№ 201/1/17-ц
провадження 2/201/1/2017
УХВАЛА

03 січня 2017 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи управління-служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, стягнення витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 грудня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ПН КМНО ОСОБА_2 та ТОВ «Кей-Колект», треті особи управління-служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, стягнення витрат.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів витікає, що позивач звернувся до суду в порядку та керуючись нормами ЦПК України, також слід зазначити, що він звернувся до суду саме з позовною заявою, а не з адміністративною позовною заявою, як це передбачено нормами КАС України, а спірні правовідносини між сторонами, як зазначає позивач у своїй позовній заяві, виникли з приводу рішення та дій відповідача (ПН КМНО ОСОБА_2 державний реєстратор в розумінні ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") , який в даному випадку є суб'єктом владних повноважень, тобто з зазначеного витікає, що спір у справі виник за участю суб'єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізував надані йому чинним законодавством України владні управлінські функції стосовно здійснення офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обмеження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З диспозиції п. 1 ч. 2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено наступні поняття: справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, головною ознакою публічно-правових спорів є участь у них хоча б однією зі сторін суб'єкта владних повноважень. Окрім того, оскільки відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 та частини 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, необхідною ознакою належності справи до адміністративної юрисдикції є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій та повноважень, і ці функції та повноваження повинні здійснюватися ним саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Загальний аналіз процесуальних норм законодавства України, за якими визначаються юрисдикційна належність та підсудність справ різній судовій спеціалізації, вказує на певні критерії розмежування спорів між ними. До яких, зокрема, входять такі, як: 1) суб'єктний склад сторін спору; 2) предмет спірних правовідносин; 3) характер спірних правовідносин.

Частина 1 статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає: 1. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Правовим підґрунтям для виконання вимог вищевказаної норми постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Тобто, відповідача (нотаріус) безпосередньо в першу чергу виконував владні управлінські функції з питання державної реєстрації права власності і інші питання про право власності є похідними від дій державного реєстратора щодо виконання вимог ч.1 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З огляду на вище викладене та зазначене, а також враховуючи спірні правовідносини та сторони по справі приходжу до висновку, що в даній справі має місце публічно-правовий спір, що за своєю суттю відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України спір, який виник між сторонами у даній справі, є публічно-правовим, і оскільки спір між сторонами виник з приводу здійснення органом владних повноважень делегованих йому законом, тому цей спір має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; (п.1) та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (п.3).

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного прихожу до висновку, що позивачу слід відмовити у відкритті провадження у цивільній справі, оскільки відповідачем у позові є субєкт владних повноважень, а предметом спору є його рішення та дії, а тому в даному випадку заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а позивачу слід звернутися до належного суду з позовом в порядку, передбаченому нормами КАС України.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 відмовити у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи управління-служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, стягнення витрат та рекомендувати звернутися з позовом, до належного суду з позовом в порядку, передбаченому нормами КАС України.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя