РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Моцного О.С.,

при секретарі Нарижній О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що 05.12.2016 року він у відповідача придбав автобусний квиток за маршрутом Марївка Краматорськ за ціною 46 грн. 63 коп. Під час руху на автобусі він звернув увагу на придбаний квиток та по приїзді додому зясував, що до вартості квитка входить тариф у розмірі 33,55 грн., автостанційний збір у розмірі 4,89 грн., страховий збір у розмірі 0,50 грн. та податок на додану вартість у розмірі 7,69 грн. Вважає, що податок на додану вартість не нараховується на страховий збір, а тому при реалізації йому автобусного квитка відповідачем було завищена вартість квитка на 0,98 грн. Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що призвели до переживання, нервового зриву, роздратованість, тобто заподіяння з боку відповідача моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 1 000,00 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на свою користь спричинену матеріальну шкоду у розмірі 0,98 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, що діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідач є платником податку на додану вартість, тому згідно з пунктом 189.13 та 189 ПК України, у разі постачання відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» квитків на проїзд в автобусах та на перевезення багажу базою оподаткування є винагорода, що включає автостанційний збір, тому нарахування ПДВ має здійснюватись на суму винагороди автовокзалу з урахуванням суми автостанційного збору. З приводу відшкодування моральної шкоди зазначив, що позивачем не зазначено, в чому полягає спричинена йому моральна шкода, та якими доказами він це підтверджує. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Відповідно до копії чеку № 217184 від 05.12.2016 року позивачем було придбано на АС Олександрівка (Донецька область, смт. Олександрівка, вул. Центральна, 2) у ТОВ «Східні Автовокзали» квиток пасажирський № ХХ 1119-1206-00201 за маршрутом «Марьевка Краматорськ» за ціною 46,63 грн, яка складається з наступного - тариф у розмірі 33,55 грн., автостанційний збір у розмірі 4,89 грн., страховий збір у розмірі 0,50 грн. та податок на додану вартість у розмірі 7,69 грн.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» автостанції надають пасажирам послуги, пов'язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху. За надання обов'язкових послуг автостанцій з осіб, які придбавають проїзні квитки, стягують автостанційний збір, що входить до вартості квитка.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний або письмовий правочин між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, строк, ціну та інші умови, при яких реалізується продукція; підтвердження оформлення усної угоди оформлюється квитанцією, товарним чи касовим чеком, білетом, талоном чи іншими документами (розрахунковий документ).

За змістом ст.ст. 11, 509, 526 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є договори, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 908 ЦК України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 910 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов'язується перевезти пасажира до пункту призначення, а у разі здавання багажу також доставити багаж до пункту призначення та видати його пасажиру. Пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу також за його перевезення. Укладення договору перевезення пасажиру та багажу підтверджується видачею відповідного квитка та багажної квитанції.

Статтею 911 ЦК України передбачено, що за договором перевезення пасажир має право одержати місце у транспортному засобі згідно з придбаним квитком; відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами); отримувати повну та своєчасну інформацію про час та місце відправлення транспортного засобу за вказаним у транспортному документі (квитку) маршрутом.

Пасажир може мати також інші права, встановлені цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Послуга з перевезення надається пасажиру безпосередньо перевізником, тому квиток на проїзд автобусом є документом установленої форми, який підтверджує факт укладення договору перевезення (підпункт 10 пункту 2 розділу І Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року № 176 (далі Правила № 176), та укладається між пасажиром і відповідним перевізником, а тому не може бути обєктом договору між іншими учасниками процесу оформлення замовлення на продаж квитка на проїзд автобусом.

У підпунктах 1, 5, 6 пункту 2 Правил № 176 наведено визначення термінів «автостанційний збір», «вартість квитка» та «вартість проїзду».

Автостанційний збір це плата за надання обовязкових послуг автостанціями, що справляється з осіб, які придбавають квитки на проїзд автобусами приміських, міжміських та міжнародних маршрутів, і включається до вартості квитка.

Вартість квитка сума, що складається з вартості проїзду автобусом, автостанційного збору, плати за послуги з попереднього продажу квитків (за наявності такої).

Вартість проїзду сума, за якою автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник здійснює перевезення, що включає вартість за тарифом, страховий платіж та ПДВ.

Відповіддю Головного управління ДФС у Донецькій області від 29.09.2016 року № 5488/10/05-99-12-01-13-3 в порядку ст. 52 ПК України повідомлено ТОВ «Східні Автовокзали», що оскільки останній є платником ПДВ, то згідно з пунктом 189.13 ст. 189 ПК України, у разі постачання відповідно до ЗУ «Про автомобільний транспорт» квитків на проїзд в автобусах та на перевезення багажу базою оподаткування є винагорода, що включає автостанційний збір. Відповідно, нарахування ПДВ має здійснюватись на суму винагороди автовокзалу з урахуванням суми автостанційного збору.

Крім того, відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України обєктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Разом з цим відповідно до п. 189.13 ст. 189 ПК України у разі постачання відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» квитків на проїзд в автобусах та на перевезення багажу базою оподаткування є винагорода, що включає автостанційний збір. До бази оподаткування не включається вартість перевезення, що перераховується перевізнику та сума витрат на страхування пасажирів, яка перераховується страховій компанії.

Таким чином, на автостанційний збір, також нараховується ПДВ, що входить до вартості квитка: 4 грн. 89 коп. * 20% ПДВ на автостанційний збір = 0 грн. 98 коп.

З урахуванням вищезазначеного до вартості квитка, який був придбаний позивачем на загальну суму 46 грн. 63 коп. входить:

Тариф 33 грн. 55 коп.

ПДВ на тариф (тариф 33,55 грн. *(20%) = 6 грн. 71 коп.

Страховий збір (тариф 33,55 грн. * 1,5%) = 0 грн. 50 коп.

Автостанційний збір (вартість квитка (тариф 33,55 грн. + ПДВ 6,71 грн. + страховий збір 0,5 грн.) * 12% ) = 4 грн. 89 коп.

ПДВ на автостанційний збір (4,89 * 20%) = 0 грн. 98 коп., тому

33,55 грн. + 6,71 грн. + 0,50 грн. + 4,89 грн. + 0,98 грн. = 46 грн. 63 коп. становить вартість квитка, яка була сплачена позивачем.

Згідно п. 5 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на: відшкодування шкоди (збитків) завданих дефектною, чи фальсифікованою продукцією, або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках передбачених законодавством. Тобто моральна шкода підлягає стягненню лише якщо дії відповідача були небезпечними для життя і здоровя.

Приписами ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Повно і всебічно зясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд прийшов у задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідач є платником ПДВ, тому згідно з пунктом 189.13 ст. 189 ПК України нарахування ПДВ має здійснюватись на суму винагороди автовокзалу з урахуванням суми автостанційного збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя