Дата документу 27.11.2017
Справа № 320/1750/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» листопада 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Міщенко Т.М.

при секретарі Макаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму боргу з процентами в розмірі 610 682 грн. 20 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн. Свій позов мотивує тим, що 13.02.2013 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, за яким вона передала у власність відповідача 20 000 доларів США, відповідач зобовязався повернути гроші до 01.06.2013 року. Вона неодноразово вимагала у відповідача повернути борг, однак ніяких дій по виконанню зобовязання відповідачем проведено не було. Вважає, що її права порушені та підлягають відновленню.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягав та пояснив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були співзасновниками ТОВ «Октан-Центр», працювали разом, підприємство здійснювало продаж бензину. ОСОБА_1 працювала на посаді директора ТОВ «Октан-Центр». 13.02.2013 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким позивач передала у власність відповідачу грошові кошти в сумі 20 000 доларів США на строк до 01.06.2013 року. На підтвердження укладення договору позики між нею та відповідачем, підтвердження умов договору позики, факту передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми, наявності боргу, умов та строку повернення грошей, ОСОБА_2 видано розписку. В розписці зазначені час виникнення грошових зобовязань, кількість отриманих грошей 20000 доларів США, зазначені умови їх отримання та строк повернення 01.06.2013 р., інші істотні умови, обовязкові для договору позики. Наявний у позивачки оригінал розписки ОСОБА_2 підтверджує укладання договору позики. Протягом 2013 та 2014 років позивач неодноразово зверталась до ОСОБА_2 щодо повернення грошей. ОСОБА_2 визнавав борг, посилався на фінансові труднощі та запевняв, що невдовзі поверне гроші, однак потім перестав виходити на звязок. Сума боргу станом на 19.02.2015 року становить 517 000 грн., а саме 20 000 доларів СШАх25,85 грн. - офіційний курс долара США. Розписка ОСОБА_2 не містить застережень про безпроцентну позику, тому за час користування грошима відповідач зобовязаний сплатити позивачці відсотки за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ, а саме 3 624,07 долара США, що дорівнює 93 682,20 грн. 15.03.2013 року позивачкою написана розписка за зовсім іншу позику, оскільки багато разів ОСОБА_2 вона позичала гроші. Розписка від 14.10.2013 року є підробленою. Позивач памятає, що в той день вона заповнювала тільки один документ заяву про звільнення. З вказаної заяви ОСОБА_2 підробкою зробив розписку, а саме використав дату та підпис ОСОБА_1 з заяви про звільнення, а сам текст відрізав, а розписку надрукував на лазерному принтері.. Заява про звільнення повинна була зберігатися у відповідача, однак ОСОБА_2 знищив вказану заяву, оскільки використав з неї дату та підпис ОСОБА_1 для підроблення розписки. ОСОБА_1 звільнилася з ТОВ «Октан-Центр» та з жовтня 2013 року всім керував лише ОСОБА_2 Розписку від 14.10.2013 року підробили, відрізавши текст із заяви про звільнення та надрукувавши текст розписки. Текст наносився після 14 жовтня 2013 року на лазерному принтері, який неможливо ідентифікувати по даті. Крім того, в розписці від 14.10.2013 року не зазначено, що це за гроші, не зазначені відсотки.

Представник позивачки ОСОБА_5 в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що ОСОБА_1 працювала на посаді директора ТОВ «Октан-Центр». Підприємство відкрили за його гроші, однак постійно виникали проблеми через неуважність позивача, вона була звільнена за махінації. В лютому 2013 року в нього виникли грошові труднощі. Він звернувся до ОСОБА_1 Вона сказала, що половина суми в неї є, а другу половину, вона знає, де знайти, зазначила, що доведеться сплатити відсотки. В присутності ОСОБА_6 він написав розписку. 15.03.2013 року він повернув ОСОБА_1 гроші в сумі 10 000 доларів США та 600 доларів США процентів. Всі дії проходили в присутності юриста, в кабінеті знаходилися ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ОСОБА_8 продиктував ОСОБА_1 як написати розписку. В кінці травня 2013 року ОСОБА_1 приїхала до нього за рештою грошей, сказала, що не знає, де розписка. Тоді вони подзвонили юристу, він сказав, щоб ОСОБА_1 шукала розписку. Після чого ОСОБА_1 пішла та прийшла знову лише в жовтні 2013 року вже з надрукованою розпискою. В нього були ОСОБА_8 та юрист Павлій А.Г., він віддав гроші, а ОСОБА_1 поставила дату та підпис під надрукованою нею розпискою. Через два роки вона звернулась до суду з даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що борг за наданою позивачкою до суду розпискою від 13.02.2013 року - був у повному обсязі повернутий ОСОБА_1 ще 14.10.2013 року. Зокрема, 13.02.2013 року ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 20000 доларів США, які зобовязався повернути у строк до 01.06.2013 року, про що було написано розписку. Даний борг повертався відповідачем частинами, за погодженням із ОСОБА_1 15.03.2013 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 частину боргу у сумі 10 000 доларів США, про що нею відповідачу була складена розписка від 15.03.2013 року. При цьому були присутніми юрист ТОВ «Октан центр» ОСОБА_6, якого він запросив до власного службового кабінету, щоб той допоміг ОСОБА_1 скласти розписку про часткове повернення суми боргу у відповідності до закону, також був присутній працівник фірми ОСОБА_7 У присутності відповідача та у присутності даних свідків ОСОБА_1 власноручно написала та підписала вищезазначену розписку та їй були передні 10 000 доларів США та відсотки за весь час користування коштами, як вони і домовлялись, у сумі 600 доларів США. Коли настав строк повернення іншої частини боргу, наприкінці травня на початку червня 2013 року, відповідач повідомив ОСОБА_1, що має намір повернути їй залишок боргу за розпискою у сумі 10 000 доларів США, на що вона йому повідомила, що загубила оригінал розписки. Тоді ОСОБА_2 їй повідомив, що тільки у випадку надання йому оригіналу розписки, він поверне їй залишок боргу. При їхній розмові у кабінеті відповідача був присутній також юрист Павлій А.Г., якого він викликав для поради, як повестись у ситуації, коли у ОСОБА_1 відсутній оригінал розписки. На що останній ОСОБА_2 порадив не повертати залишок боргу, доки вона не поверне оригінал розписки, після чого ОСОБА_1 пішла. 14.10.2013 року ОСОБА_1, прийшовши до офісу ТОВ «Октан-Центр» та зайшовши до кабінету відповідача, повідомила, що оригіналу розписки так і не знайшла, проте, вона надрукувала на аркуші паперу розписку, в якій повідомляла, що борг повернуто у повному обсязі. Відповідач взяв в руки даний папірець та викликав юриста ТОВ «Октан-Центр» ОСОБА_6, та попросив його оглянути надану ОСОБА_1 розписку. На що ОСОБА_6 повідомив відповідачу, що ОСОБА_1 необхідно підписати дану розписку та поставити на ній дату, щоб засвідчити своїм підписом дійсність факту повернення їй боргу за розпискою від 13.02.2013 року у повному обсязі. Він відповідача повідомив, що за відсутності оригіналу розписки можна використати і дану надруковану, аби підтвердити факт повернення ОСОБА_1 всієї суми боргу. Після чого, у присутності ОСОБА_7, ОСОБА_6 та бухгалтера підприємства ОСОБА_8 відповідачем позивачці був повернутий залишок боргу у сумі 10000 доларів США. Відразу ж після передання коштів нею була підписана виготовлена нею ж розписка, та на ній була проставлена дата. Дана розписка була передана відповідачу. Отже, відповідач у повному обсязі розрахувався з ОСОБА_1 та жодних боргів перед нею за розпискою від 13.02.2013 року не має. У звязку із чим, заявлені до відповідача позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, вивчивши інші матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Позивачкою ОСОБА_1 надана суду розписка від 13.02.2013 року, в якій вказано, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг гроші в сумі 20 000 доларів США, які зобовязується повернути не пізніше 01.06.2013 /т.1, а.с.44/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч ч.1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Надана ОСОБА_4 розписка від 13.02.2013 року містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідачем та його представником не оспорювався факт написання 13.02.2013 року розписки та отримання грошових коштів від ОСОБА_1 в розмірі 20 000 доларів США, а отже й факт укладення договору позики.

Оцінюючи доводи позивача, викладені в позовній заяві, доводи представника позивача надані в судовому засіданні на підтвердження існування невиконаного грошового зобовязання, а також заперечення відповідача та його представника на підтвердження факту належного виконання грошового зобовязання, суд виходить з наступного:

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобовязань та закріплює основний принцип виконання зобовязань принцип належного виконання, що стосується як субєктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобовязання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Однією з умов належного виконання зобовязання є його виконання належними субєктами.

У частині першій статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобовязаний виконати зобовязання, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідачем ОСОБА_2 на підтвердження факту належного виконання грошового зобовязання суду надані розписки: від 15.03.2013 року, в якій вказано, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 повернення часткової суми боргу в розмірі 10000 доларів США та проценти в розмірі 600 доларів США /т.1, а.с.168/ та від 14.10.2013 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 повернення іншої частини боргу по розписці від 13.02.2013 року в розмірі 10000 доларів США. Борг за розпискою від 13.02.2013 року на суму 20000 доларів США повернутий в повному обсязі, в тому числі проценти в сумі 600 доларів США /т.1, а.с.169/.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що знає сторін по справі, їх офіси знаходились поруч, в них ділові стосунки. Йому відомо, що ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 20000 доларів США в 2013 році. В середині березня 2013 року він був у ОСОБА_2 в кабінеті, зайшла ОСОБА_1 та сказала, що прийшла за грошима. ОСОБА_2 повинен був повернути їй 10000 доларів США боргу та 600 доларів США процентів. Вона показала розписку, однак на ній не було дати та підпису. Тоді прийшов юрист, вони склали розписку, яку він бачив та може впізнати. Після того, як ОСОБА_2 віддав їй гроші, вона віддала розписку. В нього також ОСОБА_2 брав у борг гроші, однак ніяких непорозумінь не виникало. В нього не виникає думка, що ОСОБА_2 міг не повернути ОСОБА_1 борг. Можливо, що ОСОБА_1 могла загубити розписку. Восени 2013 року ОСОБА_1 прийшла з надрукованою розпискою, другу розписку він не бачив.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона чула від ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що відповідач взяв в борг у позивачки 20 000 доларів США. 14.10.2013 року вона була присутня у ОСОБА_2 в кабінеті, прийшла ОСОБА_1 ОСОБА_2 сказав, що може повернути ОСОБА_1 10 000 доларів США, позивачка сказала, що не може знайти розписку, тому надрукує текст розписки. Тоді ОСОБА_2 покликав ОСОБА_6, той прийшов, прочитав розписку, сказав, що немає дати та підпису на розписці. ОСОБА_1 сказала, що якщо їй повертають гроші, тоді вона поставить підпис та дату на розписці. Всіх це влаштувало. ОСОБА_1 поставила дату 14.10.2013 та підписала розписку. Вказану розписку надруковану на невеликому листі паперу, текст вона бачила особисто.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він працював на посаді юриста в ТОВ «Октан-Центр» два роки, засновниками якого були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 В лютому 2013 року сторони його запитали щодо оформлення позики. ОСОБА_1 дала ОСОБА_2 в борг 20000 доларів США, передача грошей відбувалася у відповідача в кабінеті. В березні 2013 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 10000 доларів США, його тоді також викликали. Того ж дня ОСОБА_1 написала розписку власноруч та поставила дату. Потім на залишок боргу треба було повернути розписку, однак ОСОБА_1 сказала, що загубила розписку, вона пішла її шукати. Через деякий час прийшла з надрукованою розпискою, отримала гроші, підписала розписку та поставила дату. ОСОБА_2 повернув гроші ОСОБА_1 купюрами по 100 доларів США. В обох випадках він був присутній, читав зміст розписок, які підписувала ОСОБА_1, це саме ті розписки, які підписувала ОСОБА_1. Він працював на підприємстві до квітня 2014 року, а ОСОБА_1 до лютого 2014 року, до того часу в неї ніяких претензій до ОСОБА_2 не було.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків є послідовними, чіткими, вони попереджалися про кримінальну відповідальність, а тому підстав сумніватися у їх правдивості у суду немає. Показання вказаних свідків повністю підтверджують надані відповідачем та його представником доводи на підтвердження факту виконання відповідачем грошового зобовязання за борговою розпискою від 13.02.2013 року.

Крім того, відповідно до висновку комплексної судової трасологічної та технічної експертизи документів по цивільній справі № 320/1750/15-ц від 16.02.2017 року /т.2, а.с.66-75/ встановлено, що:

1) в представленій розписці від 14.10.2013 /т.1, а.с.169/ рукописні записи дати «14.10.2013», прізвища «ОСОБА_1О.» та підпис виконані одним вузлом стрижня кулькової ручки;

2) в представленій розписці від 14.10.2013 /т.1, а.с.169/ рукописні записи дати «14.10.2013», прізвища «ОСОБА_1О.» та підпис виконані рукописним способом за допомогою пасти темно-сірого (чорного) кольору для кулькових ручок;

3) в представленій розписці від 14.10.2013 /т.1, а.с.169/ верхній край є кромкою аркушу, тобто виготовлений стандартним (фабричним) способом;

4) в представленій розписці від 14.10.2013 /т.1, а.с. 169/ пошкодження верхньої кромки аркушу паперу відсутні. Нижній край розписки утворений шляхом розриву аркушу, тобто не є його кромкою. Друга частина питання не вирішувалася з причини, викладеної у дослідницькій частині висновку;

5) в представленій розписці від 15.03.2013 (т.1, а.с. 168) пошкодження верхньої кромки аркушу паперу відсутні. Нижній край розписки утворений шляхом розриву аркушу після його перегину, та не є його кромкою. Друга частина питання не вирішувалася з причини, викладеної у дослідницькій частині висновку.

Таким чином, в експертизі чітко зазначено, що верхні краї досліджуваних розписок є кромками аркушів паперу, ніжні краї документів утворені шляхом відокремлення від стандартів аркушів паперу формату А4 нижніх частин аркушів шляхом відриву. Рукописні записи і підпис в розписці від 14.10.2013 року від імені ОСОБА_1 збігаються з власними ознаками в штрихах, що індивідуалізують пишучий вузол стрижня кулькової ручки, отже досліджувані записи дати «14.10.2013», прізвища «ОСОБА_1О.» та підпис виконані одним вузлом кулькової ручки.

Як слідує зі змісту висновку експертизи, проведення експертизи було доручено ОСОБА_10, завідуючій сектором судових почеркознавчих та технічних досліджень документів лабораторії криміналістичних досліджень Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, яка має вищу технічну освіту та кваліфікацію судового експерта першого класу а спеціальностями 2.1 «Дослідження реквізитів документів» та 2.3 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів», свідоцтво № 42-Дн від 18.05.2016 року, видане ЕКК ДніпроНДІСЕ, дійсне до 18.05.2021 року та за спеціальністю 4.2 «Дослідження знарядь, агрегатів, інструментів і залишених ними слідів, ідентифікація цілого за частинами», свідоцтво № 51-Дн від 23.09.2016 року, видане ЕКК ДніпроНДІСЕ, дійсне до 23.09.2021 року, стаж експертної роботи з 1995 року.

Експерт була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, про що мається підпис експерта у відповідній граф висновку.

У висновку експертизи зазначається до перелік нормативних актів та ОСОБА_3, якими при проведенні експертизи керувався експерт.

Зазначається про те, що дослідження проводилось із використанням лупи «Regula» 10-х, тринокулярного мікроскопу «Сristal-45», спектрального люмінесцентного мікроскопу «Regula 5001М» з універсальним випромінювачем RGB і ІЧ в режимах синього, зеленого, жовтого та червоного світла від 470 до 660 нм; в режимі ІЧ випромінювання (870 нм) під різними кутами відносно поверхні; в режимі набору заданих світлофільтрів: в режимі дослідження обєктів в УФ області з довжиною хвилі 375нм; просвітного екрану та з конвертором.

Мотивуючи надані відповіді на поставлені запитання № № 3, 4 експерт вказує на те, що верхній край розписки від 14.10.2013 року має чіткий рівний зріз, зазублини, розшарування шару паперу відсутні, утворює прямий кут до бокової кромки аркушу, що свідчить про те, що верхній край досліджуваного документу є кромкою аркушу, тобто виготовлений стандартним (фабричним) способом.

До висновку експерту додана фототаблиця із чіткими зображеннями досліджуваних експертом розписок.

У звязку із вищевикладеним, суд не приймає до уваги доводи представника позивачки про недостовірність висновку експерта та його завідомо неправдивість.

Експертиза проведена ґрунтовано із зазначенням методів і способів, методик, які використовував експерт у процесі дослідження.

Відомостей про притягнення судового експерта ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивого висновку суд не володіє, а тому не може засновувати своє рішення на припущеннях позивачки та її представника. А тому суд відхилив чергове клопотання представника позивачки про призначення судової технічної експертизи документу, оскільки були відсутні підставі для призначення повторної чи додаткової експертизи з питань, які вже були предметом дослідження судового експерта. Належних обґрунтувань від представника позивачки, на підтвердження своєї позиції, суду надано не було.

Крім того, з метою сприяння реалізації процесуальних прав позивачки, за клопотанням її представника судом вже була призначена ще одна судово-технічна експертиза документу розписки від 14.10.2013 року, на вирішення якої були поставлені питання:

1)Коли саме, у жовтні 2013 р., в квітні-травні 2015 р., чи і інший час виконано друкований текст у розписці від 14.10.2013 року від імені ОСОБА_1

Проведення експертизи за клопотанням представника позивачки було доручено ОСОБА_11 науково-дослідному інституту судових експертиз.

ОСОБА_11 НДІСЕ № 12906-17 від 21.09.2017 року /т.2, а.с.124/ повідомлено, що встановити абсолютний час виконання друкованого тексту розписки від 14.10.2013 від імені ОСОБА_1 не можливо оскільки текст документу виконаний за допомогою знакосинтезуючого пристрою з лазерною технологією друку (лазерного принтеру, БФУ), а на даний час відсутня науково-обґрунтована методика по встановленню абсолютного часу виконання текстів, котрі надруковані за допомогою знакосинтезуючих пристроїв з лазерною технологією друку (лазерного принтеру, БФУ).

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд критично ставиться до тверджень представника позивачки про підроблення розписки від 14.10.2013 року відповідачем по справі шляхом відрізання верхньої частини аркушу паперу, суд вважає вказану розписку належним та допустимим доказом по справі, що підтверджує факт проведення повного розрахунку відповідачем на користь позивачки за борговою розпискою від 13.02.2013 року та сплату на користь позивачки заборгованості у загальному розмірі 20 000 доларів США та відсотків у сумі 600 доларів США за користування грошовими коштами.

Суд також не приймає до уваги доводи представника позивача щодо отримання ОСОБА_1 грошей від ОСОБА_2 за розпискою від 15.03.2013 року в сумі 10 000 доларів США та 600 доларів США процентів в якості виконання іншого грошового зобовязання, оскільки доказів на підтвердження існування між сторонами іншого грошового зобовязання, представником позивача надано не було.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися не припущеннях.

Представником позивача не було доведено факту підроблення відповідачем розписки від 14.10.2013 року, а посилання на те, що вказана розписка була підроблена ОСОБА_2 шляхом використання дати та підпису ОСОБА_1 із заяви про звільнення та надрукованого тексту розписки - не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства.

Доводи представника позивача щодо наявності оригіналу розписки у позивача, що в силу ст. 545 ЦК України, свідчить про невиконання боржником свого зобовязання, спростовуються як показаннями самого відповідача, так і показаннями свідків, які були присутні при поверненні боргу та підтвердили, що ОСОБА_1 повідомляла ОСОБА_2 про те, що загубила оригінал боргової розписки, запропонувала сама надрукувати текст розписки. Пізніше ОСОБА_1 прийшла вже з надрукованою розпискою від 14.10.2013 року, після отримання грошей, вона власноручно підписала розписку та поставила дату.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, підтвердженням належного виконання зобовязання (яке відповідно до ст. 599 ЦК припиняє його існування як такого), незалежно від того, чи оформлено воно у письмовій формі, чи ні, є розписка кредитора про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, відсутність у боржника ОСОБА_2 оригіналу боргової розписки від 13.02.2013 року ще не свідчить про невиконання ним грошового боргу, адже на виконання вимог ст. 545 ЦК України, та підтвердження факту належного виконання грошового зобовязання від 13.02.2013 року, ОСОБА_2 були надані розписки від ОСОБА_1 від 15.03.2013 року та 14.10.2013 року. В розписці від 14.10.2013 року зазначено, що борг по розписці від 13.02.2013 року на суму 20 000 доларів США повернутий в повному обсязі, включаючи відсотки в сумі 600 доларів США.

З матеріалів справи також вбачається, що 03.06.2015 року відповідач звернувся до Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області з заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України і розпочати досудове розслідування та визнати його потерпілим у вказаному кримінальному провадженню. Заяву мотивує тим, що в березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до нього про стягнення боргу в сумі 20000 доларів США, вказуючи, що він нібито не повернув їй борг. Вважає, що в діях ОСОБА_1 мається склад злочину за ч. 2 ст. 190 КК України, так як вона має намір заволодіти його майном шляхом обману, замовчавши перед судом обставини того, що він їй зазначений борг повернув у повному обсязі ще 14.10.2013 року /т.1, а.с.55/.

Згідно довідки №41/6-12253 від 15.09.2015 року в провадженні СВ Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №0002658 від 04.06.2015 року за заявою ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 190 КК України /т.1, а.с. 100/.

Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи кожний доказ окремо та всі у сукупності, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази повністю підтверджують факт належного виконання відповідачем боргового зобовязання за розпискою від 13.02.2013 року, а саме повернення боргу в сумі 20 000 доларів США частинами (10 000 доларів США та 600 доларів США процентів - 15.03.2013 року та 10 000 доларів США - 14.10.2013 року) на користь позивачки, що підтверджується відповідними розписками, поясненнями відповідача та свідків, що повністю узгоджуються між собою, тому вказане зобовязання слід вважати припиненим, доказів, які б спростовували зазначені обставини позивачкою та її представником не надано.

На підставі наведеного, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 212 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 536, 545, 598, 599, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 витрати по сплаті експертизи в розмірі 1 470 грн.

Арешт, накладений ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 10 червня 2015 року, на 1/2 частину житлового будинку № 4 по вул. Сидоренка Михайла в м. Мелітополі Запорізької області, які належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 28.09.2007 р., виданого виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради - зняти.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: