Справа № 182/6770/16-ц
Провадження № 2/0182/1398/2017
24.11.2017 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, про усунення від права на спадкування обовязкової частки у спадщині, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -
В обґрунтування позовних вимог, посилається на наступні обставини.
08.03.2016 року помер її рідний брат ОСОБА_6, який народився 16.05.1935 року в с. Олексіївка Нікопольського району Дніпропетровської області. 07.12.2012 року ОСОБА_6 склав заповіт за реєстровим №5142, який був посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, яким заповідав їй усе своє майно. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку №148 по вулиці Словянська в м. Нікополь Дніпропетровської області; автомобіля марки DАЕWОО, моделі LANOS ТF69Y, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; грошових вкладів у ПАТ КБ «ПриватБанк».
11.03.2016 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 заведена спадкова справа №23/2016. На її звернення до нотаріуса про видачу свідоцтво про право спадщину за заповітом, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як спадкоємцем за ст.1241 ЦК України є дружина померлого - ОСОБА_4.
Зазначила, що ОСОБА_6 отримав їх батьківський житловий будинок по вулиці Словянська №148 у м. Нікополь Дніпропетровської області у спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 25.06.2000 року. Тому саме їй ОСОБА_6 за життя заповів вказаний будинок. Вона організовувала тривалий догляд за покійним хворим братом до моменту його смерті за власний кошт, займалась його похованням, утримувала та опікувалась спадковим майном, сплачувала усі борги та необхідні комунальні платежі за вищевказане майно.
Крім того вказала, що 19.08.1998 року ОСОБА_6 розірвав шлюб зі своєю дружиною ОСОБА_4, а потім лише з 23.06.2010 року вони зареєстрували повторно шлюб, який фактично був формальним. Подружжя ОСОБА_4 разом останнім часом не проживали та не вели спільне господарство. Відповідач не була поруч з ОСОБА_6 на момент його смерті. Відповідач увесь час фактично проживала та проживає до тепер за іншою адресою: АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є донька - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Проте спадкодавець заповів все своє майно позивачу, тому відповідно до положень ст.1241 ЦК України, відповідач, як непрацездатна вдова, має право лише на 1/6 частину спадкового майна, тобто половину спадкового майна, яке б належало їй за законом.
Померлий ОСОБА_6 останні роки хворів та потребував сторонньої допомоги, у серпні 2008 року він переніс інсульт, проходив відновлювальний курс, перебував у лікарні, і з того часу погано пересувався самостійно. ОСОБА_4 всіляко ухилялась від надання допомоги своєму чоловіку, не піклувалась про нього, не відвідувала його, тому, на її думку, повинна бути усунена від права на спадкування обовязкової частки у спадщині.
На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги.
Від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторін (а.с.194), позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
У судових засіданнях 26.06.2017 року, 08.09.2017 року, позивач та її представник позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Позивач суду пояснила, що є рідною сестрою померлого ОСОБА_6, спірний житловий будинок з надвірними будівлями був їх батьківським спадком, від якого вона відмовилась на користь ОСОБА_6 Відповідач була зареєстрована у спірному будинку, у 2011 році відповідач придбала квартиру та більше за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Словянська, будинок 148, не проживала. На розірвання шлюбу вона згоди не давала. З дочками вони не спілкувались. Тільки вона опікувалась померлим. У серпні 2008 року у ОСОБА_6 стався інсульт, після чого за ним доглядала не відповідач, а вона-позивач та родичі. Про заповіт їй сало відомо 03.03.2016 року, коли вона прибирала в будинку. Всі витрати по похованню та догляду за спадковим майном несла тільки вона - позивач. За життя ОСОБА_6 не міг обійтися без сторонньої допомоги, а дружина йому не допомагала, самоусунулася від цього.
Третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 у судове засідання не з,явився, у матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за його відсутністю (а.с.32,82).
Враховуючи вимогист.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення позивача, представника позивача, надані ними в судових засіданнях, допитавши свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, прослухавши аудіо запис від 04.03.2016 року (а.с.115-диск), приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі ст.ст.1217,1218,1220-1223,1224,1228,1233,1235,1268 ЦК України.
У судовому засіданні встановлено наступне.
ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6 (а.с.85), свідоцтвом про народження ОСОБА_13 (а.с.86), свідоцтвом про шлюб ОСОБА_13 з ОСОБА_14 (а.с.87), згідно якого після реєстрації шлюбу ОСОБА_13 було присвоєно прізвище «Тимошенко».
08.03.2016 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_15 ІКИ №671253 (а.с.8).
За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 07.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, згідно якого ОСОБА_6 на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті заповів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7).
Листом - розясненням № 1072/02-14/23/2016 від 06.10.2016 року, наданого приватним нотаріусом ОСОБА_5 повідомлено ОСОБА_3 про те, що видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на заявлене нею майно є неможливим, так як спадкоємцем, передбаченим ст. 1241 ЦК України, який має право на обовязкову частку у спадщині, є дружина померлого, ОСОБА_16, яка прийняла спадщину (а.с.9).
Спадкоємцями першої черги за законом є донька померлого ОСОБА_9, яка за словами позивача мешкає в Австралії, донька померлого ОСОБА_8, яка мешкає в Республіці Білорусь, дружина померлого ОСОБА_16. 09.06.2016 року від Худякової (дівоче прізвище - ОСОБА_16) ОСОБА_18 надійшла заява про відмову від належної їй частки майна після смерті її батька ОСОБА_6 на користь її матері ОСОБА_4 (а.с.66).
09.06.2016 року ОСОБА_4 надала заяву про прийняття спадщини (а.с.67).
На заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_10 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.72), ОСОБА_3 отримала лист - розяснення приватного нотаріуса ОСОБА_5 №1072/02-14/23/2016 від 06.10.2016 року про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.77), так як право на обовязкову частку спадку має дружина померлого ОСОБА_16
Свідоцтва про право на спадщину не видавались, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.35).
Як вбачається з матеріалі справи, ОСОБА_6 до дня смерті був зареєстрований та фактично проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.
ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 23.06.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ОСОБА_5 1-КИ №198634 (а.с.69). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 07.02.2017 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, з 09.07.2005 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.27).
З довідки від 11.04.2017 року, виданої квартальним комітетом № 6 та затвердженої головою квартального комітету № 6 (а.с.91) вбачається, що ОСОБА_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, однак з 2011 року за вказаною адресою не проживає. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 74016840 від 25.11.2016 року (а.с.89-90), за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3.
Як вбачається з матеріалів справи (а.с.92-95), ОСОБА_6 в останні роки життя хворів, у звязку з чим потребував стороннього догляду та допомоги, що підтвердилося в судовому засіданні поясненнями позивача та свідка ОСОБА_11
Право власності на нерухоме майно на будинок № 148 по вулиці Словянська в м. Нікополь Дніпропетровської області, відповідно до відповіді №891 від 21.09.2017 року КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації, станом на 31.12.2012 року зареєстроване за ОСОБА_6 (а.с.186).
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що є працівником Укрпошти, знала померлого ОСОБА_6, приносила йому посилки додому. ОСОБА_4 вона ніколи не бачила, приносила листи на її імя, але остання ніколи їх не отримувала. Всю кореспонденцію вона вручала лише ОСОБА_6
Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що позивача знає по роботі, на її прохання часто приїжджала додому до померлого ОСОБА_6 щоб дізнатися як він та допомогти останньому в чому йому було потрібно. Вона та її чоловік та діти у 2015-2016 роках відвідували ОСОБА_6 майже щомісяця. Також сторонні люди приходили до нього допомагати по господарству. Жодного разу вони не бачили там ОСОБА_4 Він скаржився їй на те, що в нього так склалося життя, що він залишився один. Приходили друзі, знайомі, крім його дружини. Він надіявся на допомогу дружини, але такого не було. Вказала, що ОСОБА_6 опікувалася лише позивач, яка допомагала фінансово, купувала ліки, оплачувала роботи по дому, догляд за ним. Відповідача бачила декілька разів, відповідач говорила їй, що вона нарешті спокійно живе, запрошувала її до себе у гості в квартиру на вул. Барнаульській. Коли ОСОБА_6 поклали у лікарню вона свідок на прохання позивача приїхала до лікарні, придбала усі необхідні ліки за рахунок позивача, витрати по похованню також несла позивач. Знає, що відповідачу було відомо про стан ОСОБА_6, проте ніякої допомоги відповідач не надавала, хоча мала можливість. На похованні ОСОБА_6 відповідача не було. До дня смерті ОСОБА_6 за ним приходила доглядати жіночка по імені Галина, яка саме і викликала швидку допомогу 04.03.2016 року, саме її голос вона-свідок впізнала при прослуховуванні аудіо запису на диску. При зустрічі з відповідачем, як до дня смерті ОСОБА_6 так і після, відповідач відзивалася про нього лише негативно.
Згідно ст.1233 ЦК України, заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1235 вказаного кодексу визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Приписами ч.1 ст.1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
З матеріалів справи, пояснень свідків, заявлених позивачем, аудіо запису (а.с.92-102,115), наданого позивачем, вбачається, що спадкодавець в останні роки життя був у безпорадному стані через похилий вік та тяжку хворобу, потребував сторонньої допомоги. Відповідач ОСОБА_4 ухилялась від обовязку щодо утримання спадкодавця, не відвідувала чоловіка, допомоги не надавала. Як вбачається з матеріалів справи, позивач опікувалась своїм братом ОСОБА_6, навіть проживаючи в іншому місті, купувала ліки, оплачувала догляд за ним, після його смерті за власні кошти займалась його похованням, встановила памятник (а.с.96-98, 99-102).
Частинами 5,6 ст.1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Відповідно до статті 1224 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило ЦК України стосується особи, яка зобовязана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування .
Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ч.3 цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи те, що позивачем, надано суду достатню кількість доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_4 ухилялась від надання спадкодавцеві допомоги, що останній потребував такої допомоги від відповідача, суд прийшов до висновку про те, що факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві є доведеним.
ОСОБА_4, будучі повідомленою належним чином, жодного разу в судові засідання не зявилася, своїм правом на прийняття участі при розгляді справи, доведення своєї позиції та надання доказів не скористалася, заперечень на позов не подала.
Керуючись ст.ст.10,11,60,74,77,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 1217,1218,1220-1223,1224,1228,1233,1235,1268 ЦК України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_3 - задовольнити.
Усунути ОСОБА_4 від права на спадкування обовязкової частки у спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_6, який помер 08.03.2016 року.
Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер 08.03.2016 року, право власності на спадкове майно:
-житловий будинок з надвірними будівлями №148 по вул. Словянська у м. Нікополь Дніпропетровської області;
-автомобіль марки DAEWOO модель LANOS TF69Y, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1;
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: ОСОБА_1