Справа № 462/3307/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 24 липня 2017 року звернувся з позовом у суд про визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №61 по вул.Любінській, 150 у м.Львові. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності йому, його матері ОСОБА_2 та сестрі ОСОБА_3 Відповідачка ОСОБА_2 не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин та не приймає участі в утриманні такого. Він не має можливості оплачувати житлово-комунальні послуги у великих розмірах, а тому змушений звернутися до суду за захистом свої прав. На підставі ст.405 ЦК України просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування спірною квартирою.

В судове засідання позивач не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити і справу розглядати без його участі, що суд вважає за можливе.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча належно повідомлялася про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомила і суд ухвалив розглядати справу без її участі, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просить визнати відповідачку, яка є співвласникомї квартири АДРЕСА_1, такою, що втратила право користування ціє квартирою на підставі ст.405 ЦК України.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 24.03.2000р. /а.с.33/, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Згідно довідки ОСББ „Люблінська 150 /а.с.4/, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, його мати ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_3.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з травня 2016 року не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується актом ОСББ „Люблінська 150 від 26.06.2017р. /а.с.5/.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або закону.

Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Приписами частини першої статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох чи більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком.

З аналізу вищевказаних норм законодавства слідує, що відповідачка ОСОБА_2, яка є співвласником квартири АДРЕСА_1 та не мешкає в квартирі з 2016 року, не може бути позбавлена права на користування житловим приміщенням квартири за позовом іншого співвласника квартири, оскільки право приватної власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 225-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: