 грн. х 7% в місяць) протягом 14 місяців. Всю суму заборгованості відповідач повинен був внести протягом 14 місяців : 127 грн. / 8.89 грн. = 14 місяців)

При цьому, колегія суддів звертає увагу на помилковість висновків місцевого суду, який у рішенні вказав датою відліку перебігу строку позовної давності 16 січня 2014 року, що не відповідає змісту погоджених сторонами умов кредитування.

З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 21 березня 2017 року.

З урахуванням викладеного, встановивши, що заборгованість в сумі 127,65 грн. виникла і не була погашена боржником до закінчення терміну дії картки, місцевий суд дійшов хибного висновку про те, що позивач звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності.

У матеріалах справи містяться заперечення ОСОБА_2, у яких він просить застосувати строк позовної давності ( а.с. 51-53).

Згідно довідки умов кредитування (а.с.7) , наданих позивачем у підтвердження позовних вимог, сторони визначили, що базова відсоткова ставка за користування кредитом після пільгового періоду становить 3 % у місяць та нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році.

Згідно розрахунку (а.с. 4-5) заборгованість за кредитом становить 127,65 грн.

Обраховуючи позовні вимоги в межах строку позовної давності, вбачається, що позивач пропустив строк на пред?явлення вимог по стягненню щомісячних платежів у розмірі 7% від суми боргу (8,93 грн. у місяць) і мали були вчинені боржником 25 січня 2014 року та 25 лютого 2014 року.

Звідси залишок заборгованості становить 109,78 грн., відсотки за користування якими згідно визначених сторонами умов кредитування ( 3% в місяць) складають 118,56 грн., що в сумі становить 228,34 грн., які і підлягають стягненню з боржника.

При цьому доводи апелянта в частині досягнення сторонами згоди щодо визначеного сторонами строку позовної давності у 50 років, не спростовують висновків суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови і правила надання банківських послуг, долучені позивачем до позовної заяви, не містять підпису позичальника. Судом не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву про надання кредиту.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

(правова позиція ВСУ у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року).

Вирішуючи питання за позовними вимогами про стягнення пені, комісії та штрафу, колегія суддів виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція ВСУ у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року).

Умовами договору передбачено два види пені за одне і те ж правопорушення, що не відповідає нормам закону в частині цивільної відповідальності, оскільки створює подвійне накладення стягнення на боржника.

З розрахунку наданого позивачем встановлено, що ним були нараховані комісія та пеня у розмірах 100 гривень щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 гривень другий місяць поспіль і більше, в сумі 3400 гривень, які не передбачені умовами договору, а тому стягненню не підлягають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що стягненню за порушення строків погашення заборгованості підлягає визначений умовами договору штраф у розмірі 500 + 5% суми позову (заборгованість за кредитом та відсотками) , який становить: 500 грн. + 11,41 (228,34х5%) грн. = 511 грн. 41 коп.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 травня 2017 року з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог Банку щодо стягнення заборгованості за кредитом, яка з наведеного вище обрахунку становить 739 грн. 75 копійок (109,78 грн. заборгованість за кредитом, 118,56 грн. заборгованість за відсотками, 511,41грн. штрафні санкції за невиконання зобов?язання) та компенсації судових витрат.

Судові витрати позивача підлягають компенсації відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, і становлять 80 гривень.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 травня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 739 грн. 75 копійок та судові витрати у розмірі 80 грн., а всього 819 грн. 75 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ ОСОБА_1