Справа №592/6995/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/1785/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2017 року

в цивільній справі за позовом Сумського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2017 року позов Сумського міського центру зайнятості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Сумського міського центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю у сумі 1982 грн. 99 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що суд не розглянув її зустрічні позовні вимоги, не дослідив записи у її трудовій книжці, які вчинені позивачем з порушеннями, не взяв до уваги того, що допомога по безробіттю виплачувалася їй не у повному обсязі. Крім того, вважає, що позивачем не надано доказів стосовно її роботи у приватного підприємця, а наданий трудовий договір вказаного факту не підтверджує.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника позивача про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, а також з матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Сумського міського центру зайнятості із заявою про реєстрацію її як безробітної та призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 6-7).

Наказом позивача від 17 жовтня 2014 року № НТ141017 відповідачці надано статус безробітної з 13 жовтня 2014 року, а на підставі наказу від 20 жовтня 2014 року № НТ141020 на період з 20 жовтня 2014 року по 21 вересня 2016 року їй була призначена допомога по безробіттю (а.с. 7).

З 14 березня 2015 року по 20 квітня 2015 року ОСОБА_3 допомогу по безробіттю не отримувала у зв'язку з отриманням вихідної допомоги при звільненні.

05 листопада 2015 року комісією Сумського міського центру зайнятості складено акт № 28 про встановлення факту отримання ОСОБА_3 допомоги по безробіттю незаконним шляхом, а саме: встановлено факт роботи відповідачки у фізичної особи-підприємця з 01 липня 2015 року, про що ОСОБА_3 позивача не повідомила (а.с. 9).

На обґрунтування зазначених обставини та доводів позовної заяви Сумським міським центром зайнятості надано форму трудового договору № 01/07-15 від 01 липня 2015 року між ОСОБА_3 і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, з якого вбачається, що позивачка була працевлаштована на роботу продавцем кондитерських та хлібобулочних виробів з 01 по 13 липня 2015 року із заробітною платою у розмірі 1218 грн. на місяць (а.с. 10).

Крім того, в матеріалах справи міститься податковий розрахунок сум доходу, нарахований (сплачений) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, який фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 був поданий за третій звітний квартал 2015 року в Державну податкову інспекцію та з якого вбачається, що за період з 01 по 13 липня 2017 року працівнику з податковим номером НОМЕР_1, тобто ОСОБА_3, було виплачено 476 грн. заробітної плати (а.с. 11).

Актом №19 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 15 січня 2016 року, який складений провідним інспектором Сумського міського центру зайнятості за участю фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, яка з цим актом ознайомлена під підпис, встановлено факт працевлаштування відповідачки у вказаного підприємця за період з 01 по 13 липня 2017 року на підставі звірки зазначених вище трудового договору і податкового розрахунку (а.с. 12).

Факт перебування відповідачки у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 за період з 01 по 13 липня 2015 року підтверджується також записом у її трудовій книжці (а.с. 32-33).

З довідки Сумського міського центру зайнятості № 2412 від 05 листопада 2015 року вбачається, що за період з 01 липня по 20 жовтня 2015 року ОСОБА_3 отримала 1982,99 грн. доходу (а.с. 13), а додатком № 4 до персональної картки ОСОБА_3, як безробітної, підтверджується, що дохід за вказаний період вона отримала у якості призначеної та виплаченої допомоги по безробіттю (а.с. 14-17).

Отримавши 16 грудня 2015 року вимогу Сумського міського центру зайнятості про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю за період з 01 липня по 20 жовтня 2015 року в сумі 1982,99 грн., ОСОБА_3 кошти позивачу не повернула (а.с. 18).

Крім того, обставини незаконного отримання ОСОБА_3 державної допомоги по безробіттю у сумі 1982,99 грн. за період з 01 липня по 20 жовтня 2015 року встановлені ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 квітня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_3 була звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, у зв'язку зі зміною обстановки згідно зі ст. 48 КК України. Цивільний позов Сумського міського центру зайнятості про стягнення з обвинуваченої 1982,99 грн. було залишено без розгляду у зв'язку із закриттям вказаного кримінального провадження (а.с. 19-20).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виплачена ОСОБА_3 допомога по безробіттю за період з 01 липня по 20 жовтня 2015 року у сумі 1982,99 грн. внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними має бути стягнута з відповідачки з моменту працевлаштування, тобто, з 01 липня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 1 ч. 1 п. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

У відповідності до положень ст. 43 ч. 1 п. 1, ст. 44 ч. 3 вказаного Закону, статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Статтею 36 ч. 2, ч. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Тобто, з положень ст. 36 вказаного Закону, на яку посилається позивач при зверненні з даним позовом до суду, слідує, що сума виплаченої допомоги по безробіттю може бути стягнута лише у випадку доведеності вчинення умисних протиправних дій певної особи, зловживання з її боку правами, що вплинуло на проведення виплат.

Про обов'язки зареєстрованого безробітного, що визначені вказаними вище законами, ОСОБА_3 була ознайомлена 13 жовтня 2014 року при зверненні до позивача із заявою про надання статусу безробітної, а також отримала відповідну пам'ятку про права і обов'язки безробітного, що вбачається з її підпису на заяві про надання статусу безробітного (а.с. 6).

Згідно з п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та ДПА України № 60/62 від 13 лютого 2009 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що також підтверджено і матеріалами справи, ОСОБА_3 з 01 по 13 липня 2015 року працювала продавцем кондитерських та хлібобулочних виробів на умовах трудового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, тобто, в період перебування на обліку в центрі зайнятості, коли вона отримувала державну допомогу по безробіттю і вважалась зайнятою особою, тому, з моменту працевлаштування, вона не мала права отримувати допомогу по безробіттю.

Отже, укладення застрахованою особою, тобто, відповідачкою, яка мала статус безробітної, трудового договору є обставиною, що впливає на умови виплати цій особі допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків, що відповідно до ст. 36 ч. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення з неї суми виплаченого забезпечення.

Посилання відповідачки на те, що позивачем не доведено її працевлаштування на період отримання допомоги як безробітної спростовуються письмовими доказами. До того ж, вона сама не надала доказів для спростування вказаних обставин.

Доводи ОСОБА_3 стосовно неповністю виплаченої їй суми допомоги по безробіттю, у зв'язку з чим нею заявлявся зустрічний позов, який на підставі ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 жовтня 2017 року визнано неподаним та їй повернуто, а також доводи відповідачки про розбіжності у записах в її трудовій книжці та порушення черговості тих записів, не є предметом спору у даній справі, тому колегією суддів до уваги не беруться, приймаючи до уваги і ті обставини, що у відповідачки є декілька трудових книжок, чого не заперечувала остання в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Таким чином, відповідачка на порушення вимог ст. 36 ч. 2, ч. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» незаконно отримала допомогу по безробіттю в сумі 1982,99 грн., що була нарахована і виплачена їй за період з 01 липня по 20 жовтня 2015 року, так як не виконала покладеного на неї обов'язку своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй соціального забезпечення, а саме: не повідомила центр зайнятості про отримання нею доходу внаслідок укладення трудового договору з фізичною особою-підприємцем.

Враховуючи наведене вище, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Сумського міського центру зайнятості ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч. 1 п.1; 308; 314 ч. 1 п. 1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -