Провадження № 2/369/3928/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2017 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

за участю секретаря Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, посилаючись на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 18 грудня 2004 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами було розірвано 25 грудня 2007 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 723.

Позивач зазначає, що за період з 2007 року по теперішній час відповідач ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов'язків, не піклується про навчання та виховання сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у 2009 році з відповідача ОСОБА_2 було стягнено на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини. Заборгованість по аліментам станом на 01.09.2017 року складає 64270,03 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по несплаті аліментів, виданою Києво-Святошинським відділом державної виконавчої служби ГУЮ у Київській області від 01.09.2017 року. Після припинення сімейних відносин син ОСОБА_4 проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач за даною адресою не проживає, участі у вихованні сина не приймає, що підтверджується Актом, складеним депутатом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району, Київської області Атаманюк В.П. від 16.08.2017 року та довідкою №3507 від 03.08.2017 року, виданою Виконавчим комітетом Вишневої міської ради. За весь час навчання сина відповідач жодного разу збори не відвідував, успіхами у навчанні сина не цікавився, участі в житті класу не брав. Вихованням сина займається позивач та її мати ОСОБА_6, що підтверджується довідкою, виданою директором навчального закладу ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_2 надав заяву нотаріально посвідчену заяву (НМЕ 589387 від 02.08.2017 року), згідно з якою він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та добровільно без примусу відмовляється від своїх батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та просить розглядати дане питання без його участі.

11 вересня 2017 року рішенням комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2, 1978 року народження, по відношенню до малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просила суд позбавити ОСОБА_2, 1978 року народження, батьківських прав щодо його малолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивач не з»явилася, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач не з»явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з»явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

При з'ясуванні та встановленні обставин справи суд виходить з вимог ч.1 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вимог ст.58, ст. 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів та положень ч.1 ст.61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї.

Батьки зобов»язані, згідно статті 180 СК України, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що сторони перебували з 18.12.2004 р. у зареєстрованому шлюбі, який 25.12.2007 року розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 25.12.2007 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3, видане виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 04.06.2007 р., актовий запис №159.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у 2009 році з відповідача ОСОБА_2 було стягнено на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по несплаті аліментів виданої державним виконавцем Михайлович Ф.М. загальна сума заборгованості станом на 01.09.2017 року складає 64270,03 грн.

Судом встановлено, що за період з 2007 року по теперішній час батько дитини ОСОБА_2, не виконує своїх батьківських обов'язків, не піклується про навчання та виховання дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання.

Після припинення сімейних відносин між батьками малолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується актом, складеним депутатом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області Атаманюк В. П. від 16.08.2017. Як вбачається з акту, ОСОБА_1 створено всі належні умови для нормального розвитку та виховання дитини. Батько ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, участі у вихованні дитини не приймає.

Малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учнем Вишнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1.

Відповідно до довідки, виданої директором навчального закладу ОСОБА_7 від 18.08.2017 № 160, батько учня, ОСОБА_2, за весь час навчання свого сина збори не відвідував, успіхами у навчанні дитини не цікавився та участі у житті класу не брав. Вихованням дитини займаються його мати та баба.

Позивач ОСОБА_1 має постійне місце роботи та джерело доходу. Відповідно до характеристики, складеної фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8, ОСОБА_1 відзначається як відповідальний та дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу та прийняти правильне рішення, за характером спокійна та врівноважена, жодної скарги від клієнтів не надходило.

В матеріалах справи наявний оригінал нотаріально посвідченої заяви від 02.008.2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносного неповнолітнього сина ОСОБА_3

Згідно із ч.4 ст.19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою.

Відповідно до положень ст. 19 СК орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до наданого висновку Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області - орган опіки та піклування (Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області) вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька - ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При вирішенні спору суд бере до уваги, враховує вік дитини та неможливість самостійного формулювання нею своєї власної думки щодо позбавлення батьківських прав її батька, можливі ризики негативних наслідків на моральний стан дитини.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При вирішенні спору суд бере до уваги ту обставину, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Проте, суд не може також залишити поза увагою можливі ризики негативних наслідків на моральний стан дитини.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, і з урахуванням необхідності якнайкращого забезпечення інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства",Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 10, 57, 58, 60, 208, 209, 212-215, 218, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.Д.Усатов