У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ ЄвграфоваЄ.П.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання частково недійсним договору дарування, визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання частково недійсним реєстраційного посвідчення на будинок, визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

03 жовтня 2017 року заявник направила до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2013 року, яка не відповідала вимогам ст. 325 ЦПК України, оскільки подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі, як на підставу пропущення строку заявник посилалася на те, що вона при апеляційному розгляді справи участі не приймала, тривалий час хворіла і про існування рішення апеляційного суду дізналася лише після його отримання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху, оскільки зазначена заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження визнана судом неповажною.

У листопаді 2017 року на виконання вимог вказаної вище ухвали ОСОБА_2 надіслала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що з 04 грудня 2013 року по 17 грудня 2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою з історії хвороби, яка видана Львівським державним онкологічним лікувально-діагностичним центром. Після цього з 25 грудня 2013 року по 05 лютого 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні в ЛДОРЛДЦ, що підтверджується випискою № 22245. В подальшому періодично проходила курс лікування та реабілітації.Про існування рішення апеляційного суду дізналася лише після його отримання.

Наведені в заяві підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки ОСОБА_2 не надала належних доказів на підтвердження факту невиконання апеляційним судом положень ст. ст. 222, 321 ЦПК України щодо направлення сторонам рішення апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2013 року, не зазначила коли саме отримала копію оскаржуваного судового рішення, що перешкоджало звернутися до суду із касаційною скаргою з лютого 2014 року до 03 жовтня 2017 року.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «ОСОБА_7 проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а підстав для поновлення строку на касаційне оскарження не вбачається, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 328 ЦПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ч. 3 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання частково недійсним договору дарування, визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання частково недійсним реєстраційного посвідчення на будинок, визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та земельну ділянкувідмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Є.П. Євграфова