Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/358/16-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 69 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Морозівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, треті особи Житомирська обласна державна адміністрація, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання права власності на 1/3 частину будинку

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона у 1997 році була переселена із зони радіологічного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС, із с. Норинськ Овруцького району Житомирської області в с. Морозівка Брусилівського району Житомирської області;

- визнати недійсним свідоцтво на право власності на 1/3 частину житлового будинку № 467 по вул. Будівельників в с. Морозівка Брусилівського району Житомирської області, видане 28.09.2000 року на ім'я ОСОБА_2, на підставі рішення виконкому Морозівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області;

- визнати за нею право власності на 1/3 частину вказаного будинку.

В обґрунтування позову зазначила, що у 1997 році вона разом із батьками, на підставі направлення ЖТ №7135 від 03.12.1997 року, переселилася із с. Норинськ Овруцького району до с. Морозівка Брусилівського району Житомирської області. Проте, у направленні на переселення її помилково не було зазначено, хоча на час даних подій вона була малолітньою дитиною і проживала разом із батьками. При переселенні батьки отримали недобудований жилий будинок, який на підставі угоди від 29.02.2000 року безоплатно переданий батькові у власність. 22.03.2000 року будинок прийнято в експлуатацію, акт затверджений рішенням виконкому Морозівської сільської ради №74 від 20.09.2000 року. На підставі вказаного рішення сільрада видала свідоцтво про право власності на будинок на ім'я батька. Таким чином, вважає, що видавши свідоцтво лише на ім'я батька, виконком Морозівської сільської ради позбавив її права на отримання майна у приватну власність.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі Закон).

За приписами ст. 4 Закону, кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, має право на підставі наданої йому об'єктивної інформації про радіаційну обстановку, дози опромінення і можливі їх наслідки для здоров'я самостійно приймати рішення про дальше проживання на цій території чи відселення. Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого добровільного відселення, створюються умови для відселення.

Порядок відселення та самостійного переселення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень постанови КМ Української РСР від 23.07.1991 року № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», с. Норинськ Овруцького району Житомирської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Порядок відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затверджено Постановою КМ України від 16.12.1992 року № 706 із змінами і доповненнями (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку, громадяни, які самостійно переселяються із зон безумовного (обов'язкового), гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, одержують направлення для переселення та працевлаштування за зразком, що додається. Направлення видається на підставі заяви громадянина за підписом усіх повнолітніх членів сім'ї та довідки з місця проживання про склад сім'ї. У направлення вписуються всі члени сім'ї, які проживають у будинку (квартирі). При цьому також ураховуються тимчасово відсутні члени сім'ї, за якими згідно із законом зберігається житлове приміщення.

Направлення видається відповідною обласною державною адміністрацією за попереднім оформленням його районною державною адміністрацією або виконкомом міської (міста обласного підпорядкування) Ради народних депутатів.

Згідно п. 4 Порядку, громадяни, які мають зазначені у пункті 3 цього Порядку направлення, звертаються до обласної державної адміністрації за запропонованим місцем проживання для їх реєстрації та визначення конкретних місць проживання і працевлаштування, з'ясування питань щодо забезпечення житлом (одержання в будинках державного чи громадського житлового фонду або житлово-будівельних (житлових) кооперативів, будівництво житлового будинку або придбання будинку (квартири) у власність).

Громадянам, які виявили бажання побудувати житлові будинки садибного типу з надвірними будівлями або одержати приміщення в будинках житлово-будівельних (житлових) кооперативів, кошти виділяються обласними державними адміністраціями за новим місцем проживання виходячи з нормативної житлової площі не більше 13,65 кв. метра на кожного члена сім'ї, а також вартості 1 кв. метра житлової площі нового будівництва в даній місцевості, вартості відповідної частини надвірних будівель (п. 6 Порядку). Порядок і розмір виділення коштів для будівництва житла встановлюються обласними державними адміністраціями.

За приписами п. 9 Порядку, направлення для переселення та працевлаштування не видаються громадянам, які виїхали з радіоактивно забруднених населених пунктів до прийняття Урядом рішення про переселення (14.12.1989 року), а також тим, які самостійно прибули до населених пунктів після віднесення їх до радіоактивно забруднених територій або повернулися на радіоактивно забруднені території після переселення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. 25.08.1996 року у них народилася дочка ОСОБА_1 (а.с. 9). Згідно даних свідоцтва про народження дитини, ОСОБА_1 народилася в с. Лазірки, Оржицького району, Полтавської області, реєстрація народження здійснена 24.09.1996 року Лазірківською сільською радою.

Під час апеляційного розгляду представник позивачки пояснив, що ОСОБА_3 перед пологами виїхала з с. Норинськ Овруцького району в с. Лазірки, де народила дитину, а через деякий час повернулася в с. Норинськ, але коли конкретно він зазначити не може. Докази на підтвердження вказаних обставин надати не може.

Відповідно до п. 3 Порядку, на підставі заяви ОСОБА_2, наданої ним довідки про склад сім'ї, Житомирською обласною державною адміністрацією 03.12.1997 року було видано направлення серії ЖТ № 7135, з якого вбачається, що ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 переселяються з с. Норинськ Овруцького району, відповідно до ст. 4 Закону. Їм надається право на одержання, будівництво або придбання житла і працевлаштування у с. Морозівка Брусилівського району, недобудоване житло, позиція 467/3 (а.с. 10).

Позивачкою не надано суду доказів на підтвердження того, що нею оскаржувалися дії Житомирської облдержадміністрації в частині невнесення її до списків осіб, які підлягають переселенню, або щодо зазначення неправильних відомостей у направленні на переселенні серії ЖТ № 7135 від 03.12.1997 року в частині складу сім'ї, які підлягають переселенню. Відтак, дане направлення є чинним.

29.02.2000 року між Житомирською облдержадміністрацією та ОСОБА_2 було укладено угоду про безоплатну передачу у приватну власність громадян незавершених будівництвом будинків садибного типу, згідно якої Житомирська облдержадміністрація передала у безоплатну власність ОСОБА_2 житловий будинок незакінчений будівництвом 68%, розташований на земельній ділянці площею 0,30 га на території Морозівської сільської ради: Брусилівський район, с. Морозівка, позиція № 467 (а.с. 12). З угоди вбачається, що всі обов'язки, пов'язані із будівництвом цього будинку на праві приватної власності приймає на себе набувач - ОСОБА_2, який зобов'язується завершити будівництво протягом трьох років. Після завершення будівництва облдержадміністрація зобов'язувалася відшкодувати кошти, при дотриманні ОСОБА_2 вимог, передбачених чинним законодавством.

В угоді, також, зазначено, що вона є підставою для видачі «посвідчення на право приватної власності недобудованого будинку». Право власності наступає з дня підписання цієї угоди.

Вказана угода є дійсною і ніким не оспорюється.

22.03.2000 року підписано та 20.09.2000 року затверджено Акт прийомки в експлуатацію закінченого житлового будинку і господарських споруд індивідуального забудовника за адресою: вул. Будівельників 467, с. Морозівка (а.с. 14-15), а 28.09.2000 року на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво № 409 про право особистої власності на вказаний жилий будинок, на підставі рішення виконкому Морозівської сільради від 20.09.2000 року № 74 (а.с. 16). Рішення виконкому ніким не оспорюється.

Крім того, зі справи вбачається, що 31.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договорі №ZRCWGA00004306, в забезпечення якого підписано договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок № 467 по вул. Будівельників, с. Морозівка, Брусилівського району, Житомирської області (а.с. 89-94).

Під час апеляційного розгляду представник апелянта пояснив, що на даний час ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним, по якому в грудні 2016 року відкрито провадження. Дана обставина представником позивача не заперечується.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вищевказаного позову, оскільки переселення сім'ї позивачки відбулося на підставі направлення серії ЖТ № 7135 від 03.12.1997 року, яке ніким не оспорено, а свідоцтво про право власності на спірний будинок видано на підставі угоди від 29.02.2000 року, яка також є чинною. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Крім того, з позивачки підлягає стягненню судовий збір за подання Банком апеляційної скарги в сумі 1989 грн. 57 коп.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1989 грн. 57 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді