УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталії Вячеславівни про визнання договору доручення недійсним та зобов'язати вчинити певні дії, за касаційною скаргоюОСОБА_5 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 05 квітня 1986 року по 05 листопада 2009 року він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час сумісного життя як подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 30 квітня 1998 року придбали маєток під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», двоповерховий, частка десята у житловому кооперативі «Ель Кастель» у рамках АДРЕСА_1. Вказане нерухоме майно є спільним сумісним майном подружжя.

Позивач посилався на те, що відповідачка без його згоди, як колишнього чоловіка, розпорядилася вказаним маєтком шляхом його відчуження на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2011 року № 1016.

При укладанні договору купівлі-продажу від 30 травня 2011 року відповідачка діяла від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 15 квітня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., зареєстрована у реєстрі № 379.

Позивач посилався на те, що будь-яких доручень відповідачці він не надавав, ні в усній, ні в письмовій формі.

Враховуючи викладене позивач просив визнати недійсним договір доручення, укладений між ним та відповідачкою від 15 квітня 2011 року; визнати недійсною довіреність від 15 квітня 2011 року, яка видана ним, як довірителем на ім'я ОСОБА_8 на право продажу об'єкту нерухомості, маєтку для однієї сім'ї з земельною ділянкою, за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. виключити з Єдиного державного реєстру довіреностей запис під № 379 щодо довіреності, законність якої він оспорює.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір доручення, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 від 15 квітня 2011 року та видану на його підставі довіреність, нотаріальний бланк серії ВРК № 624843, видану ОСОБА_4, як довірителем, 15 квітня 2011 року на ім'я ОСОБА_8, як повіреній. Зобов'язано нотаріуса виключити з Єдиного реєстру запис № 379 про посвідчення довіреності бланк серія ВРК № 624843, видану ОСОБА_4, як довірителем 15квітня 2011 року на ім'я ОСОБА_8, як повіреній.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року скасовано у частині зобов'язання нотаріуса виключити з Єдиного реєстру запис № 379 про посвідчення довіреності бланк серія ВРК № 624843, видану ОСОБА_4, як довірителем 15 квітня 2011 року на ім'я ОСОБА_8, як повіреній та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони у справі - колишнє подружжя, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 квітня 1986 року по 05 листопада 2009 року (а. с. 7, 8, т.1).

За час сумісного життя як подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 30 квітня 1998 року сторони придбали маєток під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», двоповерховий, частка десята у житловому кооперативі «Ель Кастель» у рамках АДРЕСА_1. Власниками вказаного нерухомого майна були ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Таким чином, нерухоме майно - маєток - був спільним сумісним майном подружжя.

При зверненні до суду з вказаним позовом позивач посилався на те, що відповідачка без його згоди, як колишнього чоловіка, розпорядилася вказаним маєтком шляхом його відчуження на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2011 року № 1016 (а. с. 55−60, т. 1).

При укладанні угоди від 30 травня 2011 року ОСОБА_8 діяла від імені свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 на підставі довіреності від 15 квітня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., зареєстрованої у реєстрі під № 379.

Відповідно до даних Державного інформаційного центру Міністерства юстиції України в м. Києві про надходження бланків для вчинення нотаріальних дій, нотаріальний бланк ВРК № 624843 отриманий приватним нотаріусом Кіровоградської області м. Знам'янка Тепляковим В.М. та внесений в систему під кодом витрачений «8» як заява від 23 травня 2011 року; на запит Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області приватний нотаріус Тепляков В.М. надав відповідь, що бланк серії ВРК № 624843 був ним отриманий 24 квітня 2011 року та використаний 23 травня 2011 року при посвідчені надпису на заяві про угоду на виїзд дитини за кордон (а. с. 23, т. 1).

У матеріалах справи є письмові пояснення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., яка підтвердила, що бланк для посвідчення нотаріальних дій, на якому оформлена спірна довіреність від 15 квітня 2011 року, нею не отримувався, підпис нею не виконувавсся, ні у реєстрі нотаріальних дій, ні в Єдиному державному реєстрі довіреностей Міністерства юстиції України будь-які записи від імені приватного нотаріуса Назарчук Н.В. щодо цієї довіреності відсутні (а. с. 22, т. 1).

Відповідно до листа з Міністерства юстиції України за підписом Першого заступника Міністра, за наслідками перевірки заяви ОСОБА_4 щодо незаконності довіреності від 15 квітня 2011 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., будь-яких правочинів від імені ОСОБА_4, а також від імені ОСОБА_8 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. не посвідчувалося, а спеціальний бланк нотаріальних документів серії ВРК № 624843 нею не отримувався і не використовувався (а. с. 26, 27, т. 1).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За своєю юридичною сутністю, видача довіреності є одностороннім правочином, який повинен відповідати загальним вимогам, що передбачені статтею 203 ЦК України.

Під час укладання угоди, договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 травня 2011 року відповідачка надала нотаріусу довіреність від 15 квітня 2011 року, яка оформлена на бланку серія ВРК № 624843 та посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. Копія довіреності приєднана до позовної заяви і за вимогою апеляційного суду надіслана нотаріусом Королівства Іспанії з відміткою про його АПОСТІЛЬ (а. с. 40−42, т. 2).

Судами встановлено, що бланк серії ВРК № 624843 приватному нотаріусу Назарчук Н.В. не видавався, довіреність від 15 квітня 2011 року вказаний нотаріус не посвідчувала, дані до реєстру щодо вказаної довіреності нотаріусом НазарчукН.В. не вносилися.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про визнання недійсною довіреності від 15 квітня 2011 року, на підставі якої ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_8 продати належний йому об'єкт нерухомого майна - маєток, з правом укладання та підписання договору купівлі-продажу.

У свою чергу апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов'язання нотаріуса Назарчук Н.В. внести зміни (виключати запис) до Єдиного реєстру довіреностей, до якого вона не має відношення. У матеріалах справи є Інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 18 липня 2013 року про отримання бланку ВРК № 624843 приватним нотаріусом Тепляковим В.М., та він був використаний вказаним приватним нотаріусом для вчинення інших нотаріальних дій (а. с. 23, т. 1).

Доводи касаційної скарги про те, що позивач визнав існування оспорюваної довіреності шляхом подачі позову про стягнення з відповідачки 1/2 частини вартості проданого маєтку, є не обґрунтованими, оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та не позбавляє права одного з подружжя вимагати від іншого вартості половини майна.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року та рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. МаляренкоА.В.