АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/191/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1480/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Гриньова А.М.

з участю сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 679/191/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду від 4 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - гаражно-будівельний кооператив «Лісний -2» про поділ майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у якому просила, поділити спільне майно подружжя та визнати недійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу марки «Рено Сценік» державний номер «НОМЕР_1».

Вказувала, що з 06 червня 1987 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, який рішенням Нетішинського міського суду від 28 грудня 2015 року розірвано.

В період спільного проживання у шлюбі сторони за спільні сумісні кошти набули у власність майно загальною вартістю 260800 грн.

Відповідач-позивач категорично проти добровільного поділу майна, придбаного в шлюбі, не визнає права власності ОСОБА_2 на нього. Усі правовстановлюючі та технічні документи на спільне майно залишились у ОСОБА_1, який відмовляється їх надавати. У встановленому законом порядку він не виготовив технічну документацію на спільний гараж та відмовляється зареєструвати право власності на нього. В той же час позбавляє ОСОБА_2 доступу до нього і як наслідок можливості підготувати відповідну технічну документацію для оформлення права власності на нього. Жодної домовленості щодо поділу майна та порядку користування ним у сторін не було, шлюбний договір та будь - які інші угоди щодо визначення порядку користування майном та його правового режиму, вони не укладали.

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Сопронюк О. В. Провадження № 22-ц/792/1480 /17

Доповідач -Костенко А.М. Категорія № 48

Під час судового розгляду ОСОБА_2 . стало відомо, що придбаний за спільні кошти та зареєстрований 05 вересня 2015 року за ОСОБА_1 автомобіль марки «Рено Сценік» державний номер «НОМЕР_1» він продав ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №6845/2016/282 від 21 січня 2016 року. Проте, на момент відчуження автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, шлюб між сторонами не було розірвано, жодних угод щодо майна ними не укладалось. Крім того, згоди на відчуження автомобіля ні в письмовій, ні в усній формі ОСОБА_2 не надавала.

Тому просила, визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №6845/2016/282 від 21 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо купівлі-продажу автомобіля «Рено Сценік», державний номер «НОМЕР_1». Поділити спільне сумісне майно подружжя наступним чином: виділити їй та визнати за нею право власності на матеріали та обладнання, які були використанні в процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням НОМЕР_2 в гаражно-будівельному кооперативі «Лісний-2» м. Нетішин вартістю 74490 грн.; телевізор «LG» вартістю 1000 грн.; морозильну камеру «Атлант» вартістю 2000 грн.; пилосмок «Zelmer» вартістю 1000 грн.; пральну машину «Bosch» вартістю 1500 грн.; шафу-купе вартістю 1500 грн., всього на загальну вартість 81490 грн. Виділити ОСОБА_1; у власність автомобіль «Рено Сценік», 2004 року випуску, вартістю 173810 грн.; телевізор марки «LG», вартістю 1000 грн.; холодильник «Nord» вартістю 1500 грн.; мікрохвильову піч «Candi» вартістю 500 грн.; мотопомпу «Садко» вартістю 2000 грн.; магнітофон «Domotec» вартістю 500 грн., всього на загальну вартість 179310 грн.. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості майна в розмірі 48910 грн.

12 квітня 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, який ухвалою Нетішинського міського суду від 10 травня 2016 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2

Рішенням Нетішинського районного суду від 4 квітня 2017 року первинний та зустрічний позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу № 6845/2016/282 від 21 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо купівлі - продажу автомобіля марки «Renault Scenic» реєстраційний номер «НОМЕР_1».

Виділено у власність ОСОБА_2: матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням № НОМЕР_3, що знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Лісний - 2» м. Нетішин Хмельницької області, вартістю 55000 грн., телевізор марки «LG» вартістю 1000 грн., морозильну камеру «Атлант» вартістю 6999 грн., пилосмок «Zelmer» вартістю 1000 грн., пральну машину «Bosch» вартістю 1500 грн., шафу - купе вартістю 4096 грн., всього на суму 69595 грн..

Виділено у власність ОСОБА_1: автомобіль марки «Renault Scenic», 2004 року випуску, реєстраційний номер «НОМЕР_1» вартістю 142420 грн., телевізор марки «LG» вартістю 1000 грн., холодильник «Nord» вартістю 1500 грн., мікрохвильову піч марки «Candi» вартістю 500 грн., магнітофон «Domotec» вартістю 500 грн., а всього на суму: 145920 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 38162 грн. 50 коп. грошової компенсації різниці вартості часток. В решті задоволення позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується, з рішенням суду просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не було взято до уваги його заяву про відкладення розгляду справи в зв'язку із перебуванням у відряджені, чим грубо порушено його право на судовий розгляд, оскільки він мав намір взяти участь в розгляді справи.

Не було взято до уваги той факт, що спірний транспортний засіб було придбано його братом - ОСОБА_3, хоча і оформлено на апелянта, оскільки на день його придбання виявилося, що паспорт його брата був недійсним.

Спірний транспортний засіб було придбано 5 вересня 2015 року, тобто в період, коли апелянт та ОСОБА_2 спільно не проживали, не підтримували ніяких відносин, не вели спільне господарство, а тому її згода не була обов'язковою.

Судом першої інстанції при постановлені оскаржуваного рішення не було встановлено за чиї кошти і яким чином було придбано спірний транспортний засіб, оскільки на час його покупки у апелянта не було спільних із ОСОБА_2 коштів, а тому розпоряджатися ними без її згоди він не мав змоги.

Крім того, було зроблено невірну оцінку спірного транспортного засобу, оскільки експертом не враховано, що автомобіль 2004 року випуску і навіть при огляді автомобіля встановлено, що він має пошкодження ходової частини та кузова.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом першої інстанції встановлено, що з 06 червня 1987 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нетішинського міського суду від 28 грудня 2015 року було розірвано.

За час перебування у шлюбі сторони набули право спільної сумісної власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням № НОМЕР_3, що знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Лісний - 2» м. Нетішин Хмельницької області, вартістю 55000 грн., телевізор марки «LG» вартістю 1000 грн., морозильну камеру «Атлант» вартістю 6999 грн., пилосмок «Zelmer» вартістю 1000 грн., пральну машину «Bosch» вартістю 1500 грн., шафу - купе вартістю 4096 грн., всього на суму 69595 грн. телевізор марки «LG» вартістю 1000 грн., ,холодильник «Nord» вартістю 1500 грн., мікрохвильову піч марки «Candi» вартістю 500 грн., магнітофон «Domotec» вартістю 500 грн., автомобіль марки «Renault Scenic», 2004 року випуску, реєстраційний номер «НОМЕР_1» вартістю 142420 грн., який був придбаний подружжям 05 вересня 2015 року та право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_1

В добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо поділу їх спільного майна.

21 січня 2016 року згідно договору купівлі - продажу транспортного засобу №6845/2016/282 ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3, його брат, купив автомобіль «Renault Scenic» реєстраційний номер «НОМЕР_1» за відсутності письмової згоди ОСОБА_2 на укладення даного правочину. Того ж дня даний автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_3.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 127а від 07 жовтня 2016 року, ринкова вартість КТЗ марки «Renault» моделі «Scenic», 2004 року випуску, з державним номерним знаком «НОМЕР_1», становить - 142420 грн..

За ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік, має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За ч.3 ст. 65 Сімейного кодексу України для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Зі змісту цієї норми випливає, що згода другого з подружжя подається у простій письмовій формі, якщо правочин, який укладається одним з подружжя за рахунок спільного майна, стосується цінного майна і разом з тим не вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації.

Ст.31 ЦК України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

З очевидністю відчужений транспортний засіб є цінним майном.

Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відтак згода позивача на укладення правочинів щодо відчуження транспортного засобу підлягала оформленню у простій письмовій формі.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 продав автомобіль «Renault Scenic», який є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_3 за 67500 грн. за відсутності письмової згоди ОСОБА_2 на укладення відповідного правочину.

Тому, договір купівлі - продажу автомобіля виходить за межі дрібного побутового та укладений стосовно цінного майна, тому згідно вимог ст.65 СК України, на його укладення потрібна письмова згода другого з подружжя. В той же час, відповідач-позивач ОСОБА_1 не заперечив той факт, що не отримував письмової згоди позивача - відповідача для укладення оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу.

При цьому, з аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постановах від 12 жовтня 2016 року (справа № 6-1587цс16), 5 липня 2017 року (справа № 6-1743цс16), 16 серпня 2017 року ( справа № 6-54цс17), прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

При цьому як вбачається з матеріалів справи покупець автомобіля ОСОБА_3 є рідним братом відповідача ОСОБА_1 та за обставинами справи не міг не знати, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 і що той з подружжя, хто уклав договір купівлі-продажу, не отримав згоди на це другого з подружжя.

За таких обставин рішення суду є законним та обгрунтовавним.

Доводи апеляційної скарги, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_3 за його ж особисті кошти, однак право власності на даний автомобіль було оформлено на

ОСОБА_1 в зв'язку з неможливістю оформити дане право за ОСОБА_3 через проблеми з дійсністю паспорта останнього слід відхилити.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачем не надано, а судом не здобуто жодних доказів в підтвердженні таких пояснень апелянта.

ОСОБА_1 на підставі відповідного правочину набув право власності на спірний автомобіль, зареєстрував своє право власності на даний автомобіль, даний правочин у встановленому порядку недійсним визнаний не був, апелянт в послідуючому розпорядився даним автомобілем як його законний власник, продавши його своєму ж брату, а тому відсутні підстави для висновку, що спірний автомобіль був придбаний братом апелянта, а не ним самим.

При цьому, жодних доказів в підтвердження факту придбання автомобіля та розрахунку за нього перед продавцем саме братом апелянта суду надано не було.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта з посилання на рішення Нетішинського міського суду від 28 грудня 2015 року про розірвання шлюбу між сторонами про встановленням даним рішенням факту припинення подружній відносин між сторонами з березня 2015 року.

В рішенні суд лише в описовій частині послався на позовну заяву, в якій позивача вказала про припинення подружніх відносин з відповідачем з березня 2015 року, судом не було встановлено такого факту, який має преюдиційне значення при в рішенні даного спору.

А в судовому засіданні апеляційного суду позивач пояснила, що з березня 2015 року припинила статеві відносини з відповідачем, але вони продовжили проживати разом та вести спільне господарство.

Крім того, слід звернути увагу, що позовна заява про розірвання шлюбу подана ОСОБА_5 14.11.2015, а спірний автомобіль був придбаний в вересні 2015 року.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта, що суд не дослідив за чиї кошти був придбаний автомобіль, оскільки апелянт не довів, що автомобіль був придбаний за його особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя.

Також не приймає до уваги апеляційний суд і твердження апелянта про неправильну оцінку вартості автомобіля за висновком експертизи.

В спростування даного висновку автотоварознавчої експертизи апелянт не навів жодних доказів, клопотання про призначення повторної автотоварознавчої експертизи не заявляв, в матеріалах справи такі клопотання відсутні, не заявляв такого клопотання апелянт і під час розгляду справи в апеляційному суді.

Не є безумовною підставою для скасування рішення суду та відмови в позові і доводи апелянта про порушення судом норм ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, що відсутнє в даній конкретній справі.

Не спростовують рішення суду і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду від 4 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

Згідно з оригіналом А.М. Костенко