Провадження № 22-ц/780/1660/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 05.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А .,

суддів Іванової І.В., Приходька К.П.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, 3-і особи: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, про визнання права власності на частину колгоспного двору та частину домоволодіння в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6І звернулась до суду з названим позовом посилаючись на те, що 12 вересня 2015 року померла їхня мати ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в т.ч. на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вулиця Польова,49 в селі Трушки Білоцерківського району Київської області. Вони та відповідачі є синами спадкодавця та спадкоємцями за заповітом, вчасно прийняли спадщину шляхом подання заяв до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори, але оформити спадщину не мають можливості, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок та існує спір щодо розміру часток спадкоємців у праві власності на житловий будинок. Нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вказаний будинок 1962 року забудови відносився до категорії колгоспного двору, але на час припинення існування колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року всі члени колгоспного двору, окрім спадкодавця ОСОБА_8, втратили своє право на частку в його майні, а тому власником будинку на день відкриття спадщини була тільки ОСОБА_8

Позивачі просили суд визнати за ними право власності в порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_8, яка померла 12 вересня 2015 року, по 1/4 частці за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вулиця Польова,49 в селі Трушки Білоцерківського району Київської області.

18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також пред»явивли в суді позов посилаючись на те, що в період з 1963 року по 1964 рік їхніми батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був збудований житловий будинок № 49 по вулиці Польовій в селі Трушки Білоцерківського району. Домоволодіння набуло статусу колгоспного двору.

26 липня 1977 року рішенням Білоцерківського народного суду Київської області на користь ОСОБА_9 була стягнута грошова компенсація вартості частки колгоспного двору з ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, колгоспний двір залишено в користуванні відповідачів. Тобто, членами колгоспного двору стали три особи в рівних частинах по 1/3 кожний. По даний час жодних рішень про вихід зі складу колгоспного двору будь-кого з його членів не відбулося.

12 вересня 2015 року їхня мати ОСОБА_8 померла. Після її смерті із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися всі спадкоємці, однак їм було розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки право власності на будинок не зареєстровано, а також відсутні правовстановлюючі документи на будинок.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у своєму позові просили суд визнати за кожним із них право власності на 1/3 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих в селі Трушки Білоцерківського району Київської області по вулиці Польовій,49, як належну кожному частку в колгоспному дворі, та на 1/12 частку у вищезазначеному домоволодінні в якості спадщини, що раніше належала померлій ОСОБА_8, а всього на 3/8 частини домоволодіння за кожним.

На підставі ухвали суду від 31.10.2016 року за клопотанням сторін обидва позови були обєднані в одне провадження.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2017 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, яка померла 12 вересня 2015 року, по 1/4 частці за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вулиця Польова,49 в селі Трушки Білоцерківського району Київської області.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та неправильним застосуванням норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зокрема наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги його показання, які він дав суду як свідок. Ці показання доводили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своєю працею та коштами приймали участь у веденні господарства колгоспного двору, здійснювали поточний ремонт будинку, збудували новий сарай для худоби, обробляли город та інше, незалежно від того, що вони мали інше місто проживання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наведених нижче міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2015 року померла ОСОБА_8 мати сторін по справі .

ОСОБА_8 заповіла все належне їй майно своїм дітям в рівних частинах: ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що слідує з копії заповіту від 17 лютого 2006 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Трушківської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 6 /а.с.137/.

10 липня 2015 року від імені ОСОБА_8 було посвідчено секретарем виконавчого комітету Трушківської сільської ради інший заповіт, згідно якого вона заповіла належну їй земельну ділянку розміром 3,030 га згідно державного акта серії ЯБ № 779554 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частинах, що вбачається з копії цього заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 45 /а.с.136/.

З матеріалів спадкової справи № 468/2015 щодо майна померлої ОСОБА_8, вбачається, що спадщину після смерті спадкодавця прийняли всі спадкоємці шляхом подачі заяв до нотаріальної контори у встановлений строк.

До складу спадкового майна входить, в т.ч. житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 49 по вулиці Польовій в селі Трушки Білоцерківського району Київської області, право власності на який посвідчено свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок № 519 від 07 липня 1998 року, яке видане на підставі рішення виконкому Білоцерківської районної ради № 125 від 19 листопада 1991 року, що слідує з копії цього свідоцтва /а.с.11/.

Згідно свідоцтва про право власності на спірний будинок, реєстрація права власності була проведена Білоцерківським МБТІ 07 липня 1998 року в реєстровій книзі № 3 за реєстром № 519.

Відповідно до довідки КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 26 вересня 2016 року /а.с.73/, право власності на житловий будинок № 49 по вулиці Польовій в селі Трушки Білоцерківського району було зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності № 519 від 07 липня 1998 року /кн. № 3 р. № 519/.

Як зазначено у цьому свідоцтві, вказаний вище будинок належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_8.

Згідно копій технічних паспортів МБТІ на житловий будинок по вулиці Польовій,49 в селі Трушки станом на 06 квітня 1998 року /а.с.13-16/ та на 21 вересня 2016 року /а.с.74-76/, житловий будинок 1962 року забудови.

Відповідно до витягів з погосподарської книги Трушківської сільської ради за період з 1971 року /а.с.126-131/, даний будинок відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір.

Ці обставини не оспорюються особами, які беруть участь у справі, оскільки батьки сторін по справі працювали в колгоспі.

Відповідно до довідки Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 05 січня 2017 року № 02-14-13, наданої на запит суду /а.с.150/, згідно даних погосподарської книги № 21 за 1991-1995 роки в складі господарства в селі Трушки по вулиці Польова,49 була зареєстрована тільки ОСОБА_8.

З копії листа Білоцерківської державної нотаріальної контори від 31 вересня 2016 року /а.с.8/ та копії постанови державного нотаріуса Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 06 квітня 2016 року /а.с.37/ вбачається, що спадкоємцям відмовлено в оформленні спадкових прав через органи нотаріату, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та існує спір щодо розміру часток у праві власності на житловий будинок, що належить спадкодавцю.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що вони втратили право на частку в колгоспному дворі, а тому членом колгоспного двору була лише спадкодавець ОСОБА_8 Виходячи із наведеного, спадковий будинок мав успадковуватись на загальних підставах усіма спадкоємцями, а тому суд задовольнив лише позов ОСОБА_5і. та ОСОБА_6

Судова колегія вважає такі висновки суду правильними виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців)

За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Застосовуючи названі норми і встановивши обставини справи щодо того, що усі спадкоємці прийняли спадщину шляхом подачі заяв до нотаріальної контори суд прийшов до правильного висновку про те, що всі спадкємці мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Вирішуючи питання належності спадкового будинку спадкодавцеві ОСОБА_8 суд першої інстанції керувався тим, що на час отримання спадкодавцем ОСОБА_8 свідоцтва про право власності на будинок діяла Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року № 121, відповідно до якої державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.

Згідно п.1.4 Інструкції державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.).

Інструкція втратила чинність в звязку із затвердженням наказом Мінюсту України від 07 лютого 2002 року за № 7/5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Отже, право власності ОСОБА_8 було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ згідно діючого на той час законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд першої існтанції керувався такими нормами права.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї).

Таким чином, застосування норм статей 120, 123 ЦК УРСР залежить від зясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 24 грудня 2014 року № 6-192цс14 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15.

Відповідно до ст.126 Цивільного Кодексу УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Спростовуючи доводи представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо того, що вони не втратили свого права на частку в майні колгоспного двору, суд першої інстанції послався на дані книг погосподарського обліку за 1980-1982 роки /а.с.129/ в списку членів сімї зазначено: син голови двору ОСОБА_3, в відмітках про членів сімї, які зовсім вибули з господарства вказано: вибув.

В судовому засіданні за згодою ОСОБА_4 його було допитано як свідка, він сам вказав на те, що ОСОБА_3 з 1979 року проживав окремо, а потім переїхав в м. Чернігів з 1987 року; сам ОСОБА_4 з 1984 року проживав також окремо в селі Трушки по вулиці Леніна,8 з своєю сімєю, свідок також показав, що він та ОСОБА_3 постійно працею та коштами брали участь у веденні господарства колгоспного двору.

При цьому, крім показів свідка, який є заінтересованою особою в результатах розгляду справи, жодних безспірних доказів того, що проживаючи окремо від матері, маючи своє господарство, позивачі приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору - будинку по вулиці Польовій,49 в селі Трушки, суду надано не було, тоді як відповідно до засад змагальності процесу за ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом при вирішенні спору була прийнята до уваги довідка Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 05 січня 2017 року № 02-14-13, надана на запит суду /а.с.150/, в якій зазначено, що згідно даних погосподарської книги № 21 за 1991-1995 роки в складі господарства в селі Трушки по вулиці Польова,49 була зареєстрована тільки ОСОБА_8.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував наведені норми матеріального права , проаналізував зібрані у справі докази і прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Доводи апеляційної скарги ці висновки суду першої інстанції не спростували. Рішення суду першої інстанції достатньо мотивоване, на всі доводи сторін суд дав свої відповіді і оцінив їх відповідно до вимог законодавства.

З врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді