УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКафідової О.В.,
суддів: Гримич М.К., Маляренка А.В.,Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, за касаційними скаргами ОСОБА_6 та публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень, ОСОБА_6 зазначив, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року з відповідача на його користь стягнуто суму вкладу, проценти та інфляційні втрати. Таке рішення апеляційного суду на час звернення до суду із вказаним позовом не виконано.

Позивач кошти не отримав, у зв'язку з чим, просив суд стягнути додатково з відповідача пеню, інфляційні витрати та 3 % річних від простроченої суми за депозитними договорами за весь період в розмірі 296 311 грн 23 коп. та 297 936 грн 85 коп. відповідно, а також стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2 400 грн (а. с. 2-5, 61-65, 85-89, 94-98).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково,

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6, станом на 13 травня 2016 року, за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 30 серпня 2013 року 3 % річних в розмірі 7 562 грн 62 коп., інфляційні втрати в розмірі 86 967 грн 61 коп., за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 02 вересня 2013 року 3 % річних в розмірі 7 604 грн 12 коп., інфляційні втрати в розмірі 87 444 грн 73 коп., а всього стягнуто 189 579 грн 08 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь Держави судовий збір в розмірі 1 895 грн 79 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та витрат на правову допомогу, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення таких вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь ОСОБА_6 201 781 грн пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за вказаним вище договором від 30 серпня 2013 року, 202 888 грн пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за вказаним вище договором від 02 вересня 2013 року, а також 2 400 грн в рахунок компенсації витрат на правову допомогу.

У своїй касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення грошових коштів та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи касаційних скарг зводяться до порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права при розгляді справи при вирішенні позову оскаржуваних в касаційному порядку його частинах.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають відхиленню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Розірвано договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 30 серпня 2013 року та договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 02 вересня 2013 року, що укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 30 серпня 2013 року: 201 780 грн 54 коп. суми грошового вкладу, 36 652 грн 68 коп. суми процентів по вкладу, 4 842 грн 73 коп. 3 % річних, 38 943 грн 73 коп. інфляційних нарахувань, а всього 282 219 грн 68 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 02 вересня 2013 року: 202 887 грн 67 коп. суми грошового вкладу, 36 753 грн 24 коп. суми процентів по вкладу, 4 869 грн 30 коп. 3 % річних, 39 157 грн 38 коп. інфляційних нарахувань, а всього 283 667 грн 59 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь Держави судовий збір у розмірі 6 090 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Із даного рішення вбачається, що інфляційні нарахування стягнуті судом по обох вкладах за період з 01 травня 2015 по 31 січня 2015 року, 3 % річних по обох вкладах за період з 26 квітня 2013 по 11 лютого 2015 року.

20 жовтня 2015 року постановою Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ було відкрито виконавче провадження за заявою ОСОБА_6

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 % річних та інфляційних нарахувань по обох вкладах за період з 12 лютого 2015 року по 12 травня 2016 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що банком, за вказаний вище період, не виконано зобов'язання щодо повернення суми грошового вкладу, а відтак наявні підстави для застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відмовляючи в позові в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені по обох вкладах та витрат на правову допомогу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що договорами не передбачено відповідальності банку у вигляді сплати пені за неналежне виконання договірних зобов'язань і позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на правову допомогу при розгляді даної справи.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі зазначає про помилковість висновків судів про необхідність застосування до даних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зазначеним вище рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року не лише стягнуто із заявника грошові кошти на користь позивача, а і розірвано договори банківських вкладів, і це виключає подальше нарахування та стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (подвійне стягнення).

Такі посилання заявника є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій, установивши, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошові суми і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які банк належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 зводяться до того, що суди помилково дійшли висновків про відмову в позові про стягнення пені, поданого не на підставі умов договорів між сторонами, а на підставі норм ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», крім того, суди безпідставно не взяли до уваги наявні у матеріалах справи належні докази на понесення позивачем витрат по сплаті послуг адвоката.

З такими доводами заявника погодитися не можна у зв'язку з наступним.

Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено відповідальність виконавця роботи (послуги) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені.

Після укладення договорів між банком та позивачем виникли зобов'язальні правовідносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів. Положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами правовідносин не регулюють.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Питання щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу було предметом розгляду як судом першої інстанції, так і апеляційного суду, які належним чином дослідили посилання та докази ОСОБА_6 на підтвердження таких обставин позову і дійшли обґрунтованих висновків про відмову в їх задоволенні через недоведеність.

Крім того, слід зазначити, що суд касаційної інстанції не наділений процесуальними повноваженнями щодо переоцінки зібраних у справі доказів та встановлення характеру правовідносин між сторонами у справі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає за необхідне касаційні скарги відхилити, судові рішення районного та апеляційного судів залишити без змін.

У зв'язку з наведеним та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.В. Кафідова
Судді:М.К. Гримич А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана