У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журавської О.В.

за участю секретаря - Лісовської А.О.

розглянувши подання державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Попової Алли Олегівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Попова А.О. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з зазначеним поданням, в якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2 в зв'язку з неналежним виконання своїх зобов'язань перед ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», покладених на нього згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва №2/754/2255/15 від 27.04.2015 року.

В судове засідання державний виконавець Попова А.О. з'явилась, вимоги подання підтримала в повному обсязі.

Представник стягувача в судовому засіданні підтримав подання в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 377-1 ЦПК України, участь боржника не є обов'язковою.

Вислухавши пояснення державного виконавця та представника стягувача, дослідивши матеріали справи, суд вважає подання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 25.05.2015 р. Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» заборгованості в розмірі 45 700 (сорок п'ять тисяч сімсот) гривень 00 копійок та судовий збір в розмірі 457 грн. 00 коп.

09.06.2015 р. відкрито виконавче провадження, при цьому у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, в спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно - відомості відсутні.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - відомості відсутні.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек - відомості відсутні.

Відповідно до відповіді ДФС України інформація про номер рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями - платник податків на обліку в органах ДПС України не перебуває.

Згідно відповіді ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії - інформацію не знайдено.

Згідно відповіді ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформацію не знайдено.

Відповідно до інформаційної довідки УДАІ ГУ МВС України в м. Києві за боржником значитися автомобіль НОМЕР_1 та автомобіль НОМЕР_2.

27.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме автомобілів НОМЕР_1 та «Infiniti FX35» д.н.з. НОМЕР_3.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачає, що виконання рішень, перелік яких встановлюється законом про виконавче провадження, покладається на державних виконавців відповідних відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З урахуванням наведеного, державний виконавець при проведенні виконавчих дій зобов'язаний діяти не лише у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", але й дотримуватися інших законів, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Частинами 2-3 статті 2 Протоколу No.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен є вільним залишати свою країну, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Так, забезпечення майнових прав не може здійснюватись шляхом обмеження основоположних свобод.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України свободу пересування та право вільно залишати територію України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 та ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року, громадянинові, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Разом з тим, саме по собі невиконання боржником зобов'язання протягом строку, визначеного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про його ухилення від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків.

03.02.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про примусовий привід боржника, але ніяких доказів про виконання постанови, суду надано не було.

На підтвердження необхідності тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон, державним виконавцем надано суду Акти від 20.10.2015 року та 22.12.2016 року про те, що двері квартири за адресою: АДРЕСА_1, ніхто не відкрив.

Зазначений акт від 20.10.2015 року складений державним виконавцем одноособово. З акту вбачається, що будь-яких інших осіб для засвідчення неможливості потрапити до квартири при проведенні виконавчих дій не залучались. Разом з тим, з Акту від 22.12.2016 року не вбачається о котрій годині був проведений вихід за місцем проживання боржника, що викликає сумніви у належному виконанні державним виконавцем своїх обов'язків.

Також, державним виконавцем додані до подання копії викликів ОСОБА_2 про необхідність з'явитися до державного виконавця для надання підтверджуючих документів про сплату. Але жодних доказів про отримання саме боржником відповідних викликів суду надано не було, оскільки на рекомендованих повідомленнях в графі "вручено" чи "не вручено" ніяких позначок немає.

Разом з тим, суду не надано доказів вжиття всіх заходів примусового виконання рішення, установлених Законом України "Про виконавче провадження", оскільки сам по собі один Акт від 22.12.2016 року не є належним доказом, який підтверджує ухилення боржника від виконання рішення суду, а допустимих доказів, які б підтверджували належним чином засвідчений вихід за місцем реєстрації та проживання боржника для опису майна, яке належить йому на праві власності, суду надано не було. Крім того, немає обгрунтованих підтверджень ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, неможливості виконання рішення суду, а також підтвердження наміру виїхати найближчим часом за межі України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що державний виконавець передчасно та безпідставно просить про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, оскільки докази вжиття всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, та відсутні докази ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Виходячи з вищезазначеного, використовуючи принцип справедливості, визначений ст. 1 ЦПК України, враховуючи, що державним виконавцем не надано доказів про ухилення від виконання рішення суду, суд не вбачає підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. ст. 210, 217, 377-1 ЦПК, ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. ст. 1, 3, 6, 11, 12, 40 Закону України "Про виконавче провадження",

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Попової А.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: