Справа № 346/6352/16-ц
Провадження № 2/346/283/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: судді П'ятковського В.І.,

за участі секретаря Іванишин Х.І.,

представників позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Торговицької сільської ради Коломийського району, ОСОБА_5, про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, скасуваня запису про державну реєстрацію Державного акту на право власності на землю та визнання незаконним та скасування рішення виконкому Торговицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що будинковолодіння № 10 по вул. Середина в с. Торговиця Коломийського району належить на праві власаності їй та її сину, ОСОБА_6 в рівних частинах. Рішенням Торговицької сільської ради від 27 березня 2015 року їй надано дозвіл на виготовлення звіту по складанню кадастрового плану земельної ділянки орієнтовною площею 0,0800 га. Однак, виготовити вказані документи не мають змоги через те, що вказана земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_7, яка померла у 1996 році і спадкоємцем після її смерті став син, ОСОБА_5.

Вважає, що Державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку був виданий ОСОБА_7 незаконно, а тому просить визнати його недійсним та скасувати запис про нього в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі із підстав, зазначених у позовній заяві та просила позов задовольнити.

Представник Торговицької ради у судове засідання не прибув, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без його участі. Позовні вимоги визнав повністю та не заперечував щодо задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та вказав, що позивачка продала свій житловий будинок багато років тому церкві, перед виїздом із села на проживання у Миколаївську область, а спірною замельною ділянкою його покійна баба ОСОБА_7, помінялася з жителькою села ОСОБА_8, після чого приватизувала. Після смерті баби її майно успадкував його батько відповідач по справі. Вважає, що приватизація була здійснена на законних підставах, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Будинковолодіння № 10 по вул. Середина в с. Торговиця Коломийського району належить на праві спільної часткової власності в рівних частинах ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 лютого 2016 року. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 березня 2016 року, що стверджується інформаційними довідками № 56313103 та № 56316759 (а.с.11-14).

Рішенням Торговицької сільської ради № 277/1-1/2015 від 27 березня 2015 року ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічного звіту по складанню кадастрового плану земельної ділянки орієнтовною площею 0,0800 га в томі числі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Середина, 10 в с. Торговиця, Коломийського району. (а.с.21).

Однак, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 032892, виданого Торговицькою сільською радою народних депутатів 25 листопада 1994 року, власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_7, яка померла 23 березня 1996 року. Спадкоємцем після її смерті є син померлої, ОСОБА_5, відповідач по справі.

Судом встановлено, що будинковолодіння в с. Торговиця Коломийського району належало на праві власності колгоспному двору, головою якого була мати позивачки, ОСОБА_9. Згідно з витягами з погосподарської книги № 1 особовий рахунок 73 станом на 1977-1979 роки в господарстві були зареєстровані та проживали: голова двору ОСОБА_9, дочка - ОСОБА_4 та зять - ОСОБА_10, а станом на 1980-1982 роки ОСОБА_4, ОСОБА_10 та їх син ОСОБА_6. (а.с.18-19).

В 1981 році позивачка з сім»єю переїхали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1. Повернувшись в с. Торговиця Коломийського району в 2014 році, позивачка з сином поселились в будинок, що належав її матері по вул.Середина, 10 і на даний час вони у ньому проживають та користуються земельною ділянкою за даною адресою, що підтверджується обліковою карткою об»єкта погосподарського обліку, виданою Торговицькою сільською радою, але почати будівництво допоміжних господарських будівель і споруд не можуть, через те, що право власності на земельну ділнку зареєстровано за померлою ОСОБА_7, яка приватизувала спірну земельну ділянку за час відсутності позивачки.

Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст. 14 Конституції України.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного субєктивного земельного права, субєктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку, чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку.

Частина 1 ст. 155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як вбачається з висновку № 009/ЗТ-17 судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2017 року експерту не представлено жодних рішень Торговицької сільської ради про вилучення із господарства ОСОБА_4, що в с. Торговиця по вул. Середина, 10, земельної ділянки площею 0,1282 га та про передачу ОСОБА_7 вказаної земельної ділянки. Також експерту не надано робочих матеріалів узгодження меж та промірів площ ділянок і довжин меж, кадастрової зйомки та первинних матеріалів на приватизацію господарства ОСОБА_7. Спірна земельна ділянка площею 0,1282 га господарства ОСОБА_4 вказана в представленому державному акті І-ІФ № 032892 померлої ОСОБА_7, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно накладається на земельну ділянку по вул. Середина, 10 в с. Торговиця, що позначено на план-схемі до висновку експерта (а.с.108).

За таких обставин, суд, приходить до висновку про наявність в даному випадку порушень прав позивача, які полягали у видачі ОСОБА_7 оспорюваного Державного акту із порушенням вимог статті 198 Земельного кодексу України, внаслідок чого ОСОБА_4 позбавлена можливості реалізувати право власності на земельну ділянку.

Пояснення представника відповідача з приводу того, що ряд років тому, позивачкою при виїзді на постійне місце проживання у іншу область, було відчужено як житловий будинок так і земельну ділянку, псля чого відповідачем її було законно приватизовано, не заслуговують на увагу, як належно документально не підтверджені.

З цих підстав суду вносить ясність письмове пояснення представника позивачки ОСОБА_1, яка вказала на дійсні обставини, які відбувалися із господарством позивачки починаючи з 1981 року, з часу виїзду її на проживання за межі області і до часу повернення у село, а саме що будинок нікому не продавався, а перебував на збереженні та використовувався у громадських цілях як і земельна ділянка, що була закріплена за ним.

На вказані обставини також вказує рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 лютого 2016 року яким за позивачкою було визнано право власності на вищевказаний житловий будинок, оскільки внаслідок недогляду погосподарський номер на нього був закритий, а після за її зверненням 13 жовтня 2015 року згідно рішення виконкому Торговицької сільської ради, заново відкритим.

Також суд знаходить обгрунтованим посилання позивачки та її представників на час та обставини, за яких коли вони довідалися про порушення права позивачки внаслідок виявлення факту незаконної приватизації спірної земельної ділянки, яка не вилучалася із її користування у встановленому земельним законодавством порядку, а саме 27 березня 2015 року і вважає, що строки позовної давності по зверненню до суду за захистом порушених прав нею не порушено.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Жодних доказів законності видачі спірного Державного акта на право власності на землю відповідачами суду не представлено.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У ст. 321 Цивільного кодексу України, визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснення. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, суд вважає, що державний акт І-ІФ №032892 про право приватної власності на земелю слід визнати недійсним.

На підставі наведеного та ст.ст 15, 16, 257, 261, 321 ЦК України, ст.ст. 78, 90,152, 155,158 ЗК України, керуючись ст.ст. 209, 213-218, 294 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 032892 від 25 листопада 1994 року, який виданий на ім»я ОСОБА_7.

Скасувати запис № 38 від 25 листопада 1994 року про державну реєстрацію Державного акту серії І-ІФ № 032892 від 25 листопада 1994 року в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Торговицької сільської ради народних депутатів Коломийського району Івано-Франківської області від 25 листопада 1993 року за № 27 іф 0742 2/0038.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя П'ятковський В. І.