У х в а л а

іменем україни

27 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Митлашівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним рішення сільської ради, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Митлашівської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 25 травня 2002 року № 35 про вилучення у ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,01 га та передачу її ОСОБА_5; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 23 травня 2002 року її покійна мати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звертались із заявами до Митлашівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, в яких остання просила приєднати до вільного присадибного фонду її земельну ділянку площею 0,004 га, а ОСОБА_5 просив виділити йому земельну ділянку такою ж площею.

Звертала увагу на те, що почеркознавчою експертизою було встановлено виправлення в обох заявах цифри «4» на цифру «9», а отже заяву її матері підробили. Відтак безпідставно оспорюваним рішенням сільської ради сусіду ОСОБА_5 було виділено 0,01 га, які вилучили у ОСОБА_6

Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_6 мала намір передати частину своєї ділянки сусіду ОСОБА_5, знала (не могла не знати) про оспорюване рішення сільської ради та про факт передачі останньому частини земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва гаража, проте зі скаргами на незаконність рішення до дня свої смерті не зверталась.

При цьому судами правильно зазначено, що виправлення площі земельної ділянки в заявах ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також невідповідність вказаної площі в оспорюваному рішенні пояснюється відсутністю на момент прийняття рішення належних обмірів земельної ділянки, яка передавалась останньому.

Посилаючись на те, що позивач не є особою, щодо якої застосовано оспорюваний правовий акт органу місцевого самоврядування, не міг вплинути на її законні права та інтереси та на момент його прийняття будь-які права позивача не були і не могли бути порушені, а тому виходячи з принципу правової визначеності та верховенства права, суди дійшли висновки про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

О.В. Закропивний