Справа № 515/2107/16-ц
Провадження № 2/515/126/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря Коренчук О.Е.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача 1 Ліпового О.О.

відповідача 2 ОСОБА_3

відповідача 3 ОСОБА_4

представника відповідачів 2,3 (за довіреністю) ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області циві- льну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоліської сільської ради Татарбунарсько- го району Одеської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2016 року ОСОБА_1 пред'явила вказаний позов, посилаючись на наступні обста- вини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно. На день смерті матір проживала біля її сестри - відповідача у справі ОСОБА_4 В уста- новлений законом шестимісячний строк вона не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з приводу своєї хвороби, вона є інвалідом, крім того продовжує хворіти по теперішній час, що підтверджується медичними довідками. За життя матір уклала договір оренди земельної ділянки з приватним сільськогосподарським підприємством «Надія», тому вона вирішила з'ясува- ти питання щодо можливого отримання орендної плати, оскільки їй не вистачає грошей на ліку- вання. Під час з'ясування вказаного питання їй стало відомо, що за життя 07.04.2006 р. матір вчинила заповіт, яким заповіла державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 своєму онуку ОСОБА_3, відповідачу у справі, а ощадні книжки - дочці ОСОБА_4 У зв'язку з тим, що заповідальне розпорядження зроблене не на земельну ділянку, а на документ - державний акт на право власності на земельну ділянку, та при візуальному огляді заповіту їй вбачається, що підпис не схожий з підписом матері, та враховуючи те що мати перебувала на обліку у обласній психіатричній лікарні № 4 м.Білгород-Дністровський Одеської області та не могла розуміти значення своїх дій, вона має намір звертатися до суду з позовом про визнання цього заповіту недійсним. Нотаріусом їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спад- щини з причини втрати шестимісячного строку. Вважає, що пропустила строк на прийняття спад- щини з поважних причин, оскільки з 18.07.1990 р. по 23.10.1994 р. у зв'язку з хворобою отримала інвалідність другої групи загального захворювання, а з 24.10.1994 р. по 31.07.1997 р. являлася ін- валідом третьої групи загального захворювання, та продовжує хворіти по теперішній час. За таких обставин просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її ві- дсутності у зв'язку із станом здоров'я, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача 1 - Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської об- ласті - у судове засідання не з'явився, сільський голова надав заяву про розгляд справи за відсут- ності представника сільської ради, не заперечував проти задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та їх представник у судовому засіданні не визнали позовні вимоги, вважаючи їх необґрунтованими та такимим, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За життя ОСОБА_6, яка була бабусею та матір'ю відповідачів, перебуваючи при ясній па- м'яті та здоровому глузді, дієздатність якої була перевірена посадовою особою органу місцевого самоврядування, здійснила особисте розпорядження - склала заповіт від 07.04.2006 р., який ніким не оскаржувався. Після її смерті вони здійснили всі необхідні процедури та обряди щодо похован- ня померлої, а після спливу відповідного строку ОСОБА_3 оформив спадщину та отримав сві- доцтво про право на спадщину за заповітом. ОСОБА_1 відповідну заяву про прийняття спад- щини не подавала, оскільки знала про те, що позбавлена права на спадкування заповітом ОСОБА_6 Посилання позивача на те, що причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини внаслідок її хвороби вважають безпідставною, оскільки у період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 10 жовт- ня 2006 року (шестимісячний термін для подання заяви про прийняття спадщини) позивач була працездатною, працювала офіційно у соціальній службі, їй не була встановлена інвалідність, вона не перебувала на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні, а навпаки вона раніше проходила медичне обстеження щодо стану здоров'я у зв'язку з опікунством своїх онуків, тому мала повну можливість вчиняти дії, пов'язані з прийняттям спадщини. Подані позивачем довідки та виписки про те, що вона перебувала на лікуванні та отримувала пенсію по інвалідності, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки видані в інший період, ніж термін для подання заяви про прий- няття спадщини. Вважали, що у позивача ОСОБА_1 не було жодних перешкод в поданні у будь-який спосіб (у нотаріуса або поштою) заяви про прийняття спадщини в межах передбаченого строку, якщо вона б мала намір її подавати. Причини пропуску такого строку, що зазначені пози- вачем, не можуть бути визнанні поважними і не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істот- ними труднощами для спадкоємця.

Заслухавши пояснення та доводи відповідачів та їх представника, дослідивши матеріали спра- ви, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно копій: паспорту та свідоцтва про народження (а.с.5-6), позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області, її батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_6

З матеріалів справи (а.с.7-8) вбачається, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_8, який було розірвано, 06.05.2005 р. уклала шлюб повторно, після чого їй присвоєне прізвище «ОСОБА_1».

Копією заповіту від 07.04.2006 р., посвідченого секретарем Михайлівської сільської ради Сара- тського району Одеської області (а.с.10) підтверджується, що ОСОБА_6 заповіла державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 свому онукові ОСОБА_3, а оща- дкнижки - своїй дочці ОСОБА_4

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.19) видно, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Михайлівка Саратського району Одеської області.

Відмова нотаріуса (а.с.9) свідчить про неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадок у зв'язку з пропуском встановленого законом строку на прийняття спадщини.

Як слідує з копій заяв від 04.10.2006 р. (а.с.38-39), ОСОБА_4 та ОСОБА_3 своєчасно в перед- бачений законом строк для прийняття спадщини звернулись на адресу Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6

Згідно копій: свідоцтва про право на спадщину за заповітом НАС 892962, виданого приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області 07.12.2015 р., та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності (а.с.40,41), ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 6,01 га, розташована на те- риторії Білоліської сільської радиі, що належала померлій ОСОБА_6 на підставі державного акту серії НОМЕР_1.

Як передбачено ч.2 ст.1235 ЦК України, заповідач може без зазначення причин позбавити пра- ва на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

У відповідності до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час ві- дкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прий- няття спадщини. Заяву про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ч.3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самовря- дування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийня- ття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для по- дання ним заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п.24 своєї постанови від 30.05.2008 р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установ- лений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Суд, відповідно до п.24 вказаної постанови, вирішуючи питання про визначення особі додатко- вого строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадко- вого майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому чи- слі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил Украї- ни; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Положення ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

Відповідно до листа ВСС України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі при- чини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність по- зивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадко- вого майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, від- сутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Виходячи з предмету заявлених позовних вимог, позивач просила визначити їй додатковий ст- рок на прийняття спадщини через поважність, на її думку, причин її пропуску. Вказаний законо- давчий механізм застосовується до осіб, які не мешкали з померлою особою на момент смерті та повинні були через вказівку ст.1269 ЦК України звернутися до нотаріальної контори з відповід- ною заявою.

Відповідно до положень ст. ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заяв- лених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтува- тися на припущеннях.

Посилання позивача на те, що вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що хворіла, та на момент смерті матері являлась інвалідом, спростовується наданими нею ж довідками, з яких вбачається, що остання отримувала пенсію по інвалідності за період з 18.07.1990 р. по 31.07.1997 р., перебувала на стаціонарному лікуванні у те- рапевтичному відділенні з 29.02. по 09.03.2012 р. та з 30.03. по 10.04.2015 р. (а.с.14-18).

Суд вважає, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спа- дщини, які б були пов'язані з об'єктивними непереборними істотними труднощами для своєчас- ного звернення до нотаріальної контори або до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщи- ни.

Таким чином, відсутні законні підстави для визначення позивачу додаткового строку для прий- няття спадщини, а отже - для для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1235, 1268-1270, 1272 ЦК України, ст.ст.58-60, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Тимошенко