Справа №345/455/17
Провадження № 2/345/481/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

в складі: головуючого судді Мигович О.М.

секретаря Шмігель І.О.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Калуша цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатафтохім» про скасування наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі ,-

в с т а н о в и в:

що ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона працювала на посаді апаратника очищення стічних вод (промислових) цеху нейтралізації і очищення промислових стічних вод у ТОВ «Карпатнафтохім».

Наказом №340 від 30.11.2016 року позивачку було звільненно за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором (розпорядження № 270-а від 02.06.2016 року, розпорядження № 293-а від 14.06.2016 року), з роботи згідно п.3 ст.40 КЗпП України з посади апаратника очищення стічних вод (промислових) цеху нейтралізації і очищення промислових стічних вод з 1 грудня 2016 року.

Посилаючись на порушення норм діючого законодавства при її звільненні, позивач просить суд визнатинезаконним та скасувати наказу №340 від 30.11.2016 року про звільнення її з посади апаратника очищення стічних вод (промислових) цеху нейтралізації і очищення промислових стічних вод з 01.12.2016 року, поновити її на посаді апаратника очищення стічних вод (промислових) цеху нейтралізації і очищення промислових стічних вод з 30.11.2016 року, стягнути з ТзОВ «Карпатнайтохім» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2016 року по 06.02.2017 року в сумі 11 444,40 грн. та стягнути із присудженої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу всі обовязкові платежі та внески.

У судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві. Просить позовні вимоги задоволити повністю.

Представники відповідача, в судовому засіданні вимоги позову заперечили, надали суду письмове заперечення в якому вказали, що позивач була звільнена із займаної посади відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України. Відповідачем було дотримано вимог КЗпП України при звільненні позивача, порядок застосування дисциплінарних стягнень, у звязку з наведеним просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також просили суд застосувати строк позовної давності, оскільки позивачка його пропустила.

Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_5 працювала на посаді апаратника очищення стічних вод (промислових) цеху нейтралізації і очищення промислових стічних вод у ТОВ «Карпатнафтохім».

Наказом №340 від 30.11.2016 року позивачку було звільненно за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором (розпорядження № 270-а від 02.06.2016 року, розпорядження № 293-а від 14.06.2016 року), з роботи згідно п.3 ст.40 КЗпП України з посади апаратника очищення стічних вод (промислових) цеху нейтралізації і очищення промислових стічних вод з 1 грудня 2016 року. Виплачено компенсацію за 1 календарний день невикористаної відпустки. Начальнику управління забезпечення виробництв ОСОБА_6 в присутності начальника цеху нейтралізації та очищення промислових стічних вод ОСОБА_3 та майстра зміни вручити копію даного наказу ОСОБА_5 (а.с.5-6).

Доводячи незаконність дій відповідача щодо її звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, позивач посилається на те, що при звільненні не враховано положень ч.3 ст.149 КЗпП України, а саме: при обранні виду стягнень власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Вважає, що шкоди ніякої не заподіяно ТзОв «Карпатнафтохім», відсутність на робочому місці була вимушеною через необхідність відкрити ворота, так як на територію проїжджала машина.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах про дискримінацію позивач зобовязаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд визначає, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та якими належними доказами вони підтверджуються.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_5 своїми діями, як апаратник очищення стічних вод (промислових) грубо порушила вимоги робочої інструкції з охорони праці ІЦ-Є-5. а саме:

- „п. 3.1. Обов'язки апаратника під час роботи: стежить за відсутність підвищеної температури на сальниках, підшипниках, електродвигунах; стежить з; відсутністю великих пропусків через сальникові ущільнення.

При появі пропусків необхідно зупинити насос, перейти на резервний, після чого замінити сальники на зупиненому насосі при перекритій запірній арматурі.

При технічному обслуговуванні устаткування апаратник зобов'язанні виконувати такі роботи : обтирання, чистку, регулярний зовнішній огляд: перевірку) стану масляних і охолоджуючих систем підшипників; спостереження за станом кріпильних деталей, з'єднань та їх підтягування;

При виконанні своїх обов'язків апаратник повинен: - про всі неполадки несправності устаткування, машин, інструменту, приладів, комунікацій, виявлені в процесі роботи, повідомити майстра зміни, прийняти посильні заходи для усунення будь-якої виробничої неполадки, занести в змінний журнал; - всі контрольні покази приладів, результати лабораторних аналізів, неполадки в роботі устаткування, час роботи устаткування апаратник повинен записувати в журнал ведення технологічного процесу.

Відповідно до ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст.149 КзпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Протягом 2016 року до ОСОБА_5 (таб.№217600) - апаратника очищення стічних вод (промислових) цеху нейтралізації і очищення промислових стічних вод неодноразово застосовувались заходи дисциплінарного стягнення (розпорядженням № 270-а від 02.06.2016 року оголошено догану та визначено коефіцієнт преміювання - 0, розпорядженням № 293-а від 14.06.2016 оголошено догану та визначено коефіцієнт преміювання 0 за травень 2016 року) (а.с.38-39). Як вбачається з розпорядження №270-а від 02.06.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_5 пояснюючу записку надати відмовилась.

Таким чином, суд вважає, що дисциплінарні стягнення у вигляді доган відповідно до розпоряджень № 270-а від 02.06.2016 року та № 293-а від 14.06.2016 року до позивача застосовано правомірно, оскільки мало місце неналежне виконання посадових обовязків позивачем ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами, а саме: службової запискою начальника управління забезпечення виробництва ОСОБА_6 (а.с.31), актом про ненадання працівником цеху НіОПСВ пояснюючої записки від 11.11.2016 року (а.с.32), доповідною запискою ОСОБА_4 (а.с.34-35).

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

При звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Адміністрація підприємства звернуталась до первинної організації профспілки управління за згодою на звільнення з роботи за систематичне невиконання обов'язків. покладених на неї трудовим договором ОСОБА_5 Листом віл 29.11.2016 року №13 Первинна організація профспілки управлінню надала інформацію про те. що ОСОБА_5 не є членом цієї організації.

У цьому випадку відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, зазначив порушення позивачем обовязків покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, врахував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбаченістаттями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Оскільки тільки правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП, суд, вирішуючи спір, повинен з'ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню.

Систематично порушуючими трудову дисципліну визнаються працівники, що мали дисциплінарне стягнення чи громадське стягнення за порушення трудової дисципліни і порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення.

Звільненню позивача передували 2 розпорядження про накладення дісциплінарного стягнення у вигляді доган.

З урахуванням наведеного суд вважає, що наказ № 340 від 30.11.2016 року про звільнення ОСОБА_5 з посади за систематичне невиконання своїх посадових обов'язків покладених на неї трудовим договром на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України є правомірним.

Також, позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 20.11.2016 року по 06.02.2017 року в сумі 11 444,40 грн.

Згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом не було встановлено порушення вимог законодавства при звільненні позивача, а тому не має підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.11.2016 року по 06.02.2017 року в сумі 11 444,40 грн. та стягнути із присудженої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу всі обовязкові платежі та внески.

Вирішуючи позов, суд, керуючись вимогами чинного законодавства, вивчивши матеріали справи та аналізуючи докази, прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до диспозицій ст.ст. 233,234 КзПП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

В судовому засіданні позивач заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, мотивуючи свою позицію тим, що вона не має юридичної освіти і не могла написати належними чином позовну заяву, тому вона зверталась до Калуського місцевого центру безоплатної вторинної допомоги тому не могла звернутися до суду з поважних причин.

Позивач довідався про своє звільнення 30.11.2016 року. З 01.12.2016 року почався перебіг місячного строку для звернення до суду, що сплинув 31.12.2016 року. З поданих ОСОБА_5 доказів, на думку позивача можуть підтвердити поважність причин пропуску строку, суд вбачає обставини, що для реалізації права на судовий захист позивачу слід поновити строк звернення до суду.

На підставі викладеного, відповідно п. 22 постанови Пленум Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. ст.37,39 Закону України Про профспілкові організації,їх права та гарантії діяльності ст. ст. 40п.3,140, 147, 148, 149, 235 Кодексу законів про працю України та керуючись ст.ст.10,11,60, 88, 212-215 ЦПК України,

р і ш и в:

Поновити ОСОБА_5 строк звернення до суду.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатафтохім» про скасування наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь Державної судової адміністрації України 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: