АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/894/16-ц Номер провадження 22-ц/786/78/17Головуючий у 1-й інстанції Гавриленко Т. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Аршиця»

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця», третя особа: відділ Держгеокадастру в Новосанжарському районі Полтавської області, про зобов'язання звільнити та повернути земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Агрофірма «Аршиця» про зобов'язання звільнити та повернути належну йому земельну ділянку площею 4,200 га, що розташована на території Маячківської сільської ради, яка була передана ним відповідачу в оренду згідно договору від 05.05.2010 року строком на пять років. Оскільки строк дії договору оренди закінчився, а відповідач не повернув земельну ділянку, просить суд зобовязати товариство повернути йому земельну ділянку.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Аршиця» звільнити земельну ділянку площею 4,200 га, яка розташована на території Маячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 750203, виданого 23.03.2010 року відділом Держкомзему у Новосанжарському районі Полтавської області, та повернуто її власнику ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Аршиця» посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що районний суд помилково не взяв до уваги положення пункту 3.1 договору, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що договір укладається строком на 5 років, починаючи із дня набрання чинності цим договором, а відповідно до пункту 14.1 договору він набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації. Такі умови договору відповідають ст. 18 ЗУ «Про оренду землі».

Вважає, що оскільки договір оренди земельної ділянки від 05.05.2010 р. зареєстрований у Державному реєстрі земель 17.05.2012 року, тому строк дії договору оренди земельної ділянки закінчиться 17.05.2017 року.

Заперечує висновок суду про початок строку дії договору оренди від дня його укладення 05.05.2010року, оскільки основоположним у даних правовідносинах є вільне волевиявлення сторін щодо визначення моменту відрахування строку дії договору, що не суперечить вимогам ст.ст.627,628, ч.1 ст.6381 ЦК України та ст.19 ЗУ «Про оренду землі», якою передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.05.2010 року сторони уклали договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_4 передав ТОВ «Агрофірма «Аршиця» земельну ділянку площею 4,20 га, яка розташова на території Маячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва./а.с.7-13/

Відповідно до відмітки у договорі оренди землі, він зареєстрований у відділі Держкомзему у Новосанжарському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 17 травня 2012 року № 01074.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з положень статті 6 ЗУ «Про оренду землі», ст. 125 ЗК України, та правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 19 лютого 2014 року (справа №6-162цс13) та вважав, що пятирічний строк дії спірного договору оренди землі слід рахувати від дня його укладення 05 травня 2010 року , оскільки в момент державної реєстрації набирає чинності договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За нормою ст.18 Закону України "Про оренду землі договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на час укладення Договору), строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. В силу ч.1 ст.31 цього Закону договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 3.1. договору оренди передбачено, що цей договір укладено строком на пять років, починаючи із дня набрання чинності цим договором, а відповідно до п.14.1. цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Таким чином, враховуючи викладені норми ЦК України, ЗК України та ЗУ «Про оренду землі», а також положення спірного договору оренди, слід зробити висновок, що у даному випадку сторони чітко обумовили початок строку дії договору оренди - після його підписання та державної реєстрації, а тому повязувати цей строк лише моментом укладення (підписання) договору є неправильним.

Посилання місцевого суду на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 19 лютого 2014 року (справа №6-162цс14), є помилковим, оскільки він висловлений у справі з відмінними від даної справи спірними правовідносинами, стосувався спору щодо визнання договору оренди землі недійсним у звязку з відсутністю в ньому передбаченої частиною першою статті 15 Закону України Про оренду землі істотної умови в редакції закону, чинного на час державної реєстрації договору, а не на час його укладення.

Отже, враховуючи, що цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору. набуваються лише після відповідної державної реєстрації. Тому сама дата укладення договору не встановлює початок правовідносин з цієї дати, оскільки умовами договору передбачено, що цей строк необхідно обчислювати від дня підписання та державної реєстрації договору. Остання здійснена 17.05.2012 року, а тому спірний договір оренди діє по 17.05.2017 року.

Позивач, підписуючи договір оренди, поголився на викладені умови договору, передав земельну ділянку відповідачу у користування та одержував орендну плату, не заперечуючи використання агрофірмою його земельної ділянки до червня 2016 року (дати звернення в суд з позовом).

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що підстав для зобовязання відповідача звільнити і повернути позивачу земельну ділянку відсутні, а тому рішення районного суду скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 п.п.3,4, 314, 316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Аршиця» задовольнити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» про зобов'язання звільнити та повернути земельну ділянку відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_5

--//-- ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1