Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/883/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 47 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання частково недійсним та скасування рішення

за апеляційною скаргою Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати пункт 19.1 рішення Житомирської міської ради від 26.09.2014 за № 776 «Про приватизацію, передачу в оренду земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішення міської ради Житомирської міської ради». В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. На підставі поданої заяви, пунктом 116 додатку до рішення Житомирської міської ради від 24.01.2013 за № 495 йому було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку за вказаною адресою. На виконання п. 2 вказаного рішення, він звернуся до підрядної організації ТОВ «Перша земельна агенція» та уклав договір, на підставі якого було виготовлено проектну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Зазначив, що після виготовлення всієї необхідної документації, він повторно звернуся до Житомирської міської ради щодо затвердження документації, подальшої приватизації та отримання ділянки в оренду. Однак пунктом 19.1 рішення міської ради від 26.09.2014 за № 776 йому було відмовлено, у зв'язку з порушенням норм ст. 212 Земельного кодексу України, наявністю клопотання Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 17.12.2013 № 01/5304 та № 01/5309, і позовною заявою Житомирської міської ради від 22.05.2014 до Богунського районного суду м. Житомира.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 19.1 рішення Житомирської міської ради від 26.09.2014 за № 776 «Про приватизацію, передачу в оренду земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішення міської ради Житомирської міської ради».

У поданій апеляційній скарзі Житомирська міська рада, посилаючись на незаконність судового рішення, неповне дослідження обставин по справі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно актів неодноразових перевірок Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області було встановлено, що ОСОБА_1 самовільно використовує земельну ділянку площею 105 кв.м. З огляду на це, міською радою було подано позов до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. В ході розгляду вказаної справи Богунським районним судом м. Житомира, було встановлено, що рішенням Житомирської міської ради від 10.07.1997 року № 541, останньому було безоплатно передано у власність для будівництва житлового будинку земельну ділянку площею 600 кв.м., яка в подальшому збільшилася до 2093 кв.м., при чому у площу вказаної ділянки, яку використовує ОСОБА_1, входить і земельна ділянка площею 105 кв.м., що являє собою проїзд і не може перебувати у власності громадян відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України. Зазначає, що зазначена спірна земельна ділянка використовується виключно позивачем і входить до площі земельної ділянки, яку він просить у міської ради передати йому у користування.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Житомирської міської ради від 26.09.2014 року №776 «Про приватизацію, передачу в оренду земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішення міської ради» /пункт 19.1/ ОСОБА_1 відмовлено у передачі за вказаною адресою земельної ділянки площею 0,0500 га - у власність та площею 0,0562га - в оренду.

Підставою для відмови зазначено - порушення норм ст.212 ЗК України, клопотання Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 17.12.2013 року №01/5304 та №01/5309, позовна заява Житомирської міської ради від 22.05.2014 року до Богунського районного суду /а.с.7/.

Повноваження міської ради щодо відмови у наданні землі у власність/користування/ регулюються ст.ст. 116,118,123,124 Земельного Кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами, здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ст. 186-1 ЗК підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів /ч.13 ст.123 ЗК України/. Положеннями ст. 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної в натурі (на місцевості) включає зокрема і план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів).

Актами обстеження земельної ділянки та актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12.07.2013 року №53/05, 19.09.2013 року №237/09, 10.12.2013 року №401/05, складеними Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області, встановлено факт самовільного зайняття ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0105га із земель житлової та громадської забудови (комунальна власність) по АДРЕСА_1 /а.с.89,91,94/.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.10.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 листопада 2015 року, встановлено, що площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, збільшилась за рахунок самовільно збудованих споруд та самовільно при цьому захопленої землі з 600 кв.м. до 2093 кв.м. та зазначена земельна ділянка фактично використовується виключно ОСОБА_1. При цьому, задовольняючи позов Житомирської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, суд враховував межі заявлених вимог, відповідно до яких спірною є земельна ділянка розміром 105 кв.м., яка являє собою проїзд та не може перебувати у власності громадян відповідно до ст. 83 ЗК України /а.с.73-77/.

Таким чином судовими рішеннями встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,0105га входить в площу земельної ділянки, яку ОСОБА_1 просить у міської ради передати йому у користування.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання частково недійсним та скасування рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку експерта №320/16 від 06.06.2016 року, згідно кадастрового плану на земельну ділянку позивача площею 0,0500га яка повинна була передаватися у власність та 0,0562- для передачі в оренду (загальна площа 0,1062га), та який є складовою частиною документації із землеустрою, міститься графічне зображення земельної ділянки із зазначенням площі, довжини ліній, координат поворотних точок, місце розташування, контурів земельних угідь, контурів об'єктів нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, опис меж та експлікацію угідь. В той же час у плані (схемі) земельної ділянки, складеному Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області №53/05, відсутня прив'язка точок до твердих контурів на місцевості з довжинами ліній та площ, з яких можливо було б ідентифікувати земельну ділянку позивача. А тому суд першої інстанції на підставі наведеного дійшов висновку про відсутність доказів того, що самовільно зайнята земельна ділянка 0,0105 га відповідного акту обстеження складеного Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області №53/05 від 12 липня 2013 року, входить до земельної ділянки площею 0,1062га.

Проте, колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи.

Так, земельно-технічною експертизою №320/16 від 6 червня 2016 року зроблено висновок , що в кадастровому плані на земельну ділянку гр. ОСОБА_1, площею 0,0500га (власність) та 0,0562га (оренда) за адресою:АДРЕСА_2, що є складовою частиною документації із землеустрою, міститься графічне зображення земельної ділянки із зазначенням власника земельної ділянки, площі, довжин ліній, координат поворотних точок, місце розташування, контурів земельних угідь, контурів об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці, опис меж, експлікацію угідь. В план-схемі земельної ділянки гр. ОСОБА_1, складеного Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області №53/05 відсутня прив'язка точок до твердих контурів на місцевості з довжинами ліній та площ, з яких можливо ідентифікувати земельну ділянку позивача. Тому через вказану проблемну ситуацію (відсутність параметрів в план-схемі земельної ділянки гр. ОСОБА_1.) не можливо встановити, що земельна ділянка площею 0,0105 га відповідно до акту обстеження складеного Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області №53/05 від 12.07.2013 року входить до земельної ділянки загальною площею 0,1062га. /а.с.145-156/.

Відтак, зазначеним висновком експертизи не підтверджено та не спростовано того, що земельна ділянка площею 0,0105га входить до земельної ділянки загальною площею 0,1062га., тобто у даному випадку висновок експерта не містить будь-якої інформації щодо предмета доказування, а тому не може бути врахований судом як належний доказ у справі.

Натомість судовими рішеннями та неспростованими висновками в актах обстеження, складеними Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області, про що зазначено вище, встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки позивачем площею 0,0105га, яку він просить передати йому у користування, а тому рішення 39-ї сесії 6-го скликання Житомирської міської ради від 26.09.2014 року №776 п.19.1 про відмову ОСОБА_1 в наданні у власність земельної ділянки площею 0,0500 га та в оренду площею 0,0562 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, є законним. При цьому міська обґрунтовано виходила з того, що земельна ділянка площею 0,0105га самовільно зайнята позивачем /ст.212 ЗК України/, являє собою проїзд та не може перебувати у власності громадян відповідно до ст. 83 ЗК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскільки проведена державна реєстрація земельних ділянок площею 0,0500га та 0,0562га, а тому вони не можуть вважатися самовільно зайнятими, спростовуються висновками судових рішень, про що зазначено вище.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_3, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, додала акти обстеження земельної ділянки ОСОБА_1, складені Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області 29.07.2015 року №75/05 та 21.09.2016 року №47/05 якими не виявлено порушень норм земельного законодавства ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що зазначені Акти не впливають на суть вирішення спору, оскільки Акт від 29.07.2015 року складено до ухвалення рішення суду від 13.10.2015 року яким було встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_1, тобто суд зробив висновок про наявність порушень земельного законодавства позивачем пізніше / в подальшому/, ніж було складено вказаний Акт, тобто правового значення він не має, тому що не спростовує обставин, встановлених судом.

Акт від 21.09.2016 року складено після ухвалення рішення суду від 13.10.2015 року яким було зобов'язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею, 0,0105га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення огорожі.

Зазначений акт не містить план-схеми земельної ділянки позивача і висновків щодо того, що наявна земельна ділянка позивача виключає самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0105га, яка запланована для загального проїзду та була огороджена позивачем, оскільки загальна площа земельної ділянки (0,0500 га+0,0562 га) не змінилась, хоча судом встановлено факт самовільного захвату її частини.

Матеріали справи також не містять доказів того, що ОСОБА_1 було виконано рішення від 13.10.2015 року, знесено огорожу і приведено спірну земельну ділянку у стан придатний для проїзду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 вересня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання частково недійсним та скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді