АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою через представника ОСОБА_3, на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення боргу по кредитному договору,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 27.02.2007 року у розмірі 20 224,02 доларів США, що еквівалентно 303 520,7 грн. заборгованості по тілу кредиту, 6 999,42 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, що еквівалентно 105 046,81 грн. та 1 491 271,72 грн. пені та заборгованість за кредитним договором від 26.02.2007 року у розмірі 123 806,30 грн.

Надалі позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість лише за кредитним договором від 27.02.2007 року.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кошти в сумі 1 899 839, 24 грн., з яких: 303 520,71 грн., що еквівалентно 20 224,02 доларів СІІІА - заборгованість по кредиту; 105 046, 81 грн., що еквівалентно 6 999,42 доларів США - проценти за користування коштами, в період з 28.04.2007 року по 01.12.2009 року; 1 107 850, 57 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту в період з 26.11.2013 року по 26.11.2014 року та 383 421, 15 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом в період з 26.11.2013 року по 26.11.2014 року. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.04.2017 року у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду відмовлено.

Справа № 758/1602/15-ц Апеляційне провадження: 22-ц-796/10580/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Роман О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що сплата кредиту мала відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів та позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого було заявлено як по основному боргу так і по пені, яка нарахована за період з 26.11.2013 року по 26.11.2014 року поза межами позовної давності.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу та просив розглядати справу у його відсутності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.02.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СL - 001/169/2007, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 25 389, 96 доларів США, зі сплатою 11, 99 % річних строком до 26.02.2013 року.

Згідно з договором купівлі - продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № СL - 001/169/2007 від 27.02.2007 року.

Згідно з розрахунком банку, станом на 26.11.2014 року у позичальника за кредитним договором існує заборгованість у розмірі 27 223, 44 доларів США, що еквівалентно 408 567, 53 грн. та 1 491 271, 72 грн. - штрафні санкції, які складаються із: залишку заборгованості за кредитом в розмірі 20 224, 02 доларів США, що еквівалентно 303 520, 71 грн; суми несплачених відсотків за користування кредитом - 6 999, 42 доларів США, що еквівалентно 105 046, 81 грн. та пені за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 1 491 271, 72 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а відповідач порушила умови кредитного договору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 цього ж Кодексу рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено два кредитні договори, а саме кредитний договір від 26.02.2007 року на суму 13 700 грн. строком повернення кредиту до 26.02.2012 року та від 27.02.2007 року на суму 25 398,96 доларів США строком повернення кредиту до 26.02.2013 року. Повернення кредиту по обох договорах передбачалося шляхом внесення щомісячних платежів.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 26.02.2007 року, а саме 13 583,50 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1 641,77 грн. заборгованості по процентам, пеню у розмірі 931,05 грн. та штраф у розмірі 75 грн. (а.с. 120).

У матеріалах справи міститься копія постанови старшого державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 03.03.2010 року про закінчення виконавчого провадження (а.с. 85). З даної постанови вбачається, що 02.08.2007 року було вчинено виконавчий напис № 3695, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 131 928,98 грн.

У запереченнях на позовну заяву відповідач вказувала, що в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса у власність банку було передано автомобіль Пежо р.н. НОМЕР_1, який був предметом застави.

Суд не надав будь - якої оцінки зазначеним доказам та поясненням відповідачки, не перевірив порядок зарахування коштів від заставного майна на погашення заборгованості, не звернув уваги на те, що позивач не надав належного розрахунку заборгованості та доказів про рух коштів по рахунку відповідачки.

Виходячи ж з умов кредитного договору щодо порядку погашення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів та суми, вказаної у виконавчому написі нотаріуса, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису банк реалізував своє право на дострокове стягнення всієї суми кредиту.

Так, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що відповідач сплатила по тілу кредиту 28.04.2007 року - 270,06 доларів США та інших платежів не здійснювала.

Виконавчий напис вчинено 02.08.2007 року на суму 131 928,98 грн. Офіційний курс гривні до долара США станом на час вчинення виконавчого напису складав 100 доларів США - 505 грн. Дані обставини є загальновідомими і в силу положень ч. 2 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування.

Еквівалент суми стягнення за виконавчим написом нотаріуса до долара США на час вчинення виконавчого напису таким чином складав у доларовому еквіваленті 26 124,55 доларів США. Враховуючи, що на час вчинення виконавчого напису заборгованість по тілу кредиту складала 25 128,90 доларів США (25398,96-270,06) стає очевидним, що банк використав своє право, передбачене п. 1.9 кредитного договору та ст. 1050 ЦК України щодо дострокового стягнення всієї суми боргу у зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань щодо щомісячного погашення кредиту та фактично змінив строк дії договору.

Згідно з положеннями ст. 526, 257, 230 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки банк змінив в односторонньому порядку строк договору на 02.08.2007 року, а з позовом до суду особа, яка набула право вимоги за кредитним договором звернулася 09.02.2013 року суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги заперечення відповідачки, у яких серед іншого вказувалося на пропуск позивачем позовної давності.

Відтак рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та пені підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині за пропуском строку позовної давності.

Щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відтак, у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, слід зробити висновок про те, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Звернувшись із заявою про вчинення виконавчого напису, а відповідно і з вимогою про дострокове погашення кредиту банк тим самим змінив строк договору. Умовами кредитного договору не визначений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору. Вимог про стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ позивач не заявляв та відповідних розрахунків не надавав.

За вказаних обставин суд першої інстанції помилково вважав, що позивач має право на отримання процентів у розмірі, визначеному умовами договору.

Таким чином і в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині за безпідставністю позовних вимог.

При цьому колегія суддів враховує правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року № 6-1412цс16, від 09.08.2017 року № 6-2322 цс16, від 14.09.2016 року № 6-473 цс16, від 16.11.2016 року № 6-900 цс16, які залишилися поза увагою суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення боргу по кредитному договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді