НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 січня 2017 рокуСправа № 322/1254/16

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за заявою: ОСОБА_1

про: встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

14.12.2016 до суду надійшла вищезазначена заява, в якій заявник просить:

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 у житловому будинку в АДРЕСА_1 з 09 травня 2012 року і до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника ОСОБА_2.

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2.

Заявник є спадкоємцем першої черги за законом.

Останній рік свого життя батько погано себе почував і потребував сторонньої допомоги, в зв'язку з чим у травні 2012 року заявник перевіз його до себе на постійне місце проживання у АДРЕСА_1, де він постійно проживав по день смерті. Місце реєстрації спадкодавця залишилось за адресою: АДРЕСА_2.

Заявник, вважаючи, що він прийняв спадщину після смерті батька фактом спільного постійного проживання на момент його смерті, не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини до перебігу шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини.

На даний час заявник вирішив оформити спадщину на спадкове майно, для чого звернувся до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріус повідомив заявника, що він пропустив встановлений строк для прийняття спадщини. Повідомлення про те, що заявник прийняв спадщину фактом спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, нотаріус взяв до уваги, але повідомив, що цей факт повинен бути встановлений в судовому порядку, оскільки спадкодавець був зареєстрований за іншою адресою.

Виходячи з наведеного та посилаючись на норми ст.ст. 1268, 1270 ЦК України, ст. 256 ЦПК України, заявник просила задовольнити її вимоги та підтримала їх у судовому засіданні.

04.01.2017 заявник надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку заявлених вимог.

З огляду на неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У судовому засіданні 04.01.2017 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та з'ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 89 років в с. Богданівка Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.07.2013 серії НОМЕР_1.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дочкою ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01.07.1955, записами у трудовій книжці заявника щодо зміни прізвища, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 21.06.1997.

Згідно з довідкою Сторчівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 24.11.2016 № 632 ОСОБА_2 з 09.05.2012 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав з дочкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Довідкою Гречкинської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 22.11.2016 № 02-09/401 підтверджується те, що на момент смерті ОСОБА_2 в будинку, що йому належав, розташованому за адресою: АДРЕСА_2, ніхто інший не був зареєстрований та не проживав.

Встановлення факту постійного спільного проживання з ОСОБА_2 на момент його смерті необхідно заявнику для підтвердження факту прийняття ним спадщини.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 234, 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті останнього відноситься до фактів, що мають юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на спадщину.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Таким чином, термін «місце проживання», вжитий у ЦК України, є більш широким у порівнянні із відповідним терміном, закріпленим у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і охоплює також вжитий у цьому Законі термін «місце перебування».

Відтак, факт спільного проживання осіб, у розумінні норм ЦК України, який відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу, є основним актом цивільного законодавства, не залежить від реєстрації місця проживання осіб за однією адресою. Реєстрація місця проживання чи місця перебування фізичної особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод або підставою для їх обмеження, згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Разом з цим, фактом, що має юридичне значення, встановлення якого є предметом судового розгляду у даній справі, є саме постійне спільне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті останнього.

Визначаючи постійне місце проживання, суд з огляду на приписи ст. 29 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», бере до уваги те місце проживання, у якому особа протягом року знаходиться найбільший час.

Факт постійного спільного проживання заявника з ОСОБА_2 по день його смерті не підтверджується належним і допустимим доказом, яким є довідкою Сторчівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 24.11.2016 № 632.

Враховуючи вищезазначене, суд визнає доведеним факт постійного спільного проживання заявника з ОСОБА_2 з 09 травня 2012 року по день смерті останнього, отже заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 208, 212 - 215, 218, 223, 256, 259, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Заяву ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом зі спадкодавцем ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в АДРЕСА_1 з 09 травня 2012 року і до часу відкриття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.С. Гасанбеков