1Справа № 335/3537/17 2/335/1069/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Гончаренко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.06.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав позику від позивача у розмірі 20 000 доларів США, про що була складена розписка. Відповідач у розписці визначив строк виконання зобовязання до 29 червня 2015 року. Однак в вказаний термін відповідач суму позики не повернув.

Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 20 000 доларів США, що на день звернення до суду з позовом складає 536 203,02 гривень, а також сплачений судовий збір у розмірі 5362,03 гривень.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник позивача надав суду заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання відповідач не зявився, надав заяву про слухання справи за його відсутністю, без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 29.06.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав позику від позивача у розмірі 20 000 доларів США, про що була складена розписка. Відповідач у розписці визначив строк виконання зобовязання до 29 червня 2015 року. Однак в вказаний термін відповідач суму позики не повернув.

На підставі ч. 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України).

У разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Належних та допустимих доказів, які б вказували на виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором позики, або спростування написання боргової розписки, суду відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи те, що відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики в розмірі 536 203 гривень 02 копійок.

ОСОБА_1, як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат, зокрема судового збору у розмірі 5362 гривень 02 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики в розмірі 536 203 гривень 02 копійок.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 5362гривень 02 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.В.Воробйов