АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3013/16-ц 22-ц/774/185/К/17
Справа № 215/3013/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/185/К/17 суддя Демиденко Ю.Ю.
Категорія - 26 (ІІІ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

10 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ОСОБА_4 «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у квітні 2015 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 55%. У звязку із чим просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 835 200,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 «ЦГЗК» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 «ЦГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неврахування судом першої інстанції того, що у п.19 акту розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання не визначено осіб, винних у його виникненні, що свідчить про відсутність вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, тому наполягає, що зі сторони роботодавця не вчинено будь-яких протиправних дій. Крім того, вважає, що судом не надано належної правової оцінки поняттю «перевищення гранично допустимого рівня» шкідливих виробничих факторів та поняттю «перевищення оптимального рівня» шкідливих виробничих факторів, не враховано, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення відповідачем звичайних умов праці. Також вважає, що судом не взято до уваги те, що позивач є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві та відповідно до Закону Україну «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Зазначає, що судом не враховано й матеріальне становище підприємства та можливість останнього відшкодувати позивачу моральну шкоду у визначеному судом розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 працював впродовж тривалого часу в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, в том числі, в період з 22.04.2005 року по 29.05.2015 року підземним кріпильником, слюсарем черговим та з ремонту устаткування на шахті «Орджонікідзе» ОСОБА_4 «ЦГЗК» (а.с.31-32).

Відповідно до рішення лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини від 29.01.2015 року позивачу встановлені професійні захворювання за діагнозами: 1) радикулопатія попереково-крижова та шийна, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового (ПФС другого ст.) та ліктьового періартрозів (ПФС першого-другого ст..) деформуючого остеоартрозу, в поєднанні з пері артрозом, колінних суглобів (ПФС другого ст.). 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.), група «А», ЛН першого ст. (а.с. 13-14).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 лютого 2015 року встановлено, що причиною отримання професійного захворювання позивачем є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: концентрація пилу переважно фіброгенної дії відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони, концентрація: з вмістом вільного кремнію діоксиду кристатічного у пилу від 10% до 70% - 5,17 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3. Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщається вручну 36 кг. при гранично допустимій до 30 кг. Робоча поза: знаходження у нахиленому положенні до 30 градусів,% зміни: 30 при гранично допустимій - 10 (а.с. 18-21).

Висновком медико-соціальної експертної комісії (12 ААА № 003962) від 23 квітня 2015 року ОСОБА_3 первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 55 %, з яких: 45% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, та третю групу інвалідності, які залишені незмінними при наступному огляді 22 березня 2016 року (а.с. 22-23).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як убачається з акту розслідування професійного захворювання від 26 лютого 2015 року (а.с. 18-21), причиною професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: концентрація пилу переважно фіброгенної дії відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони, концентрація: з вмістом вільного кремнію діоксиду кристатічного у пилу від 10% до 70% - 5,17 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3. Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщається вручну 36 кг. при гранично допустимій до 30 кг. Робоча поза: знаходження у нахиленому положенні до 30 градусів,% зміни: 30 при гранично допустимій - 10, у тому числі й на підприємстві відповідача ОСОБА_4 «ЦГЗК». Тобто, роботодавець ОСОБА_4 «ЦГЗК» - допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Посилання відповідача на те, що у п.19 акту розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання не визначено осіб, винних у його виникненні, що свідчить про відсутність вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки у вказаному пункті зазначено, що визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, неможливо у звязку з тим, що ОСОБА_3 працював у шкідливих умовах протягом 12 років 5 місяців. Проте, вказана обставина не знімає з відповідача обовязку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини ОСОБА_4 «ЦГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Спростовуються доводи відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи представника відповідача про відсутність обовязку ОСОБА_4 «ЦГЗК» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки з першого січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», згідно з ч.8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, а отримання ним матеріального відшкодування за рахунок соціальних виплат жодним чином не впливає на право звернутися до роботодавця із вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманим з вини роботодавця професійним захворюванням.

Також, спростовуються й доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 «ЦГЗК» щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманням ним професійного захворювання встановлений в судовому засіданні. Так, позивач проходив курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи апеляційної скарги щодо скрутного матеріального положення ОСОБА_4 «ЦГЗК» колегією суддів до уваги не беруться, як такі, що не мають правового значення для вирішення спору щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, оскільки при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд має виходити з глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а не з фінансової можливості роботодавця здійснити таке відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо завищеного розміру грошового відшкодування моральної шкоди.

Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд першої інстанції не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, і не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 30 000,00 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, тривалість роботи позивача в шкідливих умовах праці, ступінь втрати професійної працездатності, який не встановлено безстроково та в майбутньому він може бути змінений, а також те, що позивачу встановлено третю групу інвалідності, яка не перешкоджає йому працювати на посадах з відсутністю шкідливих факторів, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 30 000 гривень до 20 000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутого з ОСОБА_2 акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат на користь ОСОБА_3, зменшивши розмір моральної шкоди з 30 000, 00 гривень до 20 000 (двадцяти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: