Провадження № 6/592/220/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Литовченка О.В.,

при секретарі Черей С.В.,

старшого державного виконавця Новікової Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми подання старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла,

встановив :

Державний виконавець звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла, мотивуючи свої вимоги тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Нове місто». В добровільному порядку боржник рішення не виконує, не допускає виконавця до належного йому на праві власності житлового приміщення для проведення виконавчих дій. Тому, державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення в житло боржника за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні державний виконавець подання підтримав.

Суд, заслухавши пояснення державного виконавця, вивчивши подані суду докази та оглянувши матеріали виконавчого провадження номер за ЄДРВП 51897639, вважає, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у старшого державного виконавця Копаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого документу виданого судом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Нове місто».

Відповідно до ст.ст. 1, 10 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець, приватний виконавець зобовязані вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на виконавця (державного, приватного) покладено обовязок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобовязаний допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Звертаючись до суду з даним поданням, державний виконавець його обґрунтовує тим, що боржник чинить перешкоди державному виконавцю у проведенні виконавчих дій, але жодних належних доказів на підтвердження даних обставин державний виконавець суду не подав.

Виходячи зі змісту ст. 376 ЦПК України дозвіл на примусове проникнення до житла чи іншого володіння надається судом лише у разі умисних дій боржника, який перешкоджає виконавцю зайти в жиле приміщення чи інше володіння особи з метою виконання судових рішень та рішень інших органів.

Проте, державним виконавцем не надано суду належних доказів на підтвердження належного повідомлення боржника про заплановані виконавчі дії.

Посилання державного виконавця на акти не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження факту належного повідомлення боржника про час та місце проведення виконавчих дій.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності винних дій саме боржника, повязаних з створенням перешкод державному виконавцю у проведення виконавчих дій суду не надано, як не надано суду й доказів належного повідомлення боржника про час та місце проведення виконавчих дій і що боржник ухилився від виконання вимог державного виконавця щодо допуску до квартири для проведення арешту та опису майна або чинив цьому перешкоди, або те, що іншим чином виконати судове рішення є неможливим.

У звязку з чим, суд вважає що державний виконавець не довів виправданості такого втручання в життя людини, відтак у задоволенні подання належить відмовити за його необґрунтованістю.

Керуючись ст. 30 Конституції України, ст.ст. 210, 376 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Відмовити у задоволенні подання за його необґрунтованістю.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Литовченко