АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення строкового земельного сервітуту для виконання будівельних робіт,

в с т а н о в и л а :

у січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень, просив встановити тимчасовий земельний сервітут на безоплатній основі у вигляді права користування частиною земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Київ, садове товариство «Здоров'я-2» (Дарницький район), вул. Малоземельна, ділянка 29/2, яка належить на праві власності відповідачу, для виконання будівельних робіт з облаштування бетонно-цегляної огорожі розміром 0,8 м від існуючої огорожі строком на шість місяців з часу набрання рішенням законної сили, з виконанням ним робіт по приведенню частини земельної ділянки в первісний стан.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником земельної ділянки № 3 розташованої на території садового товариства «Здоров'я-2» по вул. Малоземельній, 39 в Дарницькому районі м. Києва. Поруч із вказаною земельною ділянкою розташована земельна ділянка відповідача. Для повного облаштування своєї земельної ділянки йому необхідно побудувати огорожу, але з урахуванням місця розташування обох земельних ділянок, доступ до частини земельної ділянки для здійснення будівельних робіт по зведенню огорожі можливий виключно через земельну ділянку відповідача, що підтверджується технічним звітом за результатами обстеження його земельної ділянки та визначення можливості облаштування бетонно-цегляної огорожі. В позасудовому порядку, ним направлена пропозиція до відповідача про встановлення тимчасового сервітуту, проте погодження не отримано.

Надалі позивач змінив відповідача з ОСОБА_3 на ОСОБА_2, оскільки після подачі позову земельна ділянка була відчужена ОСОБА_4 ОСОБА_2

Справа № 753/1533/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/2098/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.12.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що зміна власника земельної ділянки відбулася у період слухання справи, а тому він не міг вирішити з відповідачем це питання. Від проведення переговорів відповідач ухиляється. Крім того, чинним законодавством не передбачено чіткого порядку проведення подібних переговорів, а тому посилання суду на відсутність попереднього звернення до відповідача про добровільне вирішення цього питання не є підставою для відмови у позові. Висновок суду про порушення ним будівельних правил ґрунтується лише на поясненнях відповідача, будь - яких експертних висновків чи інших передбачених законом документів про наявність порушень вимог норм та правил будівництва відповідачем суду не надано. Судом також не враховано висновки експерта, які підтверджують можливість відновлення земельної ділянки відповідача і те, що позивач бере на себе зобов'язання протягом одного місяця після закінчення будівельних робіт за власний рахунок привести частину земельної ділянки в первісний стан.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку від 02.10.2007 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № 3 загальною площею 0,0661 га, розташованої на території садового товариства «Здоров'я-2» по вул. Малоземельній, 39 в Дарницькому районі м. Києва.

Поруч із вказаною земельною ділянкою розташована земельна ділянка № 29/2, яка належала ОСОБА_3

01.12.2015 року позивачем направлена пропозиція до ОСОБА_3 про встановлення тимчасового сервітуту, проте погодження не отримано.

Відповідно до договору дарування від 07.05.2016 року земельна ділянка № 29/2 належить ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано порядку досудового погодження сервітуту. Крім того, встановлення бетонно - цегляної огорожі у запропонованих позивачем розмірах порушує право власності відповідача на земельну ділянку. Розташування будинку позивача впритул до межі земельних ділянок є виною самого позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також . іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України спір про встановлення сервітуту вирішується судом у разі недосягнення домовленості про його встановлення. Якщо особа, яка вимагає встановлення сервітуту, не зверталась до власника нерухомого майна з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту, в неї відсутня підстава для звернення до суду.

Відповідно до ст. 404 цього ж Кодексу право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право відводу води зі своєї - земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути.

Сервітут - це обмежене платне або безоплатне користування чужим нерухомим майном з метою задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Позивач просив встановити тимчасовий земельний сервітут для встановлення бетонно - цегляної огорожі, оскільки відстань від його будинку до межі земельної ділянки є недостатньою для можливості проведення таких робіт без використання суміжної земельної ділянки відповідача.

При цьому позивач будь - яких правовстановлюючих документів на будинок не надав, як і не надав доказів прийняття його в експлуатацію у встановленому законом порядку. Відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив належним чином порушення будівельних норм при спорудження будинку не заслуговують на увагу, оскільки обов`язок доказування відповідності будинку будівельним нормам, факт введення його в експлуатацію та належність його позивачу лежить саме на позивачеві.

Відповідач же заперечуючи проти позову вказав, що саме дії позивача призвели до зазначеного спору, оскільки будинок споруджений впритул до межі. Позивач не заперечував, що відстань між будинком та існуючою огорожею складає від 0,42 см до 1 м.

Позивач не позбавлений можливості встановити іншу огорожу, ніж ту проект якої надано у звіті про обстеження земельної ділянки, яку можливо встановити без використання суміжної земельної ділянки. Висновків про те, що встановлення будь- якої огорожі неможливо без встановлення сервітуту матеріали справи не містять.

За вказаних обставин суд першої інстанції керуючись вимогами вищезазначених норм дійшов правильних висновків про відсутність підстав для встановлення сервітуту.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді