АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 619/4400/16-ц Головуючий суддя 1-ї інстанції Кононихіна Н.Ю.
Провадження № 22-ц/790/3333/17 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із
сімейних правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Колтунової А.І.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

при секретарі Щербань Р.М., Семикрас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

22 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позивач посилалась на ті обставини, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 вересня 2014 року було визначено місце проживання її малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її батьком ОСОБА_2 за адресою: смт Пересічне, Дергачівський район, Харківська область, вул. Транспортна, будинок №12.

ОСОБА_1 брала участь у вихованні дитини.

Останнім часом дочка почала скаржитись на стосунки з татом. Зазначила, що він приділяє їй мало часу, часто залишає вдома саму, не виконує з нею домашні завдання.

Позивач вказувала, що за станом здоровя, сімейним та матеріальним станом, вона має умови для виховання дочки.

У звязку з чим, просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував.

Представник служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації вважав, що є правові підстави для задоволення позову.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, які були предявлені нею в суді першої інстанції, показанням свідків, висновку органу опіки та піклування, яким визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини з матірю.

Судом першої інстанції необґрунтовано не були враховані житлово-побутові умови сторін, їх матеріальний стан, прихильність дитини.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представник 3-ї особи ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримували.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, малолітню дитину ОСОБА_3, свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив із того, що за рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 березня 2014 року в визначенні місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її матірю було відмовлено.

Дитина проживала з батьком ОСОБА_2 за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Пересічне, вул. Транспортна, будинок №12.

За згодою батьків з грудня 2016 року малолітня ОСОБА_3 мешкає з матірю, але в суді першої інстанції, будучи допитаною у присутності психолога, вона не підтвердила своє бажання залишитися за місцем проживання матері, що суд розцінив, як розчарування дівчинки відношенням матері до людей, з якими вона мешкає, до дитини.

Крім того, суд зазначив, що мати малолітньої дитини ОСОБА_3, має іншу дитину від фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_6, з яким в зареєстрованому шлюбі не знаходиться.Судом встановлено факт сварок між ними.

У звязку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції не було надано належних доказів щодо необхідності визначення місця проживання дитини з матірю ОСОБА_1

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що згідно свідоцтва про народження серія 1-ВП №089958 ОСОБА_3 народилася 23 серпня 2007 року. ЇЇ батьками є сторони по справі (а. с. 18).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 березня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 19 червня 1998 року, розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишилася проживати з батьком за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Пересічне, вул. Транспортна, будинок №12.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 вересня 2014 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матірю. (а.с. 10-11).

До грудня 2016 року малолітня ОСОБА_3 проживала в сімї батька, а з грудня 2016 року зі згоди батьків стала проживати з матірю.

У звязку з чим, ОСОБА_1 звернулась до Дергачівської районної державної адміністрації з заявою про визначення місця проживання її малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею (а.с. 7).

Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, наданого Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області, зазначено, що доцільно визначити місце проживання дитини з матірю ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) при вирішенні будь яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Суд першої інстанції зазначив, що при ухваленні рішення була врахована думка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не підтвердила свого бажання проживати з матірю.

Разом з тим, малолітня ОСОБА_3 в присутності психолога ОСОБА_7 надавала пояснення в суді апеляційної інстанції та просила визнати місце її проживання з матірю, мотивуючи своє бажання проживати з матірю негативною поведінкою батька ОСОБА_2

Допитана в якості свідка в суді апеляційної інстанції сестра малолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_3 зазначила, що краще буде її сестрі в сімї батька, але не спростувала тих обставин, що батько іноді вживає спиртні напої, про що зазначала і ОСОБА_3.

Також суд апеляційної інстанції в якості свідка допитав класного керівника малолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_5, яка зазначила, що дитина навчається у неї 4 роки. На протязі всього строку навчання дитина доглянута, відвідує школу з підготовленим домашнім завданням, батьки відвідують школу, цікавляться її успіхами, надають допомогу.

Дівчинка любить як батька, так і мати, але коли дитина проживала з батьком, то їй не вистачало материнської уваги, тепла та ласки.

Після того як вона стала проживати з матірю, дівчинка не скаржилась на будь-які несприятливі умови в її сімї.

Як в суді першої так і апеляційної інстанції було встановлено, що батьки ОСОБА_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають належні умови для проживання малолітньої дитини, працюють, позитивно характеризуються, вживають заходи, щодо виховання дитини (а.с. 9,13, 14, 54-71, 73, 73а).

Таким чином, як судом першої, так і апеляційної інстанції було встановлено, що батьки малолітньої ОСОБА_3 з любовю та турботою відносяться до неї, мають матеріальні, житлові умови для проживання дитини. Доказів, які свідчать про їх негативну поведінку в сімї, не встановлено.

Проте, колегія суддів вважає, що суд при ухваленні рішення про відмову у визначенні місця проживання дитини з матірю, не взяв до уваги, що фактично дитина проживає з матірю, не висловлює бажання повернутися до батька.

Дівчинка знаходиться в такому віці, коли потребує уваги, турботи матері, проявляє прихильність до неї.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України, ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У приписі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, як в суді першої так і апеляційної інстанції не було встановлено виняткових обставин, які були б визнані правовим підставами для розлучення малолітньої ОСОБА_3 з матірю ОСОБА_1

Висновки суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 не знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 не є виключною обставиною, яка перешкоджає малолітній ОСОБА_3 проживанню в сімї матері.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у звязку з чим на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення.

При ухваленні нового рішення колегія суддів виходить із того, що з грудня 2016 року малолітня ОСОБА_3 проживає в сімї матері, вважає своє місце проживання постійним, комфортним, має сталі сімейні звязки.

Дитина відвідує навчальний заклад, різноманітні гуртки, забезпечена наглядом дорослих після відвідування навчального закладу.

Оскільки батьки дитини мешкають в одному населеному пункті, то малолітня ОСОБА_3 має можливість спілкуватися з батьком, сестрою, бабусею та дідусем.

Таким чином, оцінивши всі встановлені факти, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, виходячи з балансу інтересів дитини, прав та інтересів батьків, враховуючи думку дитини, колегія суддів дійшла висновку, що доцільно визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1 за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Пересічне, вул.Партизанська, будинок №21.

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» , ст. 141 СК України, ст .ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Пересічне, вул. Партизанська, будинок 21.

Рішення суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий А.І.Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_8