Справа №592/7814/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/38/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 26 жовтня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк») Славкіної М.А. просив суд стягнути зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № ВІSiVIP00027660 від 15.04.2011 року в сумі 44 515 грн. 22 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.04.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № ВІSiVIP00027660 за яким банк надав позичальнику кошти у розмірі 11 500 грн. 00 коп. на поточні потреби зі сплатою 10 % відсотків річних за користування кредитом (п.3 Спеціальної частини Договору) та щомісячною платою у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту (п.4 Спеціальної частини Договору), з кінцевим строком погашення до 15 квітня 2014 року. Позичальник зобов'язався не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п.6 Спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені у графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором виконав - надав кредитні кошти, а відповідач порушив кредитні зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом та сплати за управління кредитом. Пунктом 4.3 договору встановлено, що у випадку прострочення сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, яка розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань. Станом на 10.08.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 44 515 грн. 22 коп., з яких: 7 364, 23 грн. - тіло кредиту; 1 276, 50 грн. - відсотки за користування кредитом; 3 750,00 грн. - комісія; 32 124, 49 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 26.10.2016 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволений частково та стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ«ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № ВІSiVIP00027660 від 15.04.2011 року у розмірі 24 781 грн. 46 коп., вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» зі ОСОБА_3 неустойки (пені) у сумі 12 390 грн. 73 коп., в іншій частині рішення залишити без змін, вирішити питання судових витрат.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом не було надано висновку з приводу невизначеного порядку обрахування пені, а саме, не визначений період, до якого застосовується нарахування ставки у розмірі 0,50% від суми несплаченої чергової частини кредиту. Крім того, суд не надав належної оцінки розрахунку заборгованості, наданому позивачем. Вважає, що у порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України суд першої інстанції не застосував спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені) в сумі 12 390 грн. 73 коп., оскільки відповідно до умов кредитного договору останній платіж відповідач повинен був здійснити до 15.04.2014 року, а позивач з позовом до суду звернувся 12.08.2015 року.

Сторони в судове засідання не з'явилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції стягнув з відповідача заборгованість за кредитним договором, в т.ч. і заборгованість по комісії, через те, що такий платіж передбачено умовами договору і, з урахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки розмір нарахованої пені значно перевищує розмір самої заборгованості перед кредитором, зменшив розмір нарахованої позивачем неустойки з 32 124 грн. 49 коп. до 12 390 грн. 73 коп.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з цивільної справи, що позивач 11.08.2015 р. направив до суду позов, де просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором станом на 10.08.2015 року, яка становить 44 515 грн. 22 коп., в т.ч.: 7 364, 23 грн. - тіло кредиту; 1 276, 50 грн. - відсотки за користування кредитом; 3 750,00 грн. - комісія; 32 124, 49 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Отже, звернення до суду відбулось вже після спливу 1 року 4 місяців з моменту закінчення дії договору.

15.04.2011 року між ПАТ«ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 укладений договір банківського обслуговування № ВІSiVIP00027660, за умовами якого банк надав позичальнику кошти на поточні потреби у розмірі 11 500 грн. 00 коп., зі сплатою 10% річних та щомісячною платою у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,5 % від суми, з кінцевим строком повернення до 15 квітня 2014 року (а.с.10-16).

Пунктом 2.4.2 Договору встановлено, що проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у додатку №1 цього договору.

Як визначено п.4.2 договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме неповерненої чергової частини Кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 Спеціальної частини Договору і становить 0,50%, розраховується за методом «факт/360».

ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором припинив виконувати після 15.11.2013 р., тому виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 10.08.2015 року складає в загальному розмірі 44 515 грн. 22 коп., в т.ч. 7 364, 23 грн. - по кредиту; 1 276, 50 грн. - відсотки за користування кредитом; 3 750,00 грн. - комісія; 32 124, 49 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Згідно представленого позивачем розрахунку загальна суми заборгованості по пені становить 32124,39грн., яка була нарахована станом на 15.05.2015 рік в розмірі 26543,41грн.; а за період з 16.05.15 р. по 15.06.15 р. донараховано - 1708,24грн.; з 16.06.15 р. по 15.07.15 р. - 2146,20 грн.; з 16.07.15 р. по 10.08.15 р. - 1726,63 грн.

На письмовий запит апеляційного суду надати пояснення з приводу періоду нарахування суми пені заявленого у позові, оскільки таких даних текст позову не містить, у письмовій заяві представник банку посилався на п.1.16,1.17,1.18 Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою НБУ 18.06.2003 р. № 255, та зазначив, що умовами нарахування та сплати доходів і витрат є дата нарахування, термін сплати за обумовлений період, метод визначення умовної кількості днів, період розрахунку тощо, неустойка визначається договором між банком і контрагентом. Пунктом 4.3 укладеного кредитного договору визначено додаткова сплата позичальником пені, яка розраховується на день прострочення виконання у розмірі ставки 0,5% за методом «факт/360».

У своїх запереченнях на позов відповідач вказав на нечіткі положення укладеного кредитного договору стосовно умов нарахування пені, передбачених пунктом 4.3 цього договору, та умов стягнення комісії і, посилаючись на ч.8,ст.18, абз.2ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає, що ці положення повинні тлумачитися на користь відповідача, як споживача. Окрім того, заявив клопотання про застосування спеціального строку позовної давності до позовних вимог в частині сплати неустойки (пені) та відмовити позивачу у її стягненні (а.с. 73-75).

Підпунктами 1.16,1.17,1.18 Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою НБУ 18.06.2003 р. № 255, врегульовані питання визначення доходів та витрат банку.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 522 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 599 цього Кодексу зобов'язання припиняється виконанням належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки.

За змістом ст. 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, але сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, пеня є видом неустойки і виступає одним з видів забезпечення виконання зобов'язання, форма правочину щодо забезпечення зобов'язання шляхом стягнення пені вчиняється у письмовій формі

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Спеціальна позовна давність ч. 2 ст. 258 ЦК України визначена в один рік і застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналіз викладених норм свідчить, що боржник повинен виконати зобов'язання належним чином і не звільняється від відповідальності у разі порушення умов його виконання і після припинення дії договору. Кредитор має право вимагати належного виконання договірного зобов'язання, в т.ч. сплату пені, якою це зобов'язання забезпечено, у розмірі суми заборгованості основного зобов'язання та сплати суми пені, розрахованої із розміру та в порядку визначеному договором в межах строку його дії, а після закінчення дії договору може вимагати повернення всієї грошової суми основного зобов'язання та застосування до боржника відповідальності у порядку визначеному ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням строків позовної давності, при надходженні такої вимоги від сторони спору.

Колегія суддів прийшла до такого висновку, врахував правові позиції Верховного Суду України (справа за №6-1206цс15, № 6-2739цс15)

Вирішуючи спір місцевий суд не звернув уваги на заперечення відповідача щодо застосування до пені строку позовної давності, помилково визнав обґрунтованою нараховану банком суму пені в розмірі 32124,49грн., яка була розрахована за увесь період з 16.11.2013 р. по 10.08.2015 р. із її розміру та порядку нарахування визначеному у договорі, зменшив на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України до 12390,00 грн.

Останній черговий платіж у рахунок погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом відповідачем вчинено у листопаді 2013 року. Отже, право нарахування пені у банку виникло з наступного дня від моменту настання чергового платежу 15.12.2013 року. Оскільки з представленого розрахунку загальної суми пені вбачається, що вона нарахована за період з 16.11.2013 р. по 10.08.2015 р. після припинення виконання позичальником умов договору щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, виходячи з розміру пені та порядку її нарахування визначеному у договорі, колегія суддів визнає, що до суми пені нарахованої в межах дії договору слід застосувати строк позовної давності, який сплинув на час звернення до суду, а нарахування пені за період після закінчення дії договору з 16.04.2014 р. по 10.08.2015 р., виходячи з її розміру та порядку нарахування визначеного договором, є незаконним оскільки, як вказано вище, розмір пені та порядок її нарахування визначається сторонами у договорі і з припиненням його дії подальше застосування таких умов припиняється. Для боржника наступає відповідальність визначена законом, а саме ч.1 ст. 1050 ЦК України.

Таких вимог позивачем відповідно до статей 10,11 ЦПК України заявлено не було, а тому вимоги про стягнення пені в межах річного строку до дати зверненням до суду у розміру та порядку її нарахування визначеному договором не ґрунтуються на законі, тому у їх задоволенні слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності рішення місцевого суду в частині стягнення пені є обґрунтованими і дають підстави для скасування в цій частині рішення.

Проте, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу незаконності стягнення комісії в сумі 3750,00 грн., оскільки п.п. 2.4.2 укладеного сторонами договору визначено сплату комісії за управління кредитом, т.т. відповідно до абз. 2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» даний платіж угоджений з відповідачем і в силу ст. 204 ЦК України є правомірним, а тому вказана сума комісії підлягає стягненню з відповідача. В цій частині оскаржене рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Відповідно до ст.10, ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд, діючий на загальних принципах диспозитивності, а саме, доведеність вимог позову перед судом покладено на позивача, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, через неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині стягнення пені з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Враховуючи межі задоволення позову, за подання якого позивач був звільнений від сплати судового збору, та межі задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає розподіл суми судового збору, колегія суддів визнає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню 123 грн. 90 коп., а на користь відповідача з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відшкодовується сплата судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 375 грн. 90 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 26 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 суми пені за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 12 390 (дванадцять тисяч триста дев'яносто) гривень 73 копійки та судових витрат.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - відмовити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № ВІSiVIP00027660 від 15 квітня 2011 року у розмірі 12 390 (дванадцять тисяч триста дев'яносто) гривень 73 копійки, з яких: 7 364 (сім тисяч триста шістдесят чотири) гривень 23 копійки - заборгованість по кредиту; 1 276 (одна тисяча двісті сімдесят шість) гривень 50 копійок - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3750,00 (три тисячі сімсот п'ятдесят) гривень - комісія.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 123 (сто двадцять три) гривні 90 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_3 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 375 (триста сімдесят п'ять) гривень 90 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: