Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду від 4 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат у сумі, на яку збільшилася вартість поліпшення житлового будинку,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року в суд звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку, на яку збільшилася його вартість. Мотивуючи його, позивач вказував про те, що за час проживання однією сім'єю в шлюбі його дочки та відповідача він витратив на благоустрій житлового будинку, де вони мешкали, 38 700 гривень. Оскільки шлюб між ними розірвано, а позивач поніс витрати, які ОСОБА_1 наміру відшкодовувати не має, тому просив стягнути дану суму на його користь.

Рішенням Костопільського районного суду від 4 серпня 2017 року позов задоволено частково:

Стягнуто із відповідача на користь ОСОБА_2 11 626 гривень як відшкодування здійснення витрат на поліпшення житлового будинку №6 по вулиці Набережна у с. Постійне Костопільського району Рівненської області, на яку збільшилася його вартість.

В стягненні 24 074 гривень позивачу відмовлено.

Судом вирішено питання про судові витрати у справі.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликався на її незаконність та необґрунтованість через фактичне порушення судом норм матеріального права, норм процесуального права та невідповідність його висновків обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалось про неврахування судом того, що під час шлюбу з ОСОБА_3 він перебував на тимчасових заробітках за кордоном. Отриманий заробіток він передавав колишній дружині, яка 7 вересня 2015 року купила 8 вікон металопластикових, що збігається із кількістю встановлених тоді вікон. Тобто твердження позивача про купівлю і монтаж 3 металопластикових вікон його коштами в 2006 році суперечать обставинам справи.

Посилаючись на ст.ст. 390 і 388 ЦК України, вважав, що жодна зі сторін не може бути добросовісним набувачем. Зокрема, він набув право на будинок не за відплатним договором, а згідно зі спадкуванням прав та обовязків після смерті свого батька.

Окрім того, подружжям за час шлюбу набуто спільне сумісне майно здійснені поліпшення в будинку, що підлягає поділу відповідно до ст. 71 СК України. Іншого не було встановлено письмовою угодою між подружжям чи з особами, які надавали ним допомогу в облаштуванні, в т.ч. і з позивачем.

Вважав, що судом порушено норми процесуального права, що полягало у відмові в задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі до вирішення іншої справи про поділ вартості поліпшень будинку між ним і ОСОБА_3, що унеможливило правильність і всебічність розгляду справи.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог і ухвалити нове, яким відмовити в цій частині позову.

Заслухавши думку доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Частково задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із визнання ОСОБА_1 тієї обставини, що ОСОБА_2 надав для газифікації належного відповідачу житлового будинку залізні труби та чавунні радіатори, які були придбані за його власні кошти. З урахуванням цієї обставини та беручи до уваги наявність письмових доказів у справі про придбання будівельних матеріалів, судом задоволено позов частково, стягнувши із ОСОБА_1 на користь позивача 11 626 гривень як відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку, на яку збільшилась його вартість.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Як установлено матеріалами справи, дочка позивача ОСОБА_3 протягом часу із 6 травня 2003 року по 15 жовтня 2015 року перебувала у зареєстрованих шлюбних відносинах із відповідачем (а.с. 5-5, зв.). Від шлюбу вони мають дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Протягом травня 2003 року вересня 2015 року сім'я проживала та вела господарство в житловому будинку №6 по вулиці Набережна в с. Постійне Костопільського району Рівненської області.

За час спільного проживання з 2004 по 2015 роки в житловому будинку було проведено роботи з його поліпшення, зокрема газифіковано і змонтовано водяне опалення та встановлено нові металопластикові вікна.

При цьому ОСОБА_2 вказував, що в 2003 році він придбав залізні труби діаметром 15 мм в кількості 10м/п, діаметром 32 мм в кількості 24 м/п, діаметром 40 мм в кількості 16 м/п, діаметром 50 мм в кількості 8 м/п та 56 секцій (ребер) радіаторів чавунних на загальну суму 5 550 гривень, що станом на той час складало 1 040 доларів США. В 2015 році він купив 8 металопластикових вікон вартістю 11 068 гривень, що складало 504 долари США. Тому вважаючи, що він набув право вимагати повернення грошових коштів, вкладених на поліпшення житлового будинку, оскільки їх відокремлення без зміни цільового призначення неможливе, у жовтні 2016 року в суд звернувся ОСОБА_5 із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 38 700 гривень.

Як на правові підстави для задоволення своїх позовних вимог, позивач покликався на положення ч. 4 ст. 390 ЦК України, розяснення п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" і п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок".

Так, згідно із ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених ним витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Між тим, у розумінні Книги третьої "Право власності та інші речові права" Розділу І "Право власності" Цивільного кодексу України добросовісним визнається володіння, якщо його володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю (майном). Якщо ж володілець знав або повинен був знати, що він володіє чужою річчю (майном), то таке володіння визнається недобросовісним.

Оскільки він придбав речі на законних підставах шляхом укладення договорів купівлі-продажу, тому колегія суддів вважає необґрунтованим покликання ОСОБА_2 на те, що у спірних правовідносинах його права і обовязки породжуються добросовісністю його володіння майном спірними чавунними радіаторами, залізними трубами і металопластиковими вікнами.

Більше того, з розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови від 04.10.1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок", вбачається, що особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали небезоплатно.

В предявленому позові ОСОБА_2 вказував, що спірні поліпшення будинку здійснювалися ним за згодою відповідача і він розраховував на те, що його дочка зможе проживати у цьому будинку постійно. Лише після того, як вона залишила житловий будинок і ОСОБА_1 почав вчиняти їй перешкоди у користуванні ним, позивач вирішив звернутися в суд із відповідним позовом.

Ці ж обставини він підтримав і в судовому засіданні.

Також з пояснень відповідача та з обставин справи видно, що при придбанні відповідних матеріалів і проведенні поліпшувальних робіт у житловому будинку №6 по вулиці Набережна в с. Постійне Костопільського району Рівненської області домовленостей між ОСОБА_2, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з приводу їх оплати не існувало. Тобто матеріали купувалися та встановлювалися за принципом надання матеріальної допомоги батьком своїй дочці та внуку у благоустрої їх життя і побуту, при цьому право вимагати їх повернення в натурі чи в грошовому еквіваленті між ними не обумовлювалося.

Таким чином, очевидним є те, що ОСОБА_2 придбавав матеріали та здійснював роботи з поліпшення житлового будинку саме на безоплатній основі, а тому в цьому випадку підстав для відшкодування спірних грошових коштів як витрат на поліпшення будинку, на яку збільшилася його вартість, закон не передбачає.

Згідно зі ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення і залишення позову без задоволення відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що мало наслідком неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок", керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду від 4 серпня 2017 року скасувати.

ОСОБА_2 відмовити в позові до ОСОБА_1 про відшкодування витрат у сумі, на яку збільшилася вартість поліпшення житлового будинку.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: