АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 654/82/16-ц Головуючий в І інстанції: Францішко Ю.В. Номер провадження: 22-ц/791/57/17 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВейтас І.В.,
суддів:Радченка С.В.,
Склярської І.В.,
секретар -Павловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Голопристанської районної адміністрації Херсонської області про відібрання і повернення дітей та відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей Голопристанької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ОСОБА_7 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що вона з відповідачем мають двох синів - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року визначено місце проживання дітей з матір'ю ОСОБА_7. Однак відповідач ОСОБА_6 рішення суду не виконав - старший син ОСОБА_10 проживає у батька, молодшого сина ОСОБА_11 в серпні 2015 року він не повернув їй з літнього відпочинку. Під час розгляду справи, позивач пояснила, що відповідач повернув їй молодшого сина ОСОБА_11 та просила постановити рішення про відібрання старшогр сина ОСОБА_6 ОСОБА_10 від відповідача ОСОБА_6, визначити способи участі ОСОБА_6 у вихованні синів, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 3000 гривень.

ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_7 про визначення місця проживання дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем проживання батька, посилаючись на те, що хоча рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року і визначено місце проживання дітей з матір'ю ОСОБА_7, однак весною 2015 року ОСОБА_7 звільнилася з роботи і переїхала з АДРЕСА_1 проживати до м.Херсона, в зв'язку з чим, на його думку, суттєво змінились обставини: діти не хочуть переїздити до іншого міста, старший син не хоче залишати батька, школу, друзів. Посилаючись на те, що він має більш сприятливі умови для нормального розвитку дітей, ОСОБА_6 просив визначити місце проживання дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ним.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2009 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Ухвалено відібрати малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_6 та повернути його матері ОСОБА_7 за її місцем проживання.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_6 у вихованні дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2: шляхом надання побачень в перші та останні вихідні місяця з 11:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання дітей; спільний відпочинок першу половину літніх канікул дітей проводити з батьком; необмежене спілкування батька з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування; заборонити батькові забирати дітей з навчальних закладів.

Стягнуто з ОСОБА_6 користь ОСОБА_7 завдану моральну шкоду в сумі 2000 гривень та витрати на сплату судового 976 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визначення місця проживання дітей відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вказує, що судом не в повній мірі досліджені обставини справи, та не взяті до уваги інтереси неповнолітнього ОСОБА_8, який висловив бажання жити з батьком. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_6 задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, представника органу опіку та піклування Голопристанської районної державної адміністрації, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 з 11 червня 2004 року по 17 лютого 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох неповнолітніх синів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року визначено місце проживання дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_7.

Згідно з ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року про визначення місця проживання дитини встановлено, що після розірвання шлюбу у лютому 2014 року діти залишилися проживати з матір'ю, а з травня 2014 року старший син ОСОБА_10 проживає з батьком.

Звертаючись до суду з позовом про відібрання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 вказувала, що рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року про визначення місця проживання дитини не виконано, син ОСОБА_10 залишився проживати з батьком. Вказаний факт позивач сторони підтвердили під час розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував даних обставин справи, не звернув уваги на те, що застосування положень ч. 1 ст.162 СК України можливе у тому разі, якщо дитина на підставі рішення суду проживала з одним із батьків, а інший з батьків змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому з ким вона проживала.

Зважаючи на обставини даної справи у суду не було підстав вважати, що ОСОБА_6 змінив місце проживання сина ОСОБА_10, оскільки рішення суду про визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері не було виконане, і син весь час залишався проживати з батьком.

Позивач мала можливість виконати рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року, а тому у суду не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про відібрання дитини на підставі ч.1 ст.162 СК України.

Зважаючи на те, що в діях відповідача ОСОБА_6 відсутній факт самочинного зміни місця проживання дитини, підстави для стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_7, як це передбачено ч.2 ст.162 СК України відсутні.

Враховуючи наведене, переглядаючи судове рішення в апеляційному порядку в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_7 про відібрання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від відповідача ОСОБА_6 та стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7 про визначення способу участі відповідача ОСОБА_6 у вихованні дітей, виходячи з наступного.

За положення ч.1 ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від нею.

Частиною 1 ст.159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Отже, вказані норми встановлюють право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, шляхом визначення способів його участі у вихованні дитини, в порядку встановленому ч.2 ст.159 СК України.

Задоволення таких вимог за позовом того із батьків, з ким проживає дитина, законодавством не передбачено.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_7 про визначення способів участі відповідача у вихованні дітей підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Переглядаючи судове рішення в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_6, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи слідує, що батько дітей ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_1, разом з батьками - ОСОБА_13, ОСОБА_14, які є власниками будинку та сином ОСОБА_10. Родина проживає у квартирі, яка складається з трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, санвузлу, коридору. Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. Створено умови для проживання, виховання та навчання дітей.

ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно довідки Круглоозерської сільської ради від 03.03.2016 року № 141 ОСОБА_6 працює за цивільно-правовим договором - надає транспортні послуги сільській раді (а.с.76). ОСОБА_6 має у власності земельні ділянки, та автомобіль .

Згідно висновку органу опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації від 17 березня 2017 року доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, з батьком ОСОБА_6

Вказаний висновок мотивовано тим, що малолітній ОСОБА_8 вкотре висловив бажання проживати разом з батьком, батько приділяє більше уваги у вихованні, розвитку та навчанні сина. Крім того, взято до уваги думку спеціаліста факультету психології, історії та соціології Херсонського державного університету від 17 січня 2017 року, який вважає, що більш психологічно доцільним є проживання ОСОБА_8 з батьком ОСОБА_6.

З матеріалів справи слідує, що мати дітей ОСОБА_7 з березня 2015 року проживає в м.Херсоні. За місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно довідки № 459/8 від 29 червня 2016 року ОСОБА_7 працює у ФОП ОСОБА_15 з 01 березня 2015 року на посаді менеджера. Її середньомісячна заробітна плата становить 9933,33 гривень (а.с.127).

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_7, складеного службою у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради 31 січня 2017 року, ОСОБА_7 проживає в АДРЕСА_3, разом з матір'ю ОСОБА_16 яка є власником будинку, та сином ОСОБА_11. Двоповерховий будинок обладнано сучасними меблями та побутовою технікою, санітарно побутові умови задовільні. Створено умови для виховання, навчання та відпочинку дітей.

Згідно висновку органу опіки та піклування Суворовського району м.Херсона від 10 березня 2017 року доцільно визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, з матір'ю ОСОБА_7

Вказаний висновок мотивовано, тим що роз'єднання двох рідних братів в подальшому можуть мати негативні психологічні наслідки для розвитку дітей.

Судом встановлено, що обоє батьків створили належні умови для проживання та виховання дитини, мають позитивні характеристики, кожен бажає, щоб діти проживали саме з ним.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов'язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини.

При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дітей, колегія суддів виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо однаково відповідального ставлення обох батьків до виконання своїх обов'язків, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання, зокрема:

Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 січня 2015 року було визначено місце проживання малолітніх дітей за місцем проживання їх матері ОСОБА_7.

На час ухвалення рішення Голопристанським районним судом Херсонської області 05 січня 2015 року мати дітей ОСОБА_7 проживала в АДРЕСА_2, а отже, діти та батько залишатись проживати в одному населеному пункті, син ОСОБА_7 ОСОБА_10 відвідував школу.

Зважаючи на те, що в березні 2015 року ОСОБА_7 виїхала на постійне проживання до м.Херсона, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та позовної заяви про те, що обставини справи істотно змінилися, і судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 лише з посиланням на існування рішення Голопристанського судом Херсонської області 05 січня 2015 року про визначення місця проживання дітей за місцем проживання їх матері.

Згідно з п. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітні дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Під час розгляду справи судом та на засіданні комісії з питань захисту дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, висловив бажання проживати з разом з батьком, та небажання змінювати місце проживання до іншого міста, школи.

Відповідно до думки спеціаліста, викладеної фахівцями соціально-психологічної служби Херсонського державного університету факультету психології, історії та соціології, основуючись на отриманих результатах психодіагностичного дослідження, спрямованого на виявлення індивідуально-психологічних особливостей дитини, особливостей взаємин дитини з батьками, прихильність дитини до батьків та враховуючи вікові особливості підлітка, встановлено, що більш психологічно доцільним є проживання ОСОБА_8 ОСОБА_10 з батьком ОСОБА_6

Колегія суддів, відповідно до положень ч. 6 ст. 19 СК України, за якими суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, не погоджується з висновком органу опіки та піклування Суворовського району м.Херсона від 10 березня 2017 року, за яким доцільно визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, з матір'ю ОСОБА_7 , в частині визначення місця проживання ОСОБА_7 ОСОБА_10. Даний висновок мотивовано, тим що роз'єднання двох рідних братів в подальшому можуть мати негативні психологічні наслідки для розвитку дітей. Колегія суддів виходить з того, що розриву родинних стосунків в даній конкретній справі не відбувається, оскільки брати, незважаючи на те, що з 2014 року проживають порізно, спілкуються між собою, в тому числі знаходяться разом на канікулах та по вихідним дням, обидва вільно спілкуються, як з батьком, так і з матір'ю, що підтвердили сторони під час розгляду справи в апеляційному суді, батьки не обмежені у способі їх виховання, а місця їх проживання не є віддаленими одне від одного.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дітей, колегія суддів вважає, що місцем проживання малолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 року слід визначити місце проживання його батька - ОСОБА_6, в задоволенні позовних вимог про визначення місцем проживання малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 року за місцем проживання його батька - ОСОБА_6 слід відмовити.

Зважаючи на наведене, переглядаючи судове рішення в апеляційному порядку в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.1-4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2016 року в частині вирішення первісного позову ОСОБА_7 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позову.

Це ж рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_6 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_6 задовольнити частково. Визначити місце проживання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання батька ОСОБА_6, в задоволенні позову про визначення місця проживання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем проживання батька ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: С.В.Радченко

І.В.Склярська