справа № 399/87/17
провадження № 2/399/122/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді - Шуліки О.О., за участю секретаря судового засідання - Рясної В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в селищі Онуфріївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу з урахуванням суми трьох відсотків річних, витрат від інфляції за весь час прострочення та моральну шкоду в сумі 133 451,92 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 25.12.2014 року ОСОБА_2 під розписку позичила у неї кошти у розмірі 65000,00 грн. Дана розписка містить кінцеву дату повернення, а саме 15.03.2015 року. Станом на сьогоднішній день кошти не повернуті. Також в зазначеній розписці відповідач зобовязалась повернути грошові кошти у доларовому еквіваленті, а саме 3850 доларів США, що на той час по курсу НБ України дорівнювало 65000,00 грн. На сьогоднішній день згідно курсу Національного Банку України сума боргу дорівнює 103950,00 грн.

31.05.2017 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги прохав суд винести рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25.12.2014 року у розмірі 65000,00 грн., 3% річних у розмірі 4352,10 грн., збитків від інфляційного подорожчання суми невиконаного грошового зобовязання у розмірі 36140,00 грн., матеріальний еквівалент завданої моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., а всього 115492,10 грн. та судові витрати.

Позивач та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позові та прохали їх задовольнити.

Відповідач та її представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 заперечував проти позовних вимог та зазначив, що дійсно відповідач ОСОБА_2 взяла в борг кошти у ОСОБА_1 та наданий час їх не повернула, оскільки в забезпечення зобовязання вона надала в користування земельну ділянку. Не погоджується із розрахунком трьох відсотків річних та індексу інфляції, оскільки розрахунок розрахований за кожний день прострочення, а не за рік. Вважає безпідставне заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодного доказу, що відповідачкою спричинено позивачці моральну шкоду.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача та відповідача, представника відповідача вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно дост.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постановівід 2 липня 2014 року № 6-79цс14).

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046,1047 ЦК України міститься в Постанові пленуму Верховного Суду України від 18 вересня2013 року у справі № 6-63цс13.

Вказані правові висновки викладені у Постановах Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковими для всіх судів України.

З тексту поданої позивачем розписки від 25.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 взяла борг в ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 65 000,00 грн. та зобовязалася їх повернути не пізніше 15.03.2015 року у розмірі 3,850 доларів США по курсу.

З огляду на зміст розписки від 25.12.2014 року, суд приходить до висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань, які випливають із договору позики.

Приписами ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором.

З даної розписки наданої позивачкою вбачається та не заперечується сторонами, що відповідачка зобовязувалась повернути грошові кошти в гривнях.

У відповідностідо ч 1 ст.1050 ЦК України, якщо боржник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний відповідно до вимог ст.625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не залежно від того, чи зазначено вказане в розписці чи ні.

Під час розгляду справи 6-771цс15 про стягнення заборгованості за договором позики, розглянувши аналогічні правовідносини, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла до висновку, що норми ч. 2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, помножити між собою, відповідно до рекомендації відносно порядку використання індексу інфляції при розгляді судових справ , лист Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року.

Враховуючи, що право вимоги повернення бору в позивача виникло з 16 березня 2015 року, при розрахунку інфляційних втрат підлягає врахуванню визначений у встановленому порядку індекс інфляції за період з квітня місяця 2015 року по травень місяць 2017 року:

114 Х 102,2 Х 100,4 Х 99 Х 99,2 Х 102,3 Х 98,7 Х 102 Х 100,7 Х 112,4 Х 101,1 Х 101Х 101,8 Х 100,9 Х 101,3 = 141%

Відповідно сума боргу відповідача з урахування індексу інфляції на час предявлення уточненяпозову становила:

65000,00Х141%

------------------- = 91650

100%

Інфляційні втрати позивача становлять: 9650,00 65000,00= 26650 грн. 00 коп., а не 36140,00 грн., як визначили позивач та її представник.

Час прострочки боргового зобовязання відповідачем із 16.03.2015 року по 31.05.2017 року, тобто по дату уточнених позовних вимог складає 807 днів. Таким чином, суд вважає, що у відповідності до ст. 625 ЦК України до стягнення підлягають 3 % річних за весь час прострочки у розмірі 4309,38 грн., виходячи із розрахунку:

65000,00 *3 %/100/365*807 = 4309,38 грн.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики, індексу інфляції та 3 % річних за період прострочки боргових зобовязань, а саме 95959,38 грн. (65000,00 грн. + 26650,00 грн.+4309,38 = 95959,38 грн.).

Тож зважаючи, що відповідач в установлений у розписці строк своє зобовязання не виконав, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу, індексу інфляції, а також трьох процентів річних підлягають частковому задоволенню.

В частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. на користь позивача, суд вбачає наступне :

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

На підтвердження моральної шкоди позивач надала інформаційну картку лікування в санаторії «Березовий Гай» з 25.11.2015 року по 4.12.2015 року з діагнозом сахарний діабет другого типу.

Позивач ОСОБА_1 та його представником на підтвердження своїх позовних вимог інших належних доказів не надали. Залишились непідтвердженими подальші моральні страждання позивача.

Враховуючи зазначені та підтверджені позивачем характер та обсяг душевних і психічних страждань, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача з приводу, передачі ОСОБА_2 землю ОСОБА_1 як забезпечення виконання даної розписки, оскільки сторонами не було укладено договір відповідно до ст. 546 ЦК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вище викладеного, суд вважає, за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 197, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, ст. ст. 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 95959,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1974,52 грн. судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27.06.2017 року.

Суддя: О.О. Шуліка