Справа № 474/ 909/16-ц
П. №2/474/4/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18.01.17 року смт Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді Сорочан А. В.

секретар судового засідання Татаренко О. В.

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Врадіївської селищної ради, треті особи - відділ Держгеокадастру у Врадіївському районі Миколаївської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку

в с т а н о в и в :

28.12.2016 року позивач звернулась з позовною заявою до районного суду про визнання за нею права приватної власності на земельну ділянку площею 0, 25 га, яка надана для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 08.12.1997 року.

Позов мотивований тим, що 18.10.2006 року позивач купила у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок за вказаною адресою, договір купівлі-продажу був посвідчений державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори, реєстровий №466. Незважаючи на ту обставину, що вона є власником житлового будинку, земельна ділянка не була переоформлена колишнім продавцем, хоча була придбана вся садиба. ІНФОРМАЦІЯ_3 року власник земельної ділянки помер, а тому існує причина, яка перешкоджає позивачу у позасудовому порядку узаконити право власності на земельну ділянку, яка надана для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не з'явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить ухвалити рішення у зв»язку з визнанням позову, наслідки визнання позову зрозумілі.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3, яка 16.01.2017 року була залучена судом до участі у справі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Треті особи - відділ Держгеокадастру у Врадіївському районі Миколаївської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до суду не з»явилися, хоча повідомлялися про судовий розгляд належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність.

Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевірив матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. До такого висновку суд прийшов на підставі наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачка 18.10.2006 року купила у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2, про що укладено договір купівлі-продажу, який був посвідчений Державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №466 від 18 жовтня 2006 року.

Відповідно до витягу №12546227 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.11.2006 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований за позивачкою в цілому на праві приватної власності.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №78037562 від 12.01.2017 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований за позивачкою в цілому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №466 від 18.10.2006 року .

На підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 08.12.1997 року, земельна ділянка площею 0, 25 га передана ОСОБА_6 для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 . Акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №1575 від 08.12.1994 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер та після його смерті відкрито спадкову справу №76/2004, заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_3 та останній 01.06.2004 року за №1103 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 смт Врадіївка.

Після реєстрації шлюбу 26 грудня 2011 року, позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_1».

Незважаючи на ту обставину, що договір купівлі- продажу житлового будинку сторонами було укладено в законний спосіб та предметом цього договору був житловий будинок з надвірними спорудами, тобто вся садиба, в тому числі із земельною ділянкою площею 0, 25 га, яка надана для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд колишньому власнику ОСОБА_6, який ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер, у іншому окрім судового порядку позивач не взмозі узаконити своє право власності на вказану земельну ділянку.

Згідно Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, станом на 01.12.2016 року, вартість земельної ділянки складає 20447 грн.

Встановив вказані обставини, суд вважає, що між сторонами виникли відносини щодо визнання права власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку без зміни цільового призначення та існує причина, яка перешкоджає встановити це право у позасудовому порядку.

Так, згідно ч.2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. За статтею 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. За ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.10..2006р.), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у даному випадку, слід враховувати наступне.

Частина 4 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Вищевказана позиція також висловлена в постановах Верховного Суду України від 12.10.2016р. у справах за № 6-2225цс16 та № 6-2099цс16.

Враховуючи той факт, що власники житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично відчужили під час продажу житлового будинку і земельну ділянку, на якому він розміщений, про що не було зазначено нотаріусом у договорі, та ту обставину, що власник землі ОСОБА_6 у 2002 році помер, у іншому окрім судового порядку, узаконити своє право власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку, позивач не може. Тому його право підлягає захисту у суді. Визнання права власності на вказане майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення цих прав у позасудовому порядку.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 10,11, 174, 212 - 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянкою України, право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка надана для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, смт Врадіївка, Врадіївського району Миколаївської області та належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 08.12.1997 року ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення Врадіївського районного суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копію рішення направити у порядку ст. 222 ЦПК України.

Суддя А. В. Сорочан