АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Музичко С.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року представник публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (надалі - ПАТ «Універсал Банк») звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг та додаткових угод до нього у розмірі 346 671,15 дол. США.

Зазначав, що 18 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 були укладені генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL4457 та додаткова до нього угода № ВL4457/К-1, якою було погоджено основні моменти стосовно видачі та погашення по генеральному договору.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_2 отримав у ПАТ «Універсал Банк» кредит, в сумі 345 000 дол. США, строком користування до 01 липня 2028 року зі сплатою 15,45 % річних.

В подальшому було укладено три додаткові угоди, якими встановлювалися нові відсоткові ставки за користування кредитними коштами, а саме:

з 01 травня 2009 року по 30 квітня 2010 року 10,45 % річних; з 20 серпня 2009 року по 31 жовтня 2009 року 3,10 % річних; з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2009 року 19,00 % річних; з 01 січня 2010 року по 30 квітня 2010 року - 10,45 % річних; з 01 травня 2010 року по 04 червня 2010 року 15,45 % річних, з 04 червня 2010 року по 31 травня 2011 року - 12 % річних; з 01 червня 2011 року 15,75 % річних за користування кредитними коштами.

Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, відповідачем порушено умови зобов'язання, в зв'язку з чим у ОСОБА_2 утворилась заборгованість, яка станом на 07 серпня 2015 року становила 346 671,15 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту у розмірі 312 480,28 дол. США; відсотків у розмірі 33737,13 дол. США; підвищених відсотків у розмірі 453,74 дол. США.

30 травня 2015 року відповідачу була направлена вимога про погашення суми заборгованості за кредитним договором, однак вимога залишилась без задоволення, заборгованість не погашена.

18 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 (поручителем) було укладено договір поруки № ВL5409-П1, згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань перед кредитором, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

30 травня 2015 року, у зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, банк, згідно з п. 2.2 договору поруки, направив лист-вимогу до поручителя, але, порушуючи п. 2.3. договору поруки, умови договору не виконанні, заборгованість не повернуто.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного по суті рішення, просив скасувати заочне рішення районного суду та постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» - 22 червня 2009 рішенням загальних зборів акціонерів, відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» було перейменовано в ПАТ «Універсал Банк», що підтверджується витягом із статуту.

Встановлено, що 18 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL4457 та того ж дня було укладено додаткову угоду № ВL4457/К-1 до генерального договору про надання кредитних послуг, якою було погоджено основні моменти стосовно видачі та погашення по генеральному договору (а.с.6-13,19-24).

Матеріали справи свідчать, що, відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_2 отримав у ПАТ «Універсал Банк» - кредит, в сумі 345 000 дол. США, строком користування до 01 липня 2028 року та зі сплатою 15,45 % річних .

В подальшому було укладено три додаткові угоди, якими встановлювалися нові відсоткові ставки за користування кредитними коштами, а саме: з 01 травня 2009 року по 30 квітня 2010 року 10,45 % річних; з 20 серпня 2009 року по 31 жовтня 2009 року 3,10 % річних; з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2009 року 19,00 % річних; з 01 січня 2010 року по 30 квітня 2010 року - 10,45 % річних; з 01 травня 2010 року по 04 червня 2010 року 15,45 % річних, з 04 червня 2010 по 31 травня 2011 року - 12,00 % річних та з 01 червня 2011 року 15, 75 % річних (а.с.14-18).

Встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, кредитні кошти відповідачем отримано.

З матеріалів справи убачається, що, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України, ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов'язання, своєчасно, не сплатив проценти за користування кредитом, кредит у визначені договором терміни не повернув.

Встановлено, що 18 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 (поручителем) було укладено договір поруки № ВL5409-П1, згідно якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань, що виникли з додаткової угоди № BL4457/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL4457 від 18 липня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с.30-38).

Встановлено, що в травні 2015 року, у зв'язку із порушенням ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, відповідачам були направлені вимоги про дострокове погашення суми заборгованості за кредитним договором (а.с.39-40).

Відомостей про виконання зазначених вимог та погашення заборгованості матеріали справи не містять.

Відповідно до даних долученого до справи розрахунку, станом на 07 серпня 2015 року, сума заборгованості за кредитним договором складає 346671, 15 дол. США, з яких: 312480, 28 дол. США - заборгованість по кредиту; 33737,13 дол. США - відсотки; 453, 74 дол. США - підвищені відсотки (а.с.26-28).

Задовольняючи позов, районний суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції й визнає їх законними та обґрунтованими, остільки вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи доведено, що кредитодавець надав грошові кошти ОСОБА_2, проте боржник порушив умови кредитного договору, належним чином не виконував зобов'язання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості підписаний невідомою особою ОСОБА_4, тобто не особою, яка підписувала саму позовну заяву та яка уповноважена довіреністю на подачу позову (ОСОБА_5), а отже, такий позов заявлений представником без повноважень та має бути залишений без розгляду, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків суду про порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору та не може слугувати підставою до скасування постановленого по справі рішення.

Зазначений розрахунок є додатком до позовної заяви і був підписаний посадовою особою банку, яка його здійснила та завірений печаткою банку в установленому законом порядку.

Не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції й твердження апеляційної скарги про те, що банк щомісяця зараховував на погашення відсотків за кредитом суми, більші аніж встановлено кредитним договором, а подані позивачем розрахунки заборгованості не відповідають умовам договору, сам договір суперечить додаткам до нього, оскільки розрахунки заборгованості в додатках містять інші розміри щомісячних платежів, аніж встановлені договором.

Окрім цього, колегія суддів враховує й ту обставину, що належних доказів на спростування наявного розрахунку до справи не долучено та те, що у відсутність сумніву в його правильності, ОСОБА_2 справно платежі вносилися з дати укладення договору - липень 2008 року по грудень 2014року включно й лише з січня 2015 року почала утворюватися кредитна заборгованість (а.с.26-28).

Встановлено, що відповідно до умов кредитного договору, сума отриманих ОСОБА_2 грошових коштів становила 345 000 дол. США, з яких в день видачі кредиту 2609,81 дол. США було розраховано до сплати позичальнику за період з 18 липня 2008 року по 31 липня 2008 року в рахунок погашення першого платежу. Саме вказана сума була визначена і в додатку № 1 додаткової угоди до генерального договору про надання кредитних коштів (а.с.22).

В той час як згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, укладаючи договір, відповідач повністю погоджувався з його умовами, під сумнів його дійсність та правильність розрахунку платежів не ставив.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів не вбачає в наявному в матеріалах справи розрахунку невідповідність його домовленості сторін та здійсненим позивачем нарахуванням, а отже, виходить з того, що всі оплати зараховувалися відповідно до Додатку № 1 до додаткової угоди № 1, та Додатку № 1 до додаткової угоди № 3 (а.с.199-200).

Згідно виписки по рахунку, сума наданих ОСОБА_2 кредитних коштів становить 345000 дол. США (а.с.29), а отже, посилання апеляційної скарги про отримання меншої суми, а як наслідок і невірне нарахування заборгованості, колегія суддів визнає таким, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Відповідачами не надано доказів виконання взятих на себе зобов'язань й сплати визначених графіком сум платежів.

Не сплачено боржниками поточної заборгованості як після направлення їм вимоги, так і після звернення у суд з відповідним позовом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

За таких обставин, коли відповідачем порушено умови договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, ПАТ «Універсал Банк»правомірно звернувся у суд із позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Твердження апеляційної скарги про припинення поруки безпідставні.

Відповідно до умов договору, кредитні кошти ОСОБА_2 були надані в строк до 01 липня 2028 року, проте з причин виниклої заборгованості з січня 2015 року, у травні 2015 року боржникам було направлено вимоги про дострокову сплату заборгованості протягом тридцяти днів та попереджено, що у випадку невиконання вимог буде стягнуто заборгованість у примусовому порядку (а.с.39,40).

Встановлено, що боржники вимогу не виконали, заборгованість не сплатили й позивач в межах визначеного положеннями ст. 554 ЦК України шестимісячного строку - 31 серпня 2015 року звернувся у суд із позовом про стягнення з позичальника і поручителя кредитної заборгованості у солідарному порядку.

Отже, порука ОСОБА_3 за кредитними зобов'язання ОСОБА_2 не припинена.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/11528/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/160/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Камбулов Д.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.