Справа № 524/8418/16-ц
Провадження №2/524/479/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді - Рибалки Ю.В.,

при секретарі - Денисенко Н.В.,

за участі: позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4, представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулись ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що квартира АДРЕСА_2 належить їм на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.04.1996, видане Житлово-експлуатаційним відділом автомобільного заводу згідно розпорядження №260.

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_6 та його син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте ОСОБА_7 з жовтня 2013 року за вказаною адресою не проживає. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, він мешкає разом з матір'ю за іншою адресою, комунальні послуги не сплачує.

Факт не проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з жовтня 2013 року підтверджується актами ТОВ «Житлорембудсервіс» №263М від 07.04.2016, №333М від 16.05.2016, №1075М від 19.10.2016.

Просили суд визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачі та їх представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради у судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що задоволення позову призведе до порушення законних прав дитини.

Представник третьої особи відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради у судове засідання не прибув, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, покладались на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.04.1996, видане Житлово-експлуатаційним відділом автомобільного заводу згідно розпорядження №260.

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_6 та його син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте ОСОБА_7 з жовтня 2013 року за вказаною адресою не проживає.

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03.08.2016 шлюб між ними розірвано.

Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_7 мешкає разом з матір'ю за іншою адресою, комунальні послуги не сплачує.

Факт не проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з жовтня 2013 року підтверджується актами ТОВ «Житлорембудсервіс» №263М від 07.04.2016, №333М від 16.05.2016, №1075М від 19.10.2016.

Частиною 1 та 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України).

Згідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 4 проголошено, що дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Згідно ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України неповнолітня дитина не може бути самостійно позбавлена права користування житлом, в якому вона зареєстрована, оскільки дитина має право разом із батьком ОСОБА_6 проживати в спірній квартирі.

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 є сином ОСОБА_6 і його місце проживання визначається відповідно до ч. 4 ст. 29 СК України, суд вважає, що реєстрація дитини як члена сім`ї одного з позивачів (співвласника квартири) не порушує прав позивачів і не перешкоджає здійсненню права власності, в тому числі щодо розпорядження житлом.

Згідно ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У судовому засіданні орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради проти позову заперечила, зазначила, що визнання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, призведе до порушення законних прав дитини.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторонами не надано доказів, що дитина або її мати мають інше житло на праві власності, де б могла проживати і бути зареєстрованою.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову і визнання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Керуючись ст.72 ЖК України, ст. 391, 405 ЦК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст. 10, 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 294, 296 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.В. Рибалка