Справа № 308/5561/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.,

з участю секретаря - Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2017, якою частково задоволено заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - про забезпечення вказаного позову - накладено арешт на незавершене будівництво житлового будинку, об'єкт житлової нерухомості, що зареєстрований за номером НОМЕР_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1, до вирішення справи по суті. В іншій частині вимог заяви - відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування та порушення судом норм процесуального права, у зв'язку з чим просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З надісланих до апеляційного суду матеріалів справи вбачається, що у травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1, у якому просив визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1 - конструктивні елементи, будівельні матеріали, обладнання та інше майно, що використане в процесі будівництва житлового будинку; просив визнати по 1/2 частці цього майна за кожним.

На обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначав, що із 13.02.1982 перебував із ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08.08.2014. Вказував, що за час перебування у шлюбі ним розпочато будівництво будинку у АДРЕСА_1. 27.05.2003 ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 1/2 частку незавершеного будівництвом житлового будинку 69% готовності (вартість 1/2 частки 32426,50 грн., відтак цілого 64853 грн.)

Вказував, що в подальшому за рахунок зусиль та коштів позивача доведено будинок до 98% готовності.

Вважає, що існує реальна загроза відчуження відповідачем спірного майна, оскільки таке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 одноособово. Таке відчуження об'єкту незавершеного будівництва ускладнить розгляд справи, оскільки потрібно буде залучати майбутніх набувачів майна у справу.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦПК України суд може за заявою позивача вжити заходів забезпечення позову, в тому числі шляхом накладення арешту на майно відповідача, а також шляхом заборони вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пред'явленому позові ставиться питання щодо визнання об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 незавершеного будівництвом будинку за адресою: АДРЕСА_1, визнання по 1/2 частці цього майна за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Отже, між позивачем та відповідачем дійсно існує спір щодо вказаного об'єкту.

Апелянт стверджує, що не має наміру відчужувати спірне майно, тобто, не має наміру реалізувати право власника на розпорядження майном.

Колегія зазначає, що накладення арешту на майно не перешкоджає власнику реалізувати свої правомочності щодо володіння та користування належним йому майном.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому зробити неможливим чи утруднити можливе рішення суду про задоволення позову (майно може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю), у зв'язку з чим вірно вжив заходів забезпечення позову.

Доводи скарги щодо обставин справи та їх доведеності стосуються суті спору та підлягають оцінці при ухваленні рішення.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону, тому у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити та залишити ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч. 1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і, відповідно до положень ст. 324 ЦПК України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді: