Справа № 703/3534/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Калашника В.П.

за участю секретаря Холодняк Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

установив:

27 липня 2012 року ОСОБА_1 уклала договір з ОСОБА_2, за яким передала їй у власність квартиру АДРЕСА_1, за що набувач зобов'язалась надавати відчужувачці довічне утримання. Договір довічного утримання було посвідчено приватним нотаріусом Смілянського міского нотаріального округу Таран Г.В. за реєстровим № 1909.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 систематично не виконувала умови договору, не забезпечувала її харчуванням, доглядом та медикаментами, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов.

Відповідач позов не визнала, пояснила, що належним чином утримувала і доглядала ОСОБА_1; виконувала все, що вона просила.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У відповідності до вимог ст. 745 ЦК України такий договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

27 липня 2012 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. за реєстровим № 1909.

Відповідно з п. 1.2 договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а та зобов'язалась забезпечувати позивача утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я, також довічно доглядати.

Згідно з пунктом 2.2 договору обов'язок набувача майна з надання довічного забезпечення визначено у вигляді: щомісячного забезпечення надання грошових сум в розмірі не менше 300 грн.; надання побутових послуг, виконання різних видів ремонтних робіт; витрат на придбання лікарських засобів; забезпечення медичної допомоги; забезпечення в разі необхідності відповідними технічними та іншими засобами реабілітації; щотижневе забезпечення продуктами харчування; періодичне, але не рідше одного разу на три роки, забезпечення у разі визначення потреби у санаторно-курортному лікуванні; організації щоденного триразового харчування; забезпечення один раз на три роки демісезонним та зимовим пальтом і взуттям.

Як вбачається з п. 7.2 договору на підтвердження виконання зобов'язань за цим договором ОСОБА_2 мала вести Журнал обліку з фіксацією в ньому конкретних видів наданої допомоги та сум витрат на їх утримання. Кожний запис у Журналі обліку має бути скріплений підписами як набувача, так і відчужувача. У разі відмови відчужувача від підписання, про це складається акт, який, крім набувача, має бути підписаний не менш ніж двома особами.

В судовому засіданні відповідач визнала, що Журнал обліку вона не вела. Інших доказів виконання нею умов договору довічного утримання суду не надала.

У відповідності з ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка є невісткою позивача, пояснила, що ОСОБА_2 час від часу відвідувала ОСОБА_1, однак ці відвідування не носили систематичний характер. Позивач витрачала власні кошти на придбання продуктів харчування і медикаментів.

Відповідно до п. 8.1 договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, що відповідає ч. 1 ст. 755 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_2 не довела суду, що вимоги позивача є безпідставними, позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені нею документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 27 липня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2051 грн. 20 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: В. П. Калашник