Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер336/5144/16-ц Головуючий у 1 інстанції Дмитрюк О.В.
Номер провадження 22-ц/778/1204/17 Суддя-доповідач Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Полякова О.З.
Спас О.В.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області за участі прокуратури Запорізької області в інтересах Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

30.08.2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, який був уточнений в процесі розгляду справи, посилаючись на те, що Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області (нині - Шевченківський відділ поліції Дніпровського відділення поліції Національної поліції України в Запорізькій області) порушено дві кримінальні справи.

Одне з кримінальних проваджень внесено до ЄРДР за № 0004511 за ч.І ст.382 КК України від 12.12.2014 року. По зазначеній справі слідчим Бурцевим А.Ю. практично ніякої роботи до 02.11.2015 р. не проводилося, тільки після втручання Шевченківського районного суду

м.Запоріжжя за 25 днів, тобто до 27.11.2015 р. слідчим проведено декілька слідчих дій та

закрито кримінальне провадження. Постанову про закриття кримінального провадження

судом скасовано і на цьому слідство припинилося взагалі, не зважаючи на те, що

Шевченківським районним судом м.Запоріжжя п»ять разів доведена в судовому порядку

бездіяльність слідчого та процесуальних прокурорів, чотири рази судом надсилались

листи до Генеральної прокуратури України, прокуратури області, УМВС України в

Запорізькій області та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

про бездіяльність слідчого Бурцева А.Ю. Останній не провівши жодних самостійних

слідчих дій, 06.10.2016 р. закрив кримінальне провадження, при цьому про своє рішення

не повідомив його, як заявника. Про закриття кримінального провадження він дізнався з

відповіді прокуратури області, та відразу подав заяву до Шевченківського районного суду

про скасування постанови про закриття кримінального провадження.

18.11.2016 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя постанова слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Бурцева А.Ю. від 06.10.2016 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004511 від 12.12.2014 р. скасована.

Інше кримінальне провадження внесено до ЄРДР за № 000232 за ч. 3 ст.185 КК України від 20.03.2013 р. В рамках розслідування по вказаній справі, слідчим взагалі слідчих дій не проводиться. У вказаній справі надана змінена кваліфікація дій з ч. 3 ст.185 КК України на ч. І ст. 185 КК України.

Вказані протиправні дії з боку працівників Шевченківського відділу Дніпровського відділення Національної поліції в Запорізькій області, співробітники якого підпорядковані Головному управлінню Національної поліції в Запорізькій області, завдали йому моральної шкоди, яка полягає у тому, що позивач змушений витрачати свій час на поновлення справедливості у законний спосіб, викликає зневіру в справедливість, у зв'язку з чим він вимушений був змінити свій звичний спосіб життя, що викликає стреси та нервування.

Завдану моральну шкоду позивач оцінив в 150 000 грн., які просив стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині визначення розміру шкоди та стягнути на його користь 150 000 грн. замість 10 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Головне управління Національної поліції в Запорізькій області та окремо Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом попередньої інстанції встановлено, що 12.12.2014 року Шевченківським РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області зареєстроване кримінальне провадження № 0004511 за ч.1 ст. 382 КК України.

Також 18.06.2013 року до ЄРДР за № 0002321 було внесено кримінальне правопорушення, що передбачено за ч. 1 ст. 185 КК України, по якому ОСОБА_5 є потерпілим.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем неодноразово оскаржувались бездіяльність (дії) слідчого та постанови про закриття кримінального провадження, які були скасовані, а дії (бездіяльність) слідчого судовими рішеннями визнавались незаконними (т.1 а.с.41, 42-45, 47зв., 53-54, 71, 77-78, 93, 102-104, 200-202, 211).

Досудові розслідування у вказаних кримінальних провадженнях тривають, підозра жодній особі оголошена не була, остаточне рішення не прийнято.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Суд попередньої інстанції зазначив, що оскільки у справі з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2014 р., 05.11.2014 р., 12.10.2015 р. , від 11.12.2015 р., від 09.06.2016 р., від 15.08.2016 р., 22.09.2016 р., від 18.11.2016 р. (т.1 а.с. 53-54, 71, 77-78, 93, 102-104, 200-202, 211) бездіяльність слідчих органів під час досудових розслідувань по кримінальним провадженням № 0004511 та № 0002321 посадових та службових осіб Шевченківського РВ УМВС України у Запорізькій області, Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національного поліції в Запорізькій області, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд попередньої інстанції врахував, що ОСОБА_5 тривалий час приходилося захищати свої порушені права, в тому числі тривалий час оскаржувати дії щодо не вирішення його клопотань, заявлених під час кримінального провадження з метою проведення слідчих дій, необхідністю доводити свої права та виходячи із конкретних обставин справи і наслідків, що наступили для позивача, який зазнав певних душевних страждань внаслідок незаконних дій та бездіяльності посадових та службових осіб, керуючись ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правовою позицією Верховного суду України від 25 травня 2016 року у справі, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_5 завдано моральну шкоду та визначив її в сумі 10 000 грн., які були стягнуті з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

З вказаними висновками повністю погоджується і колегія суддів.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що доводи відповідача в обґрунтування заперечень проти позову, та викладені в апеляційній скарзі, що Головне управління Національної поліції в Запорізькій області не є належним відповідачем у даній справі, оскільки ГУНП в Запорізькій області було створено у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію» від 07.11.2015 р., відколи і розпочало свою діяльність - є безпідставними. Оскільки, як встановлено в процесі розгляду справи, підставою для відшкодування шкоди є, в тому числі встановлена ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2015 р. , від 11.12.2015 р., від 09.06.2016 р., від 15.08.2016 р., 22.09.2016 р., від 18.11.2016 р. бездіяльність слідчих органів під час досудових розслідувань, тобто вже на час створення відповідача ГУНП в Запорізькій області.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про не притягнення до участі у справі Державної казначейської служби України, про недоведеність розміру завданої моральної шкоди зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, вони фактично вірно оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 про невірно визначений розмір завданої йому моральної шкоди, про те, що шкода йому завдавалась на протязі 7 років, про витрачання ним свого часу на поновлення справедливості, про наявність постійних стресів та нервувань, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для зміни судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області відхилити.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: