Справа № 523/4286/17
Провадження №2-о/523/197/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді - Виноградової Н.В.,

при секретарі - Одарія В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту смерті в порядку ст. 257-1 ЦПК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою та просила встановити факт смерті 19.12.2016 року свого дідуся ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що її дідусь помер на тимчасово окупованій території України, а саме: Республіка Крим, м. Судак, с. Морське. Оскільки заявник не може оформити свідоцтво про смерть у відділі ДРАЦС, яке необхідне для реєстрації смерті, змушена звернутися до суду.

Згідно з вимогами ч.2 ст.257-2 ЦПК України справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження заяви до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з вимогами ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Факт, який просить встановити заявник, потрібен їй для оформлення допомоги на поховання.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є онукою померлого ОСОБА_2, що підтверджується наступними документами: свідоцтвом про народження ОСОБА_1, яке видане Гірницьким відділом РАЦС Макіївського МУЮ, актовий запис № 542. Батьками записані: мати ОСОБА_3, батько ОСОБА_4; свідоцтвом про народження ОСОБА_4 (батька заявника). Батьками записані: мати ОСОБА_5, батько- Тертишний ОСОБА_6.

13.09.2016р. ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Комінтернівським районним ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, актовий запис № 121. Заявник змінила своє прізвище на «Позняк».

Згідно з копією паспорта громадянина України ОСОБА_2 народився 01.06.1939 року, с. Студенок, Миропільського району Сумської області.

Заявником в підтвердження смерті дідуся було надано: довідка про смерть № 471 від 23.12.2016р., видане Судакським міським відділом ЗАЦС Департаменту ЗАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, свідоцтвом про смерть ОСОБА_2, видане Судакським міським відділом ЗАЦС Департаменту ЗАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис № 472, медичне свідоцтво про смерть серії 35 № 010853 від 22.12.2016р., згідно з яким помер ОСОБА_2, дата народження 01.06.1939 року, дата смерті 19.12.2016 року, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 1, кв. 42, місце смерті Республіка Крим, м. Судак, с. Морське, вул. Зелена, б. 17.

Згідно листа Одеського міського ВДРАЦС в Одеській області № 1653/47-47 від 13.03.2017р. ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

Згідно ст.ст. 1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

В силу ст. 5 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть).

Отже, враховуючи вказані норми, оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимога є обґрунтованою і доказаною, тому є підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ч.2 ст.259 ЦПК України дане рішення є підставою для державної реєстрації смерті ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 64, 209, 212-215, 218, 256, 259, 257-1 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту смерті в порядку ст. 257-1 ЦПК України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце смерті якого Республіка Крим, м. Судак, с. Морське, дата смерті 19.12.2016 року, причина смерті цироз печінки.

Дане рішення є підставою для державної реєстрації смерті ОСОБА_2.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: