Дата документу 24.03.2017
Справа № 501/1544/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Смирнова В.В.,

при секретарі Лазаренко М.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «МОНОЛІТ - СЕРВІС» про поновлення на роботі на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

29 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ДП «МОНОЛІТ - СЕРВІС» про поновлення на роботі на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог, вказав, що з 18.08.2005 року він був прийнятий на роботу на посаду інженера по експлуатації дахових котелень відповідно наказу № 51/к. на вказаній посаді працював до 12.06.2013 року, потім керівництвом ДП «МОНОЛІТ СЕРВІС» було переведено на посаду виконуючого обовязки головного інженера по на строк відсутності спеціаліста наказом № 17-к від 12.06.2013 року.09.06.2015 року відповідно наказу № 19-к без його згоди та відому було переведено на іншу посаду інженера обслуговуванню управлінням системами, про що позивач дізнався лише 05.04.2016 року згідно наказу № 12/П про скорочення посади. Весь час позивач до 05.04.2016 року виконував обовязки та роботу обовязки головного інженера.

Відповідно до наказу № 11-п та № 12 від 05.04.2016 року позивач відмовився підписувати. 15.04.2016 року директором ДП «МОНОЛІТ - СЕРВІС» ОСОБА_4 було видано наказ № 13/п, яким позивача було фактично позбавлено права на виконання службових обовязків. 31.05.2016 року позивач наказом директора ДП «МОНОЛІТ СЕРВІС» ОСОБА_4 № 22 був звільнений відповідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогул. Зі звільненням позивач не згоден, тому просить суд:

Скасувати накази директора ДП «МОНОЛІТ СЕРВІС» ОСОБА_4 від 09.06.2015 року за № 19-кпро призначення ОСОБА_1 на посаду інженера обслуговуванню управлінням системами. Та від 30.05.2016 року № 22 - к про звільнення ОСОБА_1 з роботи та займаної посади за п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обовязки головного інженера ДП «МОНОЛІТ СЕРВІС».

Стягнути з ДП «МОНОЛІТ СЕРВІС»на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.05.2016 року до дня поновлення на роботі та займаній посаді.

01 вересня 2016 року після початку розгляду, в процесі розгляду справи, позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог. Просить суд:

- Скасувати накази директора ДП «МОНОЛІТ СЕРВІС» від 09.06.2015 року за № 19«Про призначення ОСОБА_1 на посаду інженера обслуговуванню управлінням та обслуговуванню систем» від 15.04.2016 року № 15 згідно якого я «Приступив до роботи без дозволу та відому керівництва», № 16 від 18.04.2016 року «про попередження за порушення трудової дисципліни», № 17/к від 18.04.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності з оголошенням доган», 19/к від 23.05.2016 року «Про оголошення догани за незявлення на робочому місці після обіду 19.05.2016 року» та від 31.05.2016 року № 22 - к «про звільнення ОСОБА_1 з роботи та займаної посади за п.4 ст.40 КЗпП України».

- Поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обовязки головного інженера ДП «МОНОЛІТ СЕРВІС».

- Стягнути з ДП «МОНОЛІТ СЕРВІС»на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.05.2016 року до дня поновлення на роботі та займаній посаді.

- відшкодувати нанесену ДП «МОНОЛІТ СЕРВІС» мені ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 7 000,00 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2у судовому засіданні предмет позовних вимог змінили та підтримали вимоги в останній редакції.

Надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили задовольнити позов.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що 19.05.2016 року в обідню перерву повіз доньку до міста Одеси на дитячий конкурс, де потрапив в ДТП., проходив медичний огляд, тому з поважності причини не зміг вчасно повернутися на роботу.

Представник відповідача ОСОБА_3,в судовому засіданні проти позову заперечував, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, надав суду письмові заперечення (а.с. 41-45).

Заслухавши пояснення та доводи позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ДП «МОНОЛІТ СЕРВІС»та відповідно копії трудової книжки від 18.08.2005 року був прийнятий на роботу на посаду інженера по експлуатації дахових котелень відповідно наказу № 51/к, наказом № 17-к від 12.06.2013 рокупризначений на посаду інженера по управлінню та обслуговуванню систем, наказом № 22-п від 31.05.2016 року був звільнений відповідно п.4 ст.40 КЗпП України за відсутність на робочому місці без поважних причин (а.с. 12, 79).

Відповідно до схеми ДТП від 19.05.2016 року складеної об 13:00 годині ОСОБА_1 керуючи авто ВАЗ 21051 д/н 694188 ОА в місті Одеса потрапив в ДТП та проходив медичний огляд, був присутній при оформленні ДТП (а.с.17-18).

Відповідно до наказу № 22-п від 31.05.2016 року про накладення дисциплінарного стягнення, зазначено. Що ОСОБА_1 19.052016р. був відсутній на робочому місці з 13:00 години по 17:30 годину без належного повідомлення керівництва ДП «МОНОЛІТ СЕРВІС», тому було наказано звільнити ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.79).

У позовній заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 наводить позиції Конституційного суду України, Верховного суду України щодо відшкодування моральної шкоди. Але жодної обставини спричинення йому моральної шкоди, не навів, тому в цій частині позову слід відмовити.

Позивач в процесі розгляду справи змінив предмет спору (а.с. 96-100), просив суд визнати декілька наказів незаконними, які не стосуються звільнення позивача з займаної посади. Тому в цій частині суд заявлені вимоги не розглядає. Згідно положень ч. 2 ст. 31 ЦПК України не передбачено право позивача у процесі розгляду справи змінювати предмет або підставу позову.

Згідно ч. ч, 1, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Із змісту п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України вбачається, що виключно законами України визначаються засади регулювання праці і зайнятості.

Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають державі.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ст.3 Кодексу Законів про Працю України (далі - КЗпрП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Таким чином, спірні правовідносини мають бути врегульовані діючим законодавством про працю.

Із змісту п. 2 ч. 1 ст. 221 КЗпП України вбачається, що трудові спори розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

Із змісту п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України вбачається, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно вимог ч.3,4 ст.10, ст.. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.. 61 ЦПК України визначено, що не потребують доказуванню в судовому засіданні обставини, визнані сторонами.

Відповідно Ст.235 КЗпПУ про поновлення на роботі та зміна формулювання причин звільнення, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

На підставі п. 4 ст. 40 КЗпП власник має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

Для звільнення працівника за п. 4 ст. 40 КЗпП не обов'язково, щоб він був відсутній на роботі більше трьох годин підряд. Важливо тільки, щоб були докази, які з вірогідністю підтверджують відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (зміни).

Звільнення на цій підставі допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини. Оцінка причин, як поважних здійснюється судом при розгляді спору про звільнення. Поважними причинами варто визнати такі причини, що виключають вину працівника. Роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України зазначено, що наявність поважних причин визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча б вона і не була підтверджена лікарняним листком, відмови працівника від переміщення, якщо робота протипоказана працівникові за станом здоров'я. Поважними можуть бути визнані і причини сімейно-побутового характеру, якщо вихід працівника на роботу за наявності таких причин міг би заподіяти працівникові або іншим особам шкоду, що значно перевищує ту шкоду, що заподіяна власникові невиходом на роботу.

На підставі наведеного суд дійшов до висновку про наявність у позивача поважних причин невиходу на роботу 19.05.2016 року після 13 годин 00 хвилин. Тобто 19.05.2016 року позивач не вчинив прогул був відсутній на роботі з поважних причин.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову щодо вирішення трудового спору, тому, з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі мають бути віднесені на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, п . 4 ст.40, ст. 235 КЗпП України, Постановою Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «МОНОЛІТ - СЕРВІС» про поновлення на роботі на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Скасувати наказ директора ДП «Монолит-Сервіс» від 31.05.2016 р. за № 22-к «Про звільнення ОСОБА_1 інженера по обслуговуванню управлінням системами за п.4 ст. 40 КЗпП України за відсутності на роботі без поважних причин».

Поновити ОСОБА_1 на роботі на займаній посаді інженера по обслуговуванню управлінням системами.

Стягнути з ДП «Моноліт Сервіс» на користь ОСОБА_1 середнью заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31.05.2016 до дня поновлення на роботі.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Повний текст рішення складено та підписано 26 березня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області ОСОБА_5.