Справа № 2-613/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2012 року Старокостянтинівськийрайонний суд

Хмельницькоїобласті в складі:

головуючого суддіСенькова О.Г.

при секретаріПоважнюк О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, управління Держкомзему в м.Старокостянтинові та Старокостянтинівської міської ради про визнання незаконним присвоєння кадастрового номеру частині земельної ділянки, визнання незаконним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та зобовязання присвоїти кадастровий номер земельній ділянці,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 предявив позов до ОСОБА_2 та управління Держкомзему в м.Старокостянтинові та Старокостянтинівської міської ради про визнання незаконним присвоєння кадастрового номеру частині земельної ділянки, визнання незаконним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та зобовязання присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, посилаючись на те, що 30 вересня 2008 року помер його батько ОСОБА_3, якому на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 19 березня 1982 року та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ХМ №02505, виданого Старокостянтинівською міською радою 22 травня 1998 року, належали 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і земельна ділянка площею 0.039 га, що знаходяться в м.Старокостянтинові по вул.Пугачова, 13/1. Після смерті батька він прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем.

Інша частина житлового будинку з господарськими будівлями та земельна ділянка площею 0.046 га, кадастровий номер :04:022:0113, належали ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 23 листопада 2005 року, та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №112576, виданого Старокостянтинівською міською радою 30 травня 2006 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 24 лютого 2007 року відповідачка придбала у ОСОБА_4 належні останній 1/2 частину житлового будинку та земельну ділянку.

29 червня 2011 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку. В оформлені спадщини на земельну ділянку йому відмовлено, так як кадастровий номер присвоєний земельній ділянці, яка належить відповідачці.

Оскільки присвоєння кадастрового номеру лише земельній ділянці, що належить відповідачці, вчинене з порушенням вимог земельного законодавства, тому просить задовольнити його позовні вимоги.

Відповідачка позов не визнала і пояснила, що вона придбала земельну ділянку, якій на момент укладення договору купівлі-продажу був присвоєний кадастровий номер і законних підстав для його скасування та скасування державного акта не має.

Представники управління Держкомзему в м.Старокостянтинові та Старокостянтинівської міської ради покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, представників управління Держкомзему в м.Старокостянтинові та Старокостянтинівської міської ради та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, у 1960 році ОСОБА_5 на виділеній для будівництва земельній ділянці, що знаходилась в м.Старокостянтинові по вул.Пугачова, 13/1, побудував одноповерховий двоквартирний житловий будинок.

21 січня 1976 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті спадщину прийняли його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 19 березня 1982 року, вони оформили право власності на вказаний житловий будинок в рівних частинах. У звязку з цим до них перейшло право користування земельною ділянкою. Між ними був визначений порядок користування земельною ділянкою, стосовно якого ОСОБА_3 користувався земельною ділянкою площею 0.039 га, а ОСОБА_6 земельною ділянкою площею 0.046 га. На підставі рішення Старокостянтинівської міської ради №84 п.5 від 3 вересня 1997 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0.039 га, а 22 травня 1998 року йому видано державний акт на право приватної власності на землю.

14 жовтня 2004 року помер ОСОБА_6 Після його смерті 1/2 частину житлового будинку згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом успадкувала його дочка ОСОБА_4, до якої перейшло право користування земельною ділянкою площею 0.046 га. 30 травня 2006 року ОСОБА_4 приватизувала вказану земельну ділянку, якій був присвоєний кадастровий номер :04:022:0113. Згідно договору купівлі-продажу від 24 лютого 2007 року ОСОБА_4 продала відповідачці земельну ділянку площею 0.046 га та розташовану на ній 1/2 частину житлового будинку.

30 вересня 2008 року помер ОСОБА_3 Після його смерті позивач прийняв спадщину, а 29 червня 2011 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку.

Даний факт підтверджується матеріалами інвентарної справи; державним актом на право приватної власності на землю серії ХМ №02505, виданим Старокостянтинівською міською радою 22 травня 1998 року ОСОБА_3; державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №112576, виданим Старокостянтинівською міською радою 30 травня 2006 року ОСОБА_4; договором купівлі-продажу від 24 лютого 2007 року; витягом з Державного реєстру правочинів; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 червня 2011 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.90 Земельного кодексу Української РСР 1970 року при переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Згідно п.3 Декрету КМУ від 26.12.1992 року Про приватизацію земельних ділянок право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

За змістом ч.2 ст.22 ЗК України від 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Стосовно ч.2 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Як убачається з п. а і в ст.81 ЗК України 2001 року, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами., а також приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до вимог ч.1ст.181, ч.1 ст.377 ЦК України, чинними на час укладення відповідачкою договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором.

Згідно п.1.4, 1.6 Порядку присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель, затвердженого вказівкою Державного комітету України по земельних ресурсах №12 від 20.03.2002 року і чинного на момент присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, що належить ОСОБА_4, кадастровий номер земельної ділянки - це унікальний на території України код, який присвоюється кожній земельній ділянці з метою її ідентифікації і залишається незмінним на протязі всього часу фізичного та юридичного існування земельної ділянки як єдиного цілого.

Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастрові номери присвоюються земельним ділянкам всіх форм власності. При переході прав на земельну ділянку від одного власника до іншого та при зміні самого виду прав кадастровий номер земельної ділянки залишається без змін.

Стосовно ст..16 Закону України Про Державний земельний кадастркадастровий номер скасовуєтьсялише у разіскасуваннядержавноїреєстраціїземельноїділянки. Змінавласникачикористувачаземельноїділянки, змінавідомостей про неїне є підставою для скасування кадастрового номеру.

В судовому засіданнівстановлено, щоСлободенюк О.О. та ОСОБА_3 післяприйняттяспадщини стали співвласникамижитловогобудинку, щознаходиться в м.Старокостянтинові по вул.Пугачова, 13/1, в рівнихчастинах. У звязку з набуттям права власності на житловийбудинок до них у спільнекористуванняперейшлаземельнаділянка, на якійвінрозташований, як самостійнийобєктнерухомого майна. Зазначеніспіввласникивизначили порядок користування земельною ділянкою, згідно якого ОСОБА_3 користувався земельною ділянкою площею 0.039 га, а ОСОБА_6 земельною ділянкою площею 0.046 га. ОСОБА_3 першим приватизував частину земельної ділянки, яка знаходилась в його користування. Вказана земельна ділянка передана йому у власність відповідно до рішення Старокостянтинівської міської ради №84 п.5 від 3 вересня 1997 року, на підставі якого йому був виданий державний акт на право приватної власності на землю від 22 травня 1998 року.

У звязку із успадкуванням ОСОБА_4 1/2 частини вказаного житлового будинку до неї перейшло право користування земельною ділянкою площею 0.046 га. 30 травня 2006 року вона у встановленому на той час земельним законодавством порядку приватизувала частину земельної ділянки площею 0.046 га, якій був присвоєний кадастровий номер :04:022:0113.

Таким чином, після приватизації частини земельної ділянки ОСОБА_4 за вказаною адресою у кожного із співвласників даного житлового будинку знаходились у власності дві окремі земельні ділянки як самостійні обєкти права власності.

Єдиною підставою для скасування кадастрового номеру згідно ст..16 Закону України Про Державний земельний кадастр є скасування державної реєстрації земельної ділянки. З даною позовною вимогою позивач не звертався. Тому підстав для задоволення заявленого позову немає.

Крім того, позовні вимоги про визнання незаконним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку також не підлягають задоволенню із наступних обставин. Відповідно до вимог ст.152 ч.3 ЗК України захист прав громадян на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а не визнання недійсним документа, яке посвідчує право надане на підставі такого рішення.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, який видається на підставі рішення повноважного органу про передачу земельної ділянки у власність, а тому визнання його недійсним без визнання незаконним рішення, на підставі якого видано державний акт, суперечить закону.

На підставі ст. 152 ЗК України, керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, управління Держкомзему в м.Старокостянтинові та Старокостянтинівської міської ради про визнання незаконним присвоєння кадастрового номеру частині земельної ділянки, визнання незаконним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та зобовязання присвоїти кадастровий номер земельній ділянці.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області на протязі 10 днів з дня проголошення через Старокостянтинівський районний суд.

Суддя