АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1939/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, знесення та зміну конструкції паркану, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

У грудні 2014 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками 40/100 частин домоволодіння №103 по вул. Карпатській у м. Харкові, а відповідач ОСОБА_3 власником 60/100 частин цього домоволодіння. Земельні ділянки сторін мають спільну межу, на якій відповідач у 2014 р. побудував паркан висотою 2,1 м, на відстані 1 м. по периметру житлового будинку позивачів довжиною 31 м. та довжиною 58,5 м. по всій межі ділянки, який уявляє собою конструкцію з хвилястих азбестоцементних листів на стовпах, вмурованих в бетонний фундамент. Паркан збудований з порушенням відповідних норм забудови, без належної дозвільної документації, тому є самочинним будівництвом, порушує освітлення земельної ділянки і будинку позивачів, що призводить до порушення норм інсоляції, умов природного освітлення та провітрювання приміщення та може вплинути на вартість будинку у випадку його реалізації. Паркан зробив неможливим повноцінний вхід до будинку позивачів, порушив право проходу та заносу в житлове приміщення будь-яких меблів та габаритних речей побуту для обслуговування будівель та здійснення їх поточного ремонту. На прохання позивачів відступити від межі їх ділянки відповідач не реагує. Крім того, намагаючись усунути наслідки протиправних дій відповідача, позивач ОСОБА_5 змушена терпіти образи і приниження з боку відповідача, поведінка якого негативно позначається на її психологічному та моральному стані. У результаті вище перелічених проблем і переживань ОСОБА_5 стала нервовою, у неї зявились сильні головні болі, порушився сон і погіршився загальний стан здоровя, що завдає їй моральну шкоду

Просили встановити на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 земельний сервітут площею 38,271 кв.м., з виходом на вул. Карпатську в м.Харкові, який полягає у праві проходу та проїзду на велосипеді шириною 1,5 м, щодо земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3, безстроково та безоплатно; усунути перешкоди у здійсненні права власності будинком та права користування земельною ділянкою шляхом зобовязання відповідача знести паркан висотою 2,1 м вздовж будівель літ. «Н», літ. «Д-1», літ. «Д», літ. «д1» на ділянках Б1-Б-В-Г-Д-Е-Ж-З-З1 та вздовж городу, змінити конструкцію паркану, щоб висота огорожі була не більше 2 м. від рівня поверхні земля, при цьому нижня частина огорожі може бути глухою, висотою не більше 0,75 м, а верхня частина - прозорою; зобовязати відповідача дотримуватися правил добросусідства; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 1 488,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.; відшкодувати судові витрати.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_3 змінити конструкцію огорожі на межі розподілу за лінією А-Б-В-Г-Д-Е-Ж-З-К шляхом заміни глухої верхньої частини огорожі на прозору. При цьому висота огорожі повинна бути не більше 2 м від рівня поверхні землі (не враховуючи висоту огорожі, що служить підпірною стінкою), при цьому нижня частина огорожі може бути глухою, висота якої не повинна перевищувати 0,75 м., верхня частина огорожі повинна бути прозорою (відношення глухих частин огорожі до прозорих не повинен перевищувати 50%). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 243, 60 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати з надання правової допомоги у розмірі 1000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 витрати, повязані з проведенням комплексної судової будівельно-технічної та пожежно-технічної експертизи, у розмірі 1 946,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині їх вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені позову в цій частині відмовити. Посилався на незаконність і необґрунтованість ухваленого рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясуванням судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначив наступне. Вважає, що судом першої інстанції порушено принцип диспозитивності цивільного судочинства, оскільки задовольнивши позов в частині зобов'язання ОСОБА_3 змінити конструкцію огорожі на межі розподілу за лінією А-Б та 3-К, шляхом заміни глухої верхньої частини огорожі на прозору, суд вийшов за межі позовних вимог. Крім того, суд першої інстанції не врахував того факту, що не причиняється безпосередньо парканом будь-якого затінення (порушення норм інсоляції) наявністю між земельними ділянками сторін розділювального паркану (огорожі) на ділянці від А до Б, оскільки житлова прибудова відповідача літ. а2, яка має глуху частину у бік житлового будинку позивачів літ. Д-1, і частина будинку відповідача літ. А1-1, які знаходяться на відстані від житлового будинку позивачів всього на 1,81 - 1,86 м.,є значно вищі за розділювальний паркан не менше ніж на 1,1 м. та складають 3,20 - 3,50 м. (не рахуючи висоти конструкції даху). Це підтверджується наявними в матеріалах справи копіями технічних паспортів на домоволодіння. Аналогічним чином виглядає ситуація щодо покладання на відповідача обовязку змінити конструкцію огороджувального паркану на ділянці від 3до К: таких вимог позивачами не заявлялося і не обґрунтовувались. Крім того, судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення було залишено поза увагою те, що при проведенні судової будівельно технічної експертизи та пожежно технічної експертизи зі сторони експерта були допущені певні порушення. Співставлення графічного зображення меж земельної ділянки сторін з відображенням визначеної експертом системи координат на місцевості з кадастровою зйомкою земельної ділянки, доводить явне відхилення, допущене експертом. На місцевості експерт за власним поясненням, використовував лише компас. Судом першої інстанції не було враховано той факт, що вздовж віконного отвору приміщення будинку позивача зображеного на технічному плані під №2-3. Відповідачем, до постановлення рішення було за власною ініціативо змінено конструкцію паркану, яка забезпечила інсоляцію приміщення понад встановленні норми (якщо сприймати за належне висновок експертизи). А щодо віконних отворів у приміщеннях будинку позивачів зображених у технічному паспорті під №№2-1, 2-6, то суд повинен був врахувати, що вздовж цієї стіни будинку позивачів на відстані 1,81 -1,86 м. знаходиться значно вищий будинок відповідача (3,20 - 3,50 м.), який за своїми технічними характеристиками допускає затемнення зазначених приміщень будинку позивачів (якщо сприймати за належ висновок експертизи).Конструкція розділювального паркану, яка існувала на час постановлення оскаржуваного рішення, не допускала порушення прав позивачів, тому позов в цій частині не міг бути задоволений. Здійснені відповідачем останні зміни в конструкції паркану унеможливлюють будь які посилання позивачів та суду першої інстанції на висновок експертизи № 8080/8233, оскільки змінились вихідні дані, які використовувались експертами. Задовольняючи вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених позивачем на правову допомогу суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що матеріали справи не містять доказів підтвердження та доведення таких витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини по даній справі не врахував її пояснення, не правильно дослідив докази у справі. Не враховано факт того, що будівництво спірного паркану відбулось без належної дозвільної та проектної документації, що є істотним порушенням будівельних норм та правил. Відповідач своїми діями порушує добросусідські відносини. Судом першої інстанції не були прийняті до уваги висновки комплексної судової будівельно - технічної та пожежно-технічної експертизи № 8080/8233, де зазначено, що неможливо господарське використання земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Карпатська, 103, співвласниками ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, без обтяження сервітутом земельної ділянки ОСОБА_3, яка знаходиться за тією ж адресою відповідно до встановлених норм і правил неможливо.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Згідно зіст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч.1, 2 ст.100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

По справі встановлено, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26.12.2013 р. частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виділ частки, визначення порядку користування земельною ділянкою, призначення грошової компенсації. Виділено ОСОБА_3 в натурі житловий будинок літ.А-1 з прибудовами та надвірними спорудами літ.Ж, літ.Б, літ.Г, літ.З, літ.И, літ.К, літ.Л, літ.М, огорожі №4,7, ворота №5, хвіртка №6, замощення І. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 виділено житловий будинок літ.Д-1 з прибудовами та навіс літ.Н. Ідеальні частки співвласників встановлені у розмірі ОСОБА_3 60/100 частин, ОСОБА_5 - 28/100 частин, ОСОБА_6 - 6/100 частин, ОСОБА_7 6/100 частин. ОСОБА_3 виділено земельну ділянку №ІІ з боку домоволодіння №105, площею 525 кв.м, з окремим виїздом на вул. Карпатську в м.Харкові. У спільне користування співвласників ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 виділено земельну ділянку №1, площею 262 кв.м, з боку домоволодіння №101, з окремим виїздом на проспект Тракторобудівників (а.с.73) .

Вказане рішення суду сторонами виконано, кожен із співвласників користується виділеними належними їм частками жилого будинку з надвірним будівлями та земельними ділянками.

Земельні ділянки, якими користуються сторони, до теперішнього часу не приватизовані, тому сторони є землекористувачами.

З матеріалів справи вбачається, що на межі розподілу по лінії А-Б-В-Г-Д-Е-Ж-З-Квідповідачем ОСОБА_3 була збудована огорожа висотою 2,1 м. з хвилястих азбестоцементних листів. Даний факт підтверджується фотознімками та матеріалами комплексної судової будівельно-технічної та пожежно-технічної експертизи№ 8080/8233 від 29.03.2016 р. (а.с.133).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутня необхідність встановлення земельного сервітуту для, як зазначили позивачі, заносу меблів та габаритних речей у будинок. Порядок користування земельними ділянками встановлений судовим рішенням, яке позивачами не оскаржене та набрало законної сили. При цьому позивачі, погоджуючись з цим судовим рішенням, розуміли, що їх земельна ділянка не має виходу на вул.Карпатська у м.Харкові. Даним позовом позивачі фактично використовують спір щодо встановлення безоплатного безстрокового земельного сервітуту як спосіб зміни судового рішення, шляхом зменшення площі земельної ділянки відповідача та збільшення площі своєї земельної ділянки, оскільки при встановленні сервітуту частина земельної ділянки відповідача переходить у спільне користування сторін. Задовольняючи частково вимогу позивача про зобовязання відповідача змінити конструкцію паркану суд першої інстанції виходив з положень санітарних норм СН 441-72* «Указания про проектированию ограждений площадок и участков предприятий, зданий и сооружений». Вимогу позивача щодо знесення паркану вважає необґрунтованою, а вимогу про дотримання відповідачем правил добросусідства вважає неконкретизованою. Задовольняючи вимоги про розподіл судових витрат та витрат понесених позивачами на правову допомогу суд першої інстанції виходив з положень ст. 88 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи, вимогам закону та наданим сторонами доказам, які були досліджені у відповідності з діючим цивільно-процесуальним законом.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7, пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (ч.1 ст.401 ЦК, ч.1 ст.101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (ч.2 ст.401, п.6 ч.1 ст. 406 ЦК)

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

При цьому закон (ст.ст.10,60 ЦПК України) вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Саме він зобов'язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом.

Як вбачається з даних технічного паспорту (а.с.67) та інших матеріалів справи, позивачі мають вільний доступ до земельної ділянки площею 262 кв.м., виділеної у їх користування, користуючись окремим виходом на пр. Тракторобудівників у м.Харкові.

Крім того, між стінами належного їм житлового будинку літ.Д-1 з прибудовами та лінією межі АБВГДЕЖЗ мається прохід шириною 1 м., достатній для обслуговування вказаного будинку.

Порядок користування земельними ділянками встановлений рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26.12.2013р., яке позивачами не оскаржене та набрало законної сили. Позивачі, погоджуючись з цим судовим рішенням, розуміли, що їх земельна ділянка не має виходу на вул. Карпатська у м.Харкові і обладнали інший виход.

Крім того, виходячи з розташування належного позивачам житлового будинку літ.Д-1 з прибудовами та конфігурації земельної ділянки, можливим є розташування входу у будинок через приміщення 2-2 або приміщення 2-3, шляхом прибудови сіней (ганку), знесення тимчасового навісу, функції якого невизначені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачі фактично використовують спір щодо встановлення безоплатного безстрокового земельного сервітуту як спосіб зміни судового рішення, шляхом зменшення площі земельної ділянки відповідача та збільшення площі своєї земельної ділянки, оскільки при встановленні сервітуту частина земельної ділянки відповідача переходить у спільне користування сторін.

Відповідно до висновків комплексної судової будівельно-технічної та пожежно-технічної експертизи № 8080/8233 від 29.03.2016 р., будівництво і конструкція паркану не суперечить будівельним нормам та правилам щодо протипожежних розривів між будівлями та спорудами, проте не відповідає будівельним нормам та правилам щодо інсоляції. Невідповідність будівельним нормам та правилам щодо норм інсоляції, конструкції паркану та проїзду на велосипеді може бути усунена шляхом: демонтажу частини огорожі висотою 2,1 м. з хвилястих азбестоцементних листів вздовж будівель літ. «Н» навіс, літ. «Д1-1» (житлова прибудова); літ. «Д» (прибудова); літ. «д1» (сіни), літ. «Д-1» (житловий будинок); перенесення паркану на вказаних ділянках на 0,5 в бік частини ділянки ОСОБА_3; зміни конструкції паркану; встановлення для ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 земельного сервітуту, а саме надання їм права проходу та проїзду на велосипеді через певну частину земельної ділянки ОСОБА_3

В суді першої інстанції представником відповідача було зазначено, що відповідач ОСОБА_3 погоджуючись з висновком експерта щодо порушення норм інсоляції, наразі добровільно змінив конструкція огорожі на ділянці АБВГДЕЖ, довжиною 6 м., шляхом заміни верхньої глухої частини огорожі на прозору, із сітки «рабиця».

Посилання апелянта ОСОБА_5 стосовно неврахування судом першої інстанції факту будівництва спірного паркану без належної дозвільної та проектної документації, що є істотним порушенням будівельних норм та правил є безпідставні. Паркан не належить до обєктом нерухомого майна. Власник на свій розсуд має можливість встановлювати паркан у межах земельної ділянки яка йому виділена. Відповідачем спірний паркан встановлений на виділеній йому судовим рішенням земельній ділянці.

Доводи представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 стосовно того, що судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення було залишено поза увагою те, що при проведенні судової будівельно технічної експертизи та пожежно технічної експертизи зі сторони експерта були допущені певні порушення не підтверджуються належними доказами та є суб'єктивною оцінкою відповідача.

Беручи до уваги експертні висновки, суд першої інстанції вірно констатував про часткове задоволення вимог позивачів в частині зобовязання відповідача змінити конструкцію паркану, у зв'язку з чим і доводи апеляційних скарг колегія суддів відхиляє як безпідставні та такі, що не спростовують висновки суду першої інстанції та зібрані по справі докази.

Рішення суду ухвалено вірно, на підставі наданих сторонами доказів та їх оцінки у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України. Суд дав правову оцінку усім доводам сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України, суд першої інстанції вірно вирішив питання розподілу судових витрат., тому є безпідставними посилання в апеляційній скарзі на допущені судом порушення.

Висновки рішення районного суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді