г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1815/17
Номер провадження 2-о/213/54/17
У Х В А Л А

04 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Алексєєва О.В.

при секретарі Гуковій Л.М.

без участі учасників процесу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи П»ята криворізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся з вищевказаною заявою до суду, посилаючись на те, що вона 23 листопада 2016 року вона звернулась до П»ятої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_5, померлої 18 січня 2016 року. Постановою державного нотаріуса П»ятої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 23 листопада 2016 року їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через невідповідність правовстановлюючих документів, оскільки в свідоцтві про право власності на житло №І 180, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів 26 квітня 2006 року, згідно з розпорядженням №1 77 від 06 березня 2006 року, зазначено вид власності: "приватна сумісна власніть" замість "спільна сумісна власність", при цьому в Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданому КП ДОР "Криворізьке БТІ" 25 травня 2006 року, форма власності вказана як спільна сумісна.

Заявник зазначає, що при приватизації квартири всі співвласники в рівних долях скористались своїм правом на приватизацію, між ними ніколи не було спору щодо часток у праві власності на квартиру, при видачі свідоцтва про право власності на житло не було уточнено та записано долі співвласників

Просить встановити факт належності на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 в рівних частках: ОСОБА_1 з часткою 1/5, ОСОБА_2 з часткою 1/5, ОСОБА_3 з часткою 1/5, ОСОБА_4 з часткою 1,5, ОСОБА_5, померлої 18 січня 2016 року на момент її смерті з часткою 1/5.

В судове засідання заявниця та її представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву, в якій просять розглянути заяву без їх участі та підтримують вимоги, викладені в заяві, просять задовольнити її.

Представник заінтересованої особи П»ятої криворізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином, просить розглядати заяву без її участі.

Заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву, в якій просять розглянути заяву без їх участі та зазначили, що спір між ними відносно часток у квартирі АДРЕСА_2 відсутній.

У відповідності до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності заявника, її представника, заінтересованих осіб, від яких надійшли відповідні заяви, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленим таке.

Згідно свідоцтва про право власності на житло №І 180, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів 26 квітня 2006 року, згідно з розпорядженням №1 77 від 06 березня 2006 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 дійсно належить на праві приватної сумісної власності нижче вказаним громадянам в рівних долях ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.9).

18 січня 2016 року померла ОСОБА_5 (а.с.10).

Постановою державного нотаріуса Пятої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 23 листопада 2016 року заявниці було відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через невідповідність правовстановлюючих документів, оскільки у Свідоцтві про право власності №І 180, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів 26 квітня 2006 року, згідно з розпорядженням №1 77 від 06 березня 2006 року на квартиру АДРЕСА_2, співвласницею якої була померла 18 січня 2016 року ОСОБА_5 неправильно зазначено форму власності - «…на праві приватної сумісної власності нижче вказаним громадянам в рівних долях…» замість «…на праві спільної сумісної власності…». При цьому, у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданому КП ДОР «Криворізьке БТІ» 25 травня 2006 року, форма власності вказана як спільна сумісна, що не відповідає правовстановлюючому документу та ставить під сумнів дійсність останнього (а.с.7-8).

На заяву представника заявника щодо виправлення помилки у тексті Свідоцтва про право власності №І 180, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів 26 квітня 2006 року, згідно з розпорядженням №1 77 від 06 березня 2006 року на квартиру АДРЕСА_2 листом Управління благоустрою та житлової політики Виконкому Криворізької міської ради 14 листопада 2017 року за №7482/15 рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с.54).

Глава 6 ЦПК, а також Постанова Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії. Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 ст.234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом вказаної норми, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК спільною сумісною власністю є спільна власність двох чи більше осіб, у яких завідомо не визначені частки кожної з них. Отже, праву спільної сумісної власності, як і праву спільної часткової власності притаманні такі риси як множинність її співвласників та єдність її об'єкта. Тому єдиною вирішальною ознакою виділення сумісної власності як різновиду права спільної власності є факт відсутності існування в ньому ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею. Згідно ч. 4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі.

Так, згідно зі ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", передача займаних квартир у спільну сумісну або часткову власність здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Необхідною умовою поділу майна, яке є у спільній сумісній власності, є попереднє визначення часток учасників у праві власності, при здійсненні поділу за ст. 372 ЦК слід керуватися правилами, які регулюють поділ майна, що є у спільній частковій власності (ст. 367 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Отже, за загальним правилом, що випливає з наведених вище правових норм, розмір часток між співвласниками повинні визначитися шляхом укладання нотаріально посвідченого договору або в разі наявності спору у судовому порядку.

Як вбачається із прохальної частини заяви ОСОБА_1 фактично просить визначити розмір часток співвласників в квартирі АДРЕСА_2.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Як зазначено в роз'ясненнях Верховного суду України у листі від 01 січня 2012 року, якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне заяву залишити без розгляду, оскільки під час розгляду справи виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 11,60,212,256 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи П»ята криворізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Роз'яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не подано, або якщо апеляційну скаргу подано, то після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя О.В. Алексєєв