Справа № 145/1194/16-ц Провадження № 22-ц/772/969/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.

суддів Зайцева А.Ю., Голоти Л.О.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за участі третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, про стягнення грошової компенсації вартості частки у майні, що перебуває у спільній частковій власності,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у майні, що перебуває у спільній частковій власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.12.2000 року він та його брат ОСОБА_6 є співвласниками 1/3 частки житлового будинку та господарських будівель в м. Гнівань, по вул. Леніна, 37.

ОСОБА_7 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ним зареєстровано право власності на 1/6 частину даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Інша частина будинковолодіння належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Враховуючи, що між ним та відповідачами не має згоди щодо порядку користування спільними частками даного домоволодіння, відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні його часткою, технічної можливості виділити її в натурі немає, а добровільно сплатити йому вартість даної частки відповідачі не бажають, просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошову компенсацію за його частку у майні, що перебуває у спільній власності.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у майні, що перебуває у спільній частковій власності відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив оскаржуване рішення скасувати, та хувалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням народного суду Тиврівського району від 11.11.1969 року домоволодіння в м. Гнівань, по вул. Леніна, 37 (на той час №9) було розділено між ОСОБА_8 та ОСОБА_9

ОСОБА_8 присуджено коридор 1-2; кухню 1-3; кімнату 1-6; веранду «а»; ганок «К»; вбиральню «в»; погріб «П»; 1/2 огорожі №1.

ОСОБА_9 виділено: кімнату 1-4; кімнату 1-5 та сарай «Б», 1/2 огорожі. ОСОБА_9 відновлено дошлюбне прізвище «Лемещак» ( аркуші інвентаризаційної справи 33, 37-38 ).

15.09.1970 року ОСОБА_10 продала свою частку вказаного домоволодіння ОСОБА_11 Договір посвідчено нотаріусом Жмеринської державної нотаріальної контори 15.09.1970 року. Зареєстровано в БТІ 30.04.1971 року. (а.ін.с. 41-42).

ОСОБА_12 свою частку домоволодіння продав ОСОБА_13 18.06.1971 року. Договір купівлі-продажу посвідчено нотаріусом Жмеринської державної нотаріальної контори 18.06.1971 року. Зареєстровано БТІ 05.08.1971 року (а.ін.с.43-44).

Рішенням народного суду Тиврівського районного суду від 17.12.1976 року розірвано шлюбі між ОСОБА_13С та ОСОБА_14, ОСОБА_14 виділено у власність в даному будинку приміщення 1-2; 1-3; 1-4; веранду «А»; погріб та вбиральню. ОСОБА_14 відновлено дошлюбне прізвище «Гуцалюк».

25.02.2000 року помер ОСОБА_11 Після його смерті право власності по 1/6 частці житлового будинку набули його дружина ОСОБА_15 та діти ОСОБА_2 та ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину від 12.09.2000 року виданого ОСОБА_15 (а.ін.с.77) та свідоцтвом про право на спадщину від 12.12.2000 року, виданого ОСОБА_2 та ОСОБА_6

На час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_6Ф та ОСОБА_2 від 12.12.2000 р. на земельній ділянці по вул.. Леніна, 37 в м. Гнівань був розташований жилий будинок «А» з добудовою, житлова площа якого 42,9 кв.м., 1962 року забудови, будинок з добудовою «Б», житлова площа якого 22,7 кв.м., гаражі «В», «БІ», льох, «п/БІ», хлів «Г», хлів «І», вбиральня «У, Д», огорожа №№ 1-4, криниця «К».

Будинок «Б», веранда»б», гараж «БІ», льох «п/БІ», гараж «В», хлів «в», хлів «Г», веранда «аІ», вбиральня «Д» як побудовані самовільно в склад спадкового майна не ввійшли (а.ін.с.77,79, а.с. 12).

11.06.2001 року померла ОСОБА_15, її 1/6 частку в домоволодіння успадкувала ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2010 року (а.ін.с. 135).

19.06.2012 року помер ОСОБА_6 батько ОСОБА_3 Рішенням Тиврівського районного суду від 05.06.2013 року за нею визнано право власності на 1/6 частку даного домоволодіння, а саме житлового будинку, 1962 р.з. позначеного літерою «А» з верандою «а», з прибудовою «а»; ганку; ганку з козирком; житлового будинку «Б» з прибудовою «б», житловою площею 23 кв.м.; гаража «БІ», погребу «п/Б1», гаража «В», убиральні «В», убиральні «Д», погреба з шиєю «П», убиральні «У», воріт №2, огорожі №3, воріт №4, воріт №5, хвіртки №6, криниці №7, огорожі №8, огорожі №9 (а.ін.с.195).

Право власності на підставі даного рішення суду від 05.06.2013 року та ухвали суду від 07.11.2013 року (якою рішення суду було роз'яснено) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.11.2013 року. (а.ін.с.197).

Таким чином, співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями в м. Гнівань, по вул. Леніна, 37, є ОСОБА_5 1/2 частка; ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/6 частці домоволодіння.

Слід також вказати, що ОСОБА_5 рішенням народного суду Тиврівського районного суду від 17.12.1976 року виділено у власність в даному будинку конкретні приміщення: 1-2; 1-3; 1-4; веранду «А», а також погріб та вбиральню.

ОСОБА_7 з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 11.12.2014 року № 1014-1017/14-21 визначити варіанти поділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Леніна, 37 в м. Гнівань на 1/2 , 1/6, 1/6 та 1/6 частки з переобладнанням приміщень в ізольовані квартири неможливо.

Позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2.12.1986 року, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с.6).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову керувався положеннями ч.3 ст.358 ЦК України, відповідно до якої кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З аналізу вказаної статті вбачається, що вона регулює відносини щодо матеріальної компенсації іншими співвласниками спільного майна за користування його часткою, що їм не належить.

Натомість, з позовної заяви вбачається, що позивач ставив питання про стягнення грошової компенсації вартості частки у майні, що перебуває у спільній частковій власності, а не про компенсацію за її користування.

Дані правовідносини регулюються положеннями ч.2 ст.364 ЦК України.

Зазначене свідчить про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норм матеріального права до спірних правовідносин, а тому відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року підлягає скасуванню.

Разом з тим, що стосується суті позовних вимог, слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України 13 січня 2016 року по справі №6-2925цс15.

Як зазначалось вище, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 11.12.2014 року № 1014-1017/14-21 визначити варіанти поділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Леніна, 37 в м. Гнівань на 1/2 , 1/6, 1/6 та 1/6 частки з переобладнанням приміщень в ізольовані квартири неможливо.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачі (інші співвласники майна) користуються житловим будинком розташованим по вул. Леніна, 37 в м. Гнівань, однак відповідної компенсації за користування часткою ОСОБА_2 йому не сплачують.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, всупереч зазначених вимог ОСОБА_2 не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачі спроможні виплатити йому компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Натомість як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_3 пояснила, що у неї важке майнове становище і вона не взмозі сплатити відповідні кошти. Вона та чоловік не працюють. До складу сім'ї входить двоє неповнолітніх дітей, одна з яких хворіє. Вони проживають за рахунок випадкових заробітків чоловіка. Присудження такої грошової компенсації може зумовити звернення стягнення на частку в домоволодіння відповідачки, а дана нерухомість її єдине житло.

Зазначене підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13 жовтня 2016 року (а.с. 86), відповідно до якого подружжя ОСОБА_16 та ОСОБА_3 не працюють, у них на утриманні перебуває двоє дітей.

Разом з тим, позивач не ставить в позовній заяві питання про перехід права власності на його частку у спільному будинковолодінні у разі задоволення позову, що суперечить вимогам ст.364 ЦК України.

За таких обставин, суд не вправі примусити відповідачів викупити у позивача його частку у праві власності відповідно до диспозиції ст.364 ЦК України, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за участі третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, про стягнення грошової компенсації вартості частки у майні, що перебуває у спільній частковій власності відмовити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: ОСОБА_17