АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3541/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., при секретарі Чумаченко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Обгрунтовуючи позов вказав, що 30.11.2013 року між ним та відповідачами укладено письмовий попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого сторони мають намір укласти в майбутньому договір купівлі продажу квартири в недобудованому будинку за адресою АДРЕСА_1. На виконання попереднього договору купівлі-продажу позивач передав, а відповідачі отримали аванс в сумі 19829 доларів США.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 січня 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.05.2016 року зазначений попередній договір купівлі-продажу визнано нікчемним.

За згодою відповідачів ОСОБА_2 проживав у новозбудованій квартирі, провів там капітальний ремонт, придбав меблі та техніку. Посилаючись на вказані обставини просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь аванс в розмірі 19829 доларів США, коштів витрачених на проведення ремонту в сумі 19587 доларів США, моральну шкоду в сумі 200 000 гривень.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.01.2017 року, ухвалити нове рішення яким задовольнити позов. Зазначає, що в листопаді 2013 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який за рішення суду було визнано нікчемним, оскільки договір не був нотаріально посвідчений. Однак грошові кошти позивачу за квартиру та за проведені ремонтні роботи повернуті не були.. В зв'язку з незаконними діями відповідачів просить задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній доводів.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір є нікчемним і не створює для сторін прав та обов'язків.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Судом встановлено, що 30 листопада 2013 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в простій письмовій формі укладено попередній договір, за умовами якого сторони мають намір укласти в майбутньому договір купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 січня 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, про визнання договору нікчемним задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору дійсним відмовлено (а.с. 7-14).

За правилом ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч.1, 5 ст. 216 ЦК України).

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 січня 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.05.2016 року яким зазначений попередній договір купівлі-продажу визнано нікчемним не є преюдиційним, оскільки вимоги про стягнення з відповідача на сплачених за нікчемним правочином коштів у розмірі 19 829 доларів США не були предметом розгляду при вирішенні вказаного спору.

ОСОБА_2 з посиланням на положення ст. 216 ЦК України заявив вимоги про стягнення з відповідача на його користь суму сплачених за нікчемним правочином коштів у розмірі 19 829 доларів США, тобто повернення авансового платежу за купівлю кватири. (а.с.15)

Попереднім договором встановлено, що всі розрахунки за цим договором здійснюються в гривні по середньому зваженому курсу встановленим до доллара США, що на час ухвалення рішення складає 26,89 гривень за 1 долар США.

Обставини отримання відповідачами цих коштів від позивача встановлено п. 2 попереднього договору купівлі - продажу, що є належним та допустимим доказом у справі в розумінні ст.ст. 57,60 ЦПК України , тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 19 829 доларів США, що становить 533201, 81 гривень.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і в порядку встановленому законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від того, в якій грошовій одиниці обчислена сума зобов'язання, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Таким чином, сума авансу підлягає поверненню за курсом національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 19587 доларів США за проведення ремонту, оскільки належних доказів на придбання будівельних матеріалів для ремонту, меблів та техніки матеріали справи не містять.

Виходячи з викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення авансу та ухвали в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму авансу за попереднім договором 533 201,80 гривень.

Стягнути ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в рівних частинах судовий збір в сумі 11197 гривень 24 копійки.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді