Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання житла, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання житла.

Наобґрунтування своїх вимог посилалась на те, що на підставі договору дарування вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 Іншим співвласником 1/2 частини вказаної квартири, на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року, є ОСОБА_5 Позивач зазначала, що самостійно утримує вказане нерухоме майно. З березня 2015 року по лютий 2016 року нею сплачено кошти за комунальні послуги та утримання квартири у розмірі 6 130 грн 08 коп.

Посилаючись на те, що відповідач як співвласник квартири зобов'язана солідарно оплачувати комунальні послуги та враховуючи викладене, з урахуванням збільшення позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 1/2 частини коштів, сплачених за комунальні послуги та утримання квартири АДРЕСА_1 з березня 2015 року по травень 2016 року в розмірі 3 740 грн 86 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 листопада 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/2 частину коштів сплачених за комунальні послуги та утримання квартири за період з серпня 2015 року по травень 2016 року в розмірі 3 164 грн 13 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з договором дарування частки в праві власності на квартиру від 20 лютого 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 539 та посвідченого приватним нотаріусом Малою Н.А., ОСОБА_4 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

На підставі рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК України та ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що ОСОБА_4 сплачує кошти за комунальні послуги на утримання квартири, з урахуванням вимог ст. 360 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення частини коштів, сплачених за комунальні послуги на утримання квартири за період з серпня 2015 року по травень 2016 року з відповідача як співвласника іншої Ѕ частини квартири.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана