У Х В А Л А

3 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та виселення та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного сумісного майна,

в с т а н о в и л а:

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 28 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та виселення відмовив.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного сумісного майна задовольнив: встановив факт проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 27 січня 2010 року по 25 лютого 2011 року; визнав спільною сумісною власністю ОСОБА_5 і ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та грошові кошти, сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2006 року № 014/2543/73/37890, укладеним ОСОБА_4 з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», у період з 27 січня 2010 року по 14 червня 2011 року в розмірі 61 тис. 952 грн 57 коп.; поділив спільне сумісне майно ОСОБА_5 і ОСОБА_4; визнав за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину зазначеної квартири; стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 30 тис. 976 грн 29 коп., що відповідає Ѕ частині грошових коштів, сплачених в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у період з 27 січня 2010 року по 14 червня 2011 року; залишив за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1; вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд Київської області 13 вересня 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року скасував і ухвалив нове рішення: позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та виселення, задовольнив частково: усунув перешкоди в користуванні житловим приміщенням для ОСОБА_4 з боку ОСОБА_5 шляхом вселення ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1; у задоволенні решти позову відмовив.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного сумісного майна задовольнив частково: стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 6 тис. 720 грн 18 коп.; у задоволенні решти позову відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу і поділ спільного сумісного майна скасувала, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року в цій частині залишила в силі; в іншій частині рішення Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року залишила без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року та залишення в силі рішення суду апеляційної інстанції з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 3, 60 та 74 Сімейного кодексу України, статті 368 Цивільного кодексу України.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, ОСОБА_4 посилається на ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 грудня 2010 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року, 13 серпня 2015 року та 12 грудня 2016 року; для прикладу наявності підстави подання заяви про перегляд судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України 8 червня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, викладені в заяві про перегляд судового рішення, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що в період з 27 січня 2010 року по 25 лютого 2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 постійно проживали разом однією сім'єю без шлюбу за адресою: АДРЕСА_2, вели спільне господарство, проводили разом дозвілля, сплачували кредит, набули для спільного проживання спірну квартиру, що підтверджується, зокрема, показами свідків, відмітками у закордонних паспортах сторін, довідками з місця роботи ОСОБА_5 та про оборот грошових коштів за її особовим рахунком.

Тому спірна квартира, яка була набута ОСОБА_7 під час проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 без шлюбу та кошти, сплачені за кредитом за автомобіль SSANG YONG RODIUS, є їхнім спільним сумісним майном.

У наданих для порівняння ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 грудня 2010 року та ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2014 року, 13 серпня 2015 року та 12 грудня 2016 року суд касаційної інстанції норми права закріплені в частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не застосовував.

Порівняння змісту вказаних судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову, аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

З огляду на викладене підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Висновки зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 8 червня 2016 року про застосування 60, 74 Сімейного кодексу України не суперечать висновкам, зробленим касаційним судом, в ухвалі, про перегляд якої подано заяву.

Таким чином, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з його невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбачена пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та виселення та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного сумісного майна за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук