АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/725/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/113/К/17 суддя Філатов К.Б.
Категорія - 47 (І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

10 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство» «Укргеопроект», Управління держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області, про скасування кадастрового номера земельної ділянки, визнання недійсним рішення про реєстрацію кадастрового номеру, зобов'язання вчинення дій.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство» «Укргеопроект», третя особа - Управління держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області, про скасування кадастрового номера земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначив, що він, будучи власником домоволодіння та земельної ділянки площею 0,3069 га за адресою: АДРЕСА_1, здійснив продаж відповідачу 2/5 частин домоволодіння з земельною ділянкою 0,0811 га за адресою: АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,0613 га за тією ж адресою, а також дарування її частини площею 0,0645 га, про що між ними було укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу від 15 серпня 2006 року та 25 лютого 2008 року, а також договір дарування від 01 червня 2007 року.

Здійснивши продаж та дарування відповідачу частини земельної ділянки загальною площею 0,2069 га., він залишився власником земельної ділянки площею 0,0630 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та земельної ділянки площею 0,0370 га для ведення сільського господарства за адресою: АДРЕСА_1.

У 2014 році він вирішив звернутись до Управління Держземагенства для присвоєння кадастрового номеру належній йому земельній ділянці з метою подальшого продажу належного йому домоволодіння й дізнався, що відповідач зареєстрував в Державному земельному кадастрі право власності на отримані від нього земельні ділянки на своє ім'я з присвоєнням їм кадастрових номерів, а саме: земельній ділянці площею 0,0528 га присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_2, а земельній ділянці площею 0,1541 га присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_1.

За його заявою ТОВ «Пріма - КР» виконаний комплекс робіт, а саме: геодезичне встановлення меж земельних ділянок в присутності землекористувача; погодження меж земельних ділянок з суміжними землевласниками та землекористувачами, в результаті проведення яких встановлено, що площа земельних ділянок по АДРЕСА_1, які належать на праві власності позивачу, за цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських споруд складає 0,0630 га та ведення селянського господарства складає 0,0370 га, що відповідає Державному акту, однак конфігурація та межі земельних ділянок не відповідають схемам розподілу земельної ділянки та плану земельної ділянки, викресленого КП «КБТІ» у 2006 році.

Відповідач не погоджував з ним меж земельної ділянки й визначив їх неправильно, у зв'язку з чим було порушено його право власності, оскільки господарські побудови належні йому на праві власності, а саме: сарай під літерою «Б» та гараж під літерою «Л» опинились на земельній ділянці, на яку видано кадастровий номер на ім'я відповідача.

Посилаючись на те, що жодних дій на виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку відповідач відмовляється здійснювати, що перешкоджає позивачу оформити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на своє ім'я й присвоїти їй кадастровий номер, уточнивши позовні вимоги та пред'явивши їх до ОСОБА_3, позивач просив суд скасувати відомості внесені до державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, якій присвоєний кадастровий номер земельної ділянки площею 0,0528 га. НОМЕР_2, та земельної ділянки площею 0,1541 га, НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, для обслуговування жилого будинку, господарчих споруд та ведення селянського господарства; визнати рішення, на підставі якого було зареєстровано раніше присвоєний кадастровий номер земельної ділянки площею 0,0528 га., НОМЕР_2, та земельної ділянки площею 0,1541 га, НОМЕР_1 незаконним та зобов'язати Управління держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області виправити помилку встановлення меж земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, які не відповідають схемам розподілу земельної ділянки та плану спільної межі земельної ділянки площею 0,0528 га. та земельної ділянки площею 0,1541 га.; стягнути з відповідача на його користь судовий збір в загальному розмірі 365,40 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2016 рокуу задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог, посилаючись на відсутність в ухваленому рішенні доводів суду з приводу дослідження та оцінки доказів, зокрема щодо відсутності узгодження з ним, як суміжним землевласником, меж земельної ділянки відповідача, оскільки під час складання технічної документації він хворів, а також відсутності переходу права власності на прибудинкові споруди до відповідача внаслідок укладення між ними договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 лютого 2008 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 20 січня 2005 року на підставі рішення Криворізької міської ради № 2737 від 22.12.2004 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3069 га, кадастровий номер НОМЕР_3, НОМЕР_4, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку, господарчих споруд та ведення сільського господарства. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під реєстровим № 20014 (т.1 а.с. 8, т.2 а.с. 10) .

15 серпня 2006 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 2/5 частин домоволодіння з земельною ділянкою, згідно умов якого у власність ОСОБА_3 перейшло 2/5 частини домоволодіння з земельною ділянкою, що складає: житловий будинок Б - 1 житловою площею 24,3 кв.м., загальною площею 49,3 кв.м., літня кухня - В, які розташовані за адресою Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0811 га (т.1 а.с. 9).

01 червня 2007 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір дарування земельної ділянки, згідно умов якого у власність ОСОБА_3 перейшла земельна ділянка площею 0,0645 га за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 11).

25 лютого 2008 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якому відповідачу у власність перейшла земельна ділянка площею 0,0613 га за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 10).

За замовленням ОСОБА_3 ТОВ «НВП «Укргеопроект» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо отриманих у власність земельних ділянок за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 й отримано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, серії НОМЕР_6 від 11.10.2011 року на земельну ділянку відповідно площею 0,0528 га, якій присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_2 та площею 0,1541 га, якій присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_1 (т.1 а.с. 66, 67, 68-80).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 послався на те, що межі суміжних земельних ділянок, були визначено неправильно, внаслідок чого виданими відповідачу державними актами порушується його право власності, оскільки господарські побудови, а саме: сарай під літерою «Б» та гараж під літерою «Л» опинились на земельній ділянці, на яку видано кадастровий номер на ім'я відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не знайшов підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, які підлягають приватизації або за результатами аукціону в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч.1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності без встановлення строку.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Частиною 1 ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 цієї статті приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст. 126 ЗК України).

У відповідності до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Згідно ст. 15 Закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо.

Крім того, згідно вимог ст. 16 Закону кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, земельні ділянки площею 0,0528 га, якій присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_2 та площею 0,1541 га, якій присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_1, належать ОСОБА_3 на праві власності згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 від 11.10.2011 року (т. 1 а.с. 66, 67, 68-80) і питання щодо визнання їх недійсними чи скасування позивачем не ставиться.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист же земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту земельних прав наведено в ч.3 ст. 152 ЗК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним ч.3 ст. 152 ЗК України або ж іншим способом, який передбачено законом.

Крім того, ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просив суд захистити своє порушене право шляхом скасування відомостей, внесених до державного земельного кадастру щодо земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_1, визнання рішення щодо присвоєння даних кадастрових номерів незаконним та зобов'язання Управління держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області виправити помилку встановлення меж земельної ділянки, що не може вважатися належним та допустимим способом захисту порушеного права позивача, оскільки такі обставини можуть бути предметом доказування при розгляді спору щодо визнання незаконними державних актів на право власності на земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що належним способом захисту позивача може бути оскарження державних актів на право власності на земельну ділянкута рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано ці акти, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Більш того, згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. При цьому, за загальними нормами цивільного процесуального законодавства України, відповідачем є особа (юридична або фізична), яка, на думку, позивача порушила, не визнала або оспорила його права, свободи та інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі за пред'явленими позовними вимогами.

Третя ж особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, визнається особа, яка може мати стосунок до цивільної справи і бути заінтересованою у результатах її розгляду, оскільки майбутнє рішення суду може вплинути на їх права та обов'язки стосовно однієї із сторін.

Тобто, суд наділений повноваженнями щодо визнання дій незаконними, покладення певних обов'язків чи щодо зобов'язання вчинити певні дії лише стосовно відповідача у справі, а не щодо третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ставить питання про ухвалення судового рішення про визнання рішення щодо присвоєння даних кадастрових номерів незаконним та зобов'язання Управління держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області (третя особа у справі) виправити помилку встановлення меж земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, які не відповідають схемам розподілу земельної ділянки та плану спільної межі земельної ділянки площею 0,0528 га. та земельної ділянки площею 0,1541 га., тоді як питання про залучення Управління держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області до участі у справі у якості відповідача ним не ставиться, а тому суд не має правових підстав для розгляду вищезазначених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до норм ст. 308 ЦПК України, розглядаючи вказаний спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: