Справа № 755/324/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Аркада» про стягнення несплачених процентів за договорами банківського вкладу,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Аркада» про стягнення несплачених процентів за договорами банківського вкладу.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Відповідно ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців")

Звертаючись з позовом до суду, позивач визначила у якості відповідача - Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Аркада», юридична адреса: - м. Київ, вул.. Ольгинська, 3, що територіально відноситься до юрисдикції Печерського районного суду міста Києва.

Відповідно до ч.5 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1, обґрунтовуючи підстави звернення саме до Дніпровського районного суду міста Києва, посилається на положення ч.5 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, мотивуючи тим, що в розрізі склавшися правовідносин, позивач є споживачем фінансових послуг (послуг банківського вкладу), що є підставою для звернення до суду за своїм місцем проживання.

Разом з тим, згідно положень п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Як роз'яснено у пунктах 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать ,зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Тобто, виходячи з позиції Верховного Суду України, позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст.ст. 4-15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору.

За змістом позовних вимог убачається, що позивач ОСОБА_1, яка є спадкоємцем ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, пред'явила вимоги до Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Аркада» з вимогами про стягнення невиплачених відсотків за договорами банківського вкладу, які укладено спадкодавцем ОСОБА_3, відносини, які виникли між сторонами спору, стосуються виникнення у спадкоємця права на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях, тому за характером спірних відносин відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ці відносини регулюються положення цивільного законодавства про спадкування.

Таким чином, виходячи з суб'єктивного складу сторін та предмету спору, позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Аркада» про стягнення несплачених процентів за договорами банківського вкладу непідсудний Дніпровському районному суду міста Києва, оскільки має розглядатись за правилами територіальної підсудності з дотриманням вимог ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України, тобто за місцезнаходженням відповідача, в той ж час формальне посилання позивача на визначення правил підсудності на положення ч.5 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, суперечить нормам як процесуального, так і матеріального права, та виходить за межі заявлених позовних вимог, які не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про захист прав споживачів», тому позовна заява підлягає поверненню позивачу для звернення до належного суду, що передбачено п.4 ч.3 ст.121 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись п.4 ч.3 ст.121, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Аркада» про стягнення несплачених процентів за договорами банківського вкладу повернути позивачу, для подання позову до належного суду.

Роз'яснити позивачу реалізувати право на звернення з цим позовом до Печерського районного суду міста Києва за місцем знаходження відповідача, за правилами територіальної підсудності, з дотриманням вимог ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я