Номер провадження: 22-ц/785/3326/17
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення середньої заробітної плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 січня 2017 року,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 середню заробітну плату за час дії строкового трудового договору, починаючи з моменту його укладення та на час звернення з позовом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він з 28.02.2007 р. приступив до роботи у військовій частині на підставі укладеного строкового трудового договору та відповідного наказу. Звільнений з роботи з підстав відмови від переведення на роботу в іншу місцевість, хоча такої заяви він не писав.

Таким чином, строковий трудовий договір продовжує свою дію, так як він не скасований. Наказу про його звільнення на підставі закінчення дії строкового трудового договору не має.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2017 р. (а. с. 17 18) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засіданні не з`явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Апелянт причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Військова частина НОМЕР_1 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважала необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалася на те, що ОСОБА_1 працював юрисконсультом у військовій частині на підставі строкового трудового договору до моменту укомплектування посади військовослужбовцем. До звільнення ОСОБА_1 посада юрисконсульта була укомплектована військовослужбовцем. Позивач написав заяву про відмову від переведення на роботу в іншу місцевість разом з військовою частиною. На підставі цього наказом № 164 від 19.07.2007 р. його було звільнено з роботи. За місяць до передислокації військової частини ОСОБА_1 забрав трудову книжку, на роботу перестав з`являтися. Не можна сплачувати заробітну плату за роботу, яка не виконувалася.

Військова частина надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з 07.02.2007 р. по 19.07.2007 р. позивач працював у військовій частині юрисконсультом на підставі строкового трудового договору. Був звільнений у зв`язку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість. Позивач не надав доказів невиплати заробітної плати під час дії строкового трудового договору. Право на отримання заробітної плати було втрачено у зв`язку із звільненням з роботи (а. с. 17 - 18).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці») та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що 07.02.2007 р. між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 було укладено строковий трудовий договір (а. с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 був прийнятий на посаду юрисконсульта військової частини (п. 4). Трудовий договір укладено до укомплектування цієї посади військовослужбовцем (п. 2).

На підставі наказу військової частини НОМЕР_1 № 164 від 19.07.2007 р. ОСОБА_1 було звільнено з роботи. Обставини звільнення з роботи ОСОБА_1 визнав у позові (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Доказів незаконності звільнення з роботи ОСОБА_1 не надав.

Між сторонами виникли трудові правовідносини щодо оплати праці за трудовим договором.

За правилами, передбаченими ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» також передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Таким чином, заробітна плата виплачується за виконану працівником роботу.

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що позивач після звільнення не виконував роботу юрисконсульта військової частини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що порушено порядок заочного розгляду справи, його не було поінформовано про надходження заперечень на позов, у зв`язку з чим не зміг заявити клопотання про забезпечення доказів, заперечення на позов є необґрунтованими належними доказами, суд не надав відповіді на його позовні вимоги, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного. По справі не ухвалювалося заочне рішення. Відсутні правові підстави для покладення на суд першої інстанції обов`язку про надходження заперечень на позов. Крім того ОСОБА_1 викликався у судове засідання (а. с. 7), міг ознайомитися з матеріалами справи. Суд розглянув справу в межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_1 , а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова