Провадження № 2/185/60/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 березня 2017 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гаврилова В.А.,

при секретарі Чичман І.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом та просила поновити її на посаді секретаря Павлоградського відділення філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат УДП «Укрінтеравтосервіс» з 04.08.2015 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 3872,41 грн., заробітну плату з липня 2014 року по серпень 2015 року у сумі 5200 гривень та моральну шкоду у сумі 5000 грн. Мотивувала позов таким. Згідно з наказом від 20.01.2012 року працювала на посаді секретаря. На зборах 29.04.2015 року директором ОСОБА_4 їй усно було повідомлено про скорочення посади секретаря та звільнення з 01.05.2015 року. На її заперечення ОСОБА_4 уточнив, що повідомлення про її звільнення вона отримає 02.06.2015 року. Під час знаходження у відпустці її було викликано на роботу та було вручено попередження від 02.06.2015 року про скорочення посади секретаря в штатному розкладі , введеному з 01.05.2015 року . Звільнення мало відбутися 31.07.2015 року. 06.07.2015 року завідуючий відділення ОСОБА_5 вручив позивачці персональне попередження від 02.06.2015 року у відповідності до якого за наказом №46 від 02.06.2015 року здійснюється скорочення штату працівників та займана позивачем посада скорочується. Це попередження примусово заставили підписати датою-02.06.2015 року. 23.07.2015 року позивачка отримала наказ №143 від 09.05.2015 року про вжиття заходів щодо зменшення розміру адміністративних витрат в якому була відсутня інформація про скорочення штату працівників. Фактично позивача було звільнено наказом № 72 від 30.07.2015 року - 03.08.2015 року . Звільнення є незаконним, так як відповідачем не дотримано порядок звільнення та попередження про звільнення. Вважає, що повинна бути поновлена на роботі 04.08.2015 року. Вважає, що за час вимушеного прогулу відповідач має відшкодувати заробітну плату 3 872,41 грн. Незаконне звільнення спричинило моральну шкоду. У позивачки погіршився стан здоровя, вона втратила фінансове забезпечення, ,вимушена позичати гроші. Вказане спричиняє страждання , примушує додавати додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює у 5 000 грн. Крім того позивачка вимагає стягнути з відповідача несплачену частку заробітної плати у сумі 5200 грн. Мотивувала тим, що з липня 2014 року по серпень 2015 року їй сплачували 75% заробітної плати при відпрацьованому повному робочому дні. Уточненою позовною заявою просила поновити строк позовної давності, посилаючись на те,що звернулась до суду своєчасно але її заяву було залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Дали пояснення аналогічні викладеним у позові. Уточнили позовні вимоги просили поновити позивачку на посаді секретаря та прибиральниці.

Представник відповідача позов визнала частково. Пояснила, що позивачка була звільнена у відповідності до діючого законодавства. Звільненням моральної шкоди позивачки не було заподіяно. Визнала факт недоплати заробітної плати. Також вважає ,що позивачкою був пропущений строк позовної давності , що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи приходить до такого.

Згідно з наказом від 20.01.2012 року позивач працювала на посаді секретаря Павлоградського відділення філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат УДП «Укрінтеравтосервіс»./а.с.103/

Згідно наказу по Дніпропетровському державному обласному навчально-курсовому комбінату №25 від 25.02.2013року, на позивача додатково з 26 лютого 2013року, були покладені за її згодою обовязки прибиральниці службових приміщень Павлоградсько] курсової дільниці з оплатою 0,5 ставки прибиральниці./а.с.106/

Згідно наказу по філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» №4 від 31.12.2013року, на позивача, з 02 січня 2014року, було покладено виконання поряд з основною роботою додаткових обовязків через суміщення посади прибиральниці службових приміщень з доплатою у розмірі 0,5 ставки прибиральниці, згідно штатного розпису . /а.с.107/

Викладене приводить суд до висновку про те, що виконуючи обовязки прибиральниці позивачка не займала цю штатну посаду.

29 квітня 2015року, перебуваючи на зборах, які відбулися під керівництвом директора філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат" УДП "Укрінтеравтосервіс" - ОСОБА_4, в усній формі повідомив ОСОБА_1, , що з 01.05.2015року, посада секретаря, яку вона займала, буде скорчена, у звязку з чим, вона буде звільнена. Вказаний факт визнаний позивачкою та не оспорюється.

Згідно наказу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» Міністерства інфраструктури України за №143 від 07.05.2015року «Про оптимізацію витрат в структурних підрозділах УДП «Укрінтеравтосервіс», директорам філій УДП «Укрінтеравтосервіс» та керівникам структурних підрозділів центрального апарату управління підприємства було наказано вжити заходи щодо зменшення витрат шляхом оптимізації структури управління та штатного розпису, скорочення працівників методом вивільнення з метою суміщення посад./а.с. 99/

Наказом директора філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» за №46 від 02.06.2015року «Про скорочення штату», було наказано попередити письмово під розпис ОСОБА_1, секретаря Павлоградського відділення філії «ДДОНКК», про скорочення в штатному розписі цієї посади не пізніше ніж за два місяці до звільнення. /а.с.104/

02.06.2015року, ОСОБА_1, було вручено персональне попередження, про те, що вона підлягає звільненню після закінчення 2-х місячного терміну, з моменту отримання персонального попередження, згідно ст.49-2 КЗпП України, яке було нею власноручно підписано та була проставлена дата ознайомлення ./а.с 108/.

Строк два місяці збігав 02.08.2015 року. Вказаний день випадає на вихідний день неділю.

Викладене приводить суд до висновку, що ОСОБА_1 на 02.06.2015 року знала про попереднє скорочення та була в цей день офіційно попереджена про звільнення. Наявність вказаного попередження є доказом виконання відповідачем покладеного обовязку про своєчасне попередження про звільнення передбачене ст.49-2 КЗпП України.

Заяви ОСОБА_1 про те,що попередження їй було вручено 03.07.2015 року та інше попередження вручалось 06.07.2015 року не підтверджено наданими суду доказами.

Предявлене суду ОСОБА_1 попередження про звільнення 31.07.2015 року з датою ознайомлення , поставленою позивачем «03.07.2015 року», суд до уваги не приймає як доказ того, що їй 02.06.2015 року не було вручено попередження про звільнення оскільки вказана копія належить ОСОБА_1 та вона мала можливість проставити будь яку дату ознайомлення. Посилання на дату звільнення «03.07.2015 року», не може бути доказом , який спростовує ознайомлення позивача з наказом про звільнення 02.06.2015 року.

Предявлене відповідачем попередження від 02.06.2015 року суд вважає належним доказом своєчасного попередження позивача про звільнення.

Позивач посилається на те, що фактично скорочення відбулося 01.05.2015 року так як відповідачем затверджено новий штатний розклад і про це позивач не була попереджена за два місяця і вказана обставина є порушення порядку звільнення.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено,що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Позивач була звільнена через два місяці після попередження, що свідчить про відсутність порушень вимог статті 49-2 КЗпП України при звільнені. Посилання на раніше прийняте рішення про звільнення суд до уваги не сприймає з вказаних підстав.

Позивач посилається на те, що на підприємстві залишалась штатна одиниця прибиральниці , яку вона займала через суміщення посад. Про скорочення цієї посади позивачку не було попереджено та цю посаду не було запропоновано і тому вона має бути поновленою на вказаній посаді.

Частиною 3 статті 32 КЗпП України передбачено,що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Викладене приводить суд до висновку про те, що позивачку мали б попередити про зміну умов праці при продовженні роботи. Ці правила не розповсюджується у випадку звільнення.

Позивачка працювала у Павлоградському відділені відповідача. Нею не надані суду докази того, що саме в Павлоградському відділенні збережено посаду прибиральниці за суміщенням.

Позивач будучи звільненою за скороченням з основної посади не може виконувати обовязки прибиральниці на умовах суміщення.

03.08.2015 року, Позивач, була звільнена з роботи згідно наказу №72 від 30.07.2015 року філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс, у звязку зі скороченням штату згідно п.1ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги.

В наказі ОСОБА_1 особисто поставила підпис про те, що нею отримана трудова книжка, довідка про заробітну плату та розрахунок проведений в повному обсязі (копія наказу додається).

Позивач звільнена 03.08.2015року, а не 02.08.2015року, так як 02.08.2015року, був вихідним неробочим днем. 03.08.2015року, позивач особисто отримала трудову книжку з внесеним записом про звільнення. Викладене свідчить про те, що продовження дії трудового договору не відбулось.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що відповідачем не було порушено порядок звільнення позивача , а також про те? що позивач не перебувала у вимушеному прогулі за який підлягає стягненню на користь позивача заробітна плата.

Позивачем заявлено про те,що з квітня 2015 року відповідач стосовно неї вчиняв незаконні дії в наслідок чого вона почала нервувати , хвилюватись за своє майбутне , втратила спокій, сон і впевненість в собі. Стан здоровя позивача погіршився , загострились хронічні хвороби . Вона змушена була звертатись за допомогою лікарів , проходити обстеження , купувати ліки щоб підтримати своє здоровя. Позивачка разом з заробітком втратила своє фінансове забезпечення . Вимушена додавати додаткових зусиль для забезпечення свого лікування та існування.

Позивачем суду не надано доказів про те, що погіршення стану здоровя позивача повязано з її звільненням.

Судом встановлено, що стосовно позивача відповідачем у звязку зі звільненням неправомірних рішень не приймалось порушень прав не встановлено.

Статтею 237-1 КЗПП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідачем позивачу моральної шкоди не було завдано.

Згідно наказу по філії «Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» №48/2 від 01.07.2014 року, з 01 липня 2014року було встановлено оплату праці співробітникам Павлоградського відділення філії «ДДОНКК» 0,75 ставки посадового окладу та 0,75 годинної тарифної ставки для відповідної категорії працівників до періоду покращення фінансового стану. /а.с.171/

Згоди на таку зміну умов праці позивач відповідачу не надавав, про зміну умов праці попереджена не була.

Згідно з наданих суду табелів обліку робочого часу позивач в період з липня 2014 року по серпень 2015 року позивачем було відпрацьовано по 8 годин кожного робочого дня.

Оклад позивача встановлено у розмірі 1500 грн. Нарахування окладу відбувалось у розмірі 75% від встановленого окладу , а саме 1125,00 грн. Аналогічні зменшення відбулись з виплатами з доплатами за заміщення посади.

Сума недоплат становила 5 200 грн. Представник відповідача визнала факт недоплат та розмір недоплаченої заробітної плати .

Викладене приводить суд до висновку про те, що позивачу не було оплачено виконану нею роботу.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено ,що Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 116 КЗПП України передбачено ,що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Викладене приводить суд до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заробітної плати несплаченої за виконану роботу у розмірі 5200 грн. слід задовольнити.

Представником відповідача заявлено,що позивачем пропущений строк позовної давності встановлений Кодексом законів про працю.

Позивач звернулась до суду з позовом 24.09.2015 року .

До того позивач з аналогічними вимогами зверталась до суду протягом серпня 2015 року. Ухвалами суду від 20.08.2015 року та 24 вересня 2015 року позовні заяви ОСОБА_1 було їй повернуто ./а.с.74-77/

Статтею 233 КЗПП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Викладене приводить суд до висновку про те, що звертаючись до суду з даним позовом позивачка пропустила строк позовної давності з поважних причин і він підлягає поновленню.

У відповідності до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 487,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.32,49-2,116, 233 КЗПП України,ст.1 Закону України «Про оплату праці» ст.ст.209-215 ЦПК України ,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1 5200,00 гривень (пять тисяч двісті гривень).

Стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь держави судовий збір у сумі 487,20 гривень (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_6