УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Колір-Н» про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 1 червня 2011 року її було прийнято на посаду бухгалтера об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Колір-Н» (далі - ОСББ «Колір-Н»).

У вересні 2014 року керівництво об'єднання звинуватило її у неправильному веденні бухгалтерського обліку та крадіжці грошей.

У подальшому у неї було вилучено печатку та скасовано доступ до банківської системи «Приват-24».

У липні 2015 року у своїй поштовій скриньці вона знайшла світлокопію наказу ОСББ «Колір-Н» від 15 вересня 2014 року № 8 «Про затвердження кадрів» (без поштового конверту), у якому було вказано, що відповідно до рішення правління та загальних зборів від 6 серпня 2014 року її звільнено з роботи з 30 вересня 2014 року у зв'язку із втратою довіри.

Також їй стало відомо про існування наказів про роботу за сумісництвом від 30 грудня 2010 року, про роботу в понадурочний час від 30 липня 2014 року та про оголошення їй догани від 18 серпня 2014 року.

Однак із даними наказами її ніхто не ознайомлював.

Вважаючи звільнення незаконним, позивачка просила визнати незаконними дії керівництва ОСББ «Колір-Н» щодо її звільнення з посади бухгалтера, визнати незаконними і скасувати наказ від 15 вересня 2014 року № 8 «Про затвердження кадрів», яким її звільнено, від 30 грудня 2010 року № 1б «Про роботу за сумісництвом», наказ від 30 липня 2014 року № 6, яким її зобов'язано працювати у понадурочний час та вихідні дні, наказ від 18 серпня 2014 року № 7, яким їй оголошено догану за невиконання наказу № 6, а саме: за прогули, наказ від 8 вересня 2014 року № 7/1, яким їй оголошено догану за видачу неправдивої інформації, наказ від 15 вересня 2014 року № 8 (в новій редакції) «Про затвердження кадрів», яким її звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, визнати незаконним акт від 6 вересня 2014 року ревізійної перевірки фінансово-господарської діяльності ОСББ «Колір-Н», яким були виявлені фінансові порушення з її боку, поновити її на посаді бухгалтера ОСББ «Колір-Н», стягнути з останнього середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9 430 грн 20 коп., зобов'язати його внести відомості до трудової книжки про її роботу на посаді бухгалтера об'єднання із 1 червня 2011 року по 15 жовтня 2014 року, стягнути з відповідача грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог про визнання незаконними та скасування наказів про її звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 233, 234 КЗпП України, врахувавши роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із доведеності факту порушення відповідачем процедури притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, однак остання пропустила передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з даним позовом і не надала заяви про його поновлення.

Колегія погоджується з такими висновками.

15 вересня 2014 року комісією з представників ОСББ «Колір-Н» за місцем проживання позивачки (АДРЕСА_1) ознайомлено останню із наказом від 15 вересня 2014 року № 8 про її звільнення з посади бухгалтера ОСББ «Колір-Н» на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України з 30 вересня 2014 року.

У зв'язку з відмовою позивачки засвідчити своїм підписом факт ознайомлення із зазначеним наказом, його текст був зачитаний вголос керівником ОСББ «Колір-Н» ОСОБА_5, а комісією з представників ОСББ «Колір-Н» був складений акт. Даний акт засвідчений належним чином членами комісії, доданий до матеріалів справи та досліджувався в якості доказу судами попередніх інстанцій.

Враховуючи те, що позивачка звернулася до суду з позовом лише в липні 2015 року, суди попередніх інстанцій, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик