Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/752/17
Провадження № 2/321/352/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві, що надійшла до Михайлівського районного суду від ОСОБА_1 вказано, що 10 жовтня 1968 року його матір ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповідала йому все своє майно. До складу спадщини входив і житловий будинок, який розташований за адресою: Запорізька область Михайлівський район с.Високе вул.40 років Перемоги 77. Після смерті матері, він 15 лютого 1991 року отримав свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок, що розташований за адресою: Запорізька область Михайлівський район с.Високе вул.40 років Перемоги 77. На теперішній час, в звязку з досягненням престарілого віку, він вирішив продати належний йому житловий будинок та переїхати жити до дітей. При зверненні до нотаріальної контори, при ознайомленні з документами було встановлено, що його матері належить тільки частина вказаного житлового будинку в с.Високе вул.40 років Перемоги,77, а саме: 39/100 частини. Інша частина , а саме: 31/100 належить на праві власності, згідно Договору купівлі продажу від 03 листопада 2006 року - ОСОБА_4. В отриманому ним оригіналі свідоцтва про право власності на житловий будинок, відсутнє посилання на те, що він володіє тільки 69/100 житлового будинку, тоді як в другому екземплярі, який знаходиться в Михайлівському КП «Комунальне підприємство «Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентарізаційне бюро» є запис про належність йому вказаної частини будинку, яка посвідчена печаткою та підписом посадової особи Михайлівської райдержадміністрації. В звязку з тим, що свідоцтво про право власності не відповідає відомостям які знаходяться в КП «Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентарізаційне бюро» він не має змоги вирішити питання про відчуження свого майна.

За вказаних обставинах просить суд визнати за ним право власності 69/100 частин житлового будинку №77 по вул.40 років Перемоги с.Високе Михайлівського району Запорізької області.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не зявився, проте надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15 лютого 1991 року, житловий будинок, з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Високе по вул. 40 років Перемоги за № 77, дійсно належить колгоспному двору, голова якого є ОСОБА_1 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15 лютого 1991 року, 69/100 частини житлового будинку, з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Високе по вул. 40 років Перемоги за № 77, дійсно належить колгоспному двору, голова якого є ОСОБА_1 ( а.с. 6).

Згідно повідомлення КП «Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентарізаційне бюро» від 02 червня 2017 року за № 530, право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: с. Високе, вул. 40 років Перемоги буд. 77 Михайлівського району Запорізької області, згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 02 червня 2017 року зареєстровано за ОСОБА_1 Феофановичем- 69/100 частина, на підставі свідоцтва про право власності від 15 лютого 1991 року; ОСОБА_4 - 31/100 частина, на підставі договору купівлі продажу від 03 листопада 2006 року, р.№ 689.( а.с. 7).

Відповідно до Договору купівлі продажу частини домоволодіння від 03 листопада 2006 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі продажу частини домоволодіння, згідно якого ОСОБА_5 передала 31/100 частини домоволодіння з господарськими та побутовими спорудами у власність ОСОБА_4 (а.с. 9)

Згідно з витягу про оцінку нерухомого майна а саме: 69/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, вартість житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область Михайлівський район с. Високе, вул. 40 років Перемоги буд. 77 становить 107 743 грн. (а.с. 10)

Відповідно до заповіту від 10 жовтня 1968 року, ОСОБА_3 заповідала все своє майно ОСОБА_1 (а.с. 11).

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів від 03 листопада 2006 року, договір купівлі продажу, за яким предметом правочину є реєстраційний обєкт, а саме: домоволодіння за адресою: Запорізька область Михайлівський район с. Високе, вул. 40 років Перемоги, буд. 77, відчужувачем є ОСОБА_6, набувачем ОСОБА_4 (а.с. 13)

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентарізаційне бюро» 06 листопада 2006 року, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу № 689 від 03 листопада 2006 року є власником 31/100 домоволодіння, розташованого за адресою: Запорізька область Михайлівський район с. Високе вул. 40 років Перемоги буд. 77 (а.с 14).

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції Україниє складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

Згідно із ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Факт того, що об'єкти фактично є житловим будинком та господарськими спорудами, підтверджується тим, що вони використовувалися за цим цільовим призначенням.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє , користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до прав власності становлять три складові ( ст..317 ЦК України): право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Володіння майном - юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю.

Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду.

Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припинити існування майна.

Згідно з ч.2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної власності ( спільне майно).

Відповідно до ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1)якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 дійсно належить 69/100 частини житлового будинку №77 по вул. 40 років Перемоги в с. Високе Михайлівського району Запорізької області, проте через те, що в оригіналі свідоцтва про право власності на житловий будинок, яке є в наявності у ОСОБА_1 відсутнє посилання на те, що він володіє тільки 69/100 житлового будинку, в позивач не може вирішити питання про відчуження зазначеного майна.

Керуючись ст. ст. ст. 4, 8, 9, 10, 14, 15, 21, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 69/100 частин житлового будинку №77 по вул.40 років Перемоги с.Високе Михайлівського району Запорізької області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7