АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/1686/16-ц 22-ц/774/47/К/17
Справа № 211/1686/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/47/К/17 суддя Бардін О.С.
Категорія 32 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

за участю: секретаря Чубіної А.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги №5" Криворізької міської ради на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги №5" Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди працівнику, завданої внаслідок ушкодження здоров'я, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги №5" Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди працівнику, завданої внаслідок ушкодження здоров'я, в якому просила стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 160020,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що вона, перебуваючи на робочому місці, виконуючи свої професійні обовязки, 26 лютого 2013 року в результаті падіння отримала травму у вигляді закритого зламу вертлюжної впадини зі зміщенням уламків. Актом розслідування нещасного випадку від 28.02.2013 року встановлено, що травма (за класифікатором травм) відноситься до тяжкої, висновком МСЕК їй встановлена 3 група інвалідності та 20% втрати професійної працездатності. Внаслідок травми вона змушена тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування, у звязку з травмою були порушені її нормальні життєві звязки, вона до сих пір відчуває психологічний дискомфорт, на даний час її самопочуття не поліпшилось. Таким чином, пошкодженням здоров'я їй було завдано моральної шкоди, оскільки, перебуваючи на лікуванні, вона не могла та не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, обґрунтовану важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої в почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалось та позначається сьогодні на душевному та фізичному стані.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 липня 2016 року, описки в якому виправлені згідно ухвали того ж суду від 22 липня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

В іншій частині в позові відмовлено.

Стягнуто з комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» на користь держави судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про недоведеність позовних вимог. Зокрема відсутність висновку МСЕК щодо спричинення позивачу моральної шкоди. Також посилався на відсутність вини відповідача у втраті позивачем професійної працездатності, натомість згідно акту розслідування нещасного випадку, основою причиною нещасного випадку є особиста необережність ОСОБА_3 Між тим, представник відповідача зазначив про пропуск позивачем тримісячного строку, встановленого для звернення до суду з питання вирішення трудового спору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає не в повному обсязі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 01 грудня 2011 року по 29 жовтня 2013 року ОСОБА_3 працювала медичною сестрою в Комунальній установі «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради» (а.с.30).

26 лютого 2013 року з позивачем стався нещасний випадок в КУ «ЦПМСД № 5», внаслідок якого позивач отримала травму.

Згідно акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 26.02.2013 року о 9.30 год., дільнична медична сестра ОСОБА_3І пішла до кабінету № 26 ставити штампи амбулаторії на бланки направлень в інші ЛПЗ. При виході з кабінету № 26 втратила рівновагу та впала, отримавши при цьому травму. Актом встановлено причину настання нещасного випадку: особиста необережність потерпілої, порушено ст. 14 Закону України «Про охорону праці» (а.с.6-7).

Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 533, заключний клінічний діагноз ОСОБА_3: основний закритий злам вертлюжної впадини зліва зі зміщенням уламків (травма виробнича 26.02.2013 р.) Статико-динамічні порушення 2 ст. Больовий синдром (а.с.10).

Висновком МСЕК позивачеві з 29.10.2013 року встановлено 3 групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% - первинно з 29.10.2013 р. безстроково (а.с.5).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки нещасний випадок стався з позивачем під час виконання нею трудових обовязків і повязаний з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з отриманою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки ОСОБА_3 переносить фізичний біль, зазнала порушення свого звичного способу життя і вимушена витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Згідно акту розслідування нещасного випадку від 28 лютого 2013 року, комісія визнала нещасний випадок, що стався з ОСОБА_3 таким, що повязаний з виробництвом та прийняла рішення про складення акту за формою Н-1 (а.с.7-зворот).

Між тим, в суді першої інстанції допитана в якості свідка ОСОБА_4, яка пояснила, що 26 лютого 2013 року вона прийшла на робоче місце. До неї в кабінет зайшли ОСОБА_3 та ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_3 виходячи із коридору, зачепилася на лінолеум та упала.

Крім того, Конституційний Суд України в п. 4.1. свого рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування відповідачем ОСОБА_3 моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачеві, з підстав її особистої необережності, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються вищенаведеними нормами закону та обставинами справи.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Разом з тим, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з розміром стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не в повному обсязі врахував роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, особиста необережність позивача у звязку із чим настав нещасний випадок, незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, що підтвердила в суді першої інстанції свідок, а також характер, інтенсивність і довготривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, вважає необхідним на підставі ст. 309 ЦПК України змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, зменшивши його з 30000,00 гривень до 12000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги №5" Криворізької міської ради задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 липня 2016 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги №5" Криворізької міської радина користь ОСОБА_3 з 30000,00 грн. до 12000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_6