Категорія 30 Головуючий у 1 інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А,

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області, про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Маріупольського металургійного комбінату «Азовсталь» (на теперішній час приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі ПрАТ «МК «Азовсталь») про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 15 лютого 1995 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого була отримана виробнича травма. За висновком МСЕК йому було встановлено 25% стійкої втрати працездатності. У зв'язку з травмою, він до теперішнього часу живе з відчуттям сильного душевного хвилювання, досі має проблеми зі сном, постійно роздратований, відчуває загальну слабкість, загальний біль від отриманої травми підсилюється при психоемоційному навантаженні, зміні погодних умов, які негативно впливають на його стан. Зазначив, що наслідки отриманої травми порушили його професійні плани, оскільки він отримав незворотні наслідки у своєму здоров'ї, втратив можливість отримати підвищення на роботі, оскільки частина робочих професій для нього була закрита. Крім того, порушено його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, адже він не може в повній мірі витримувати фізичні навантаження, його постійно супроводжують больові відчуття. Просив стягнути з відповідача 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я та втратою працездатності.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 17 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «МК «Азовсталь» просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПрАТ «МК «Азовсталь» Чайкіної К.О., заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з січня 1986 року працював на Маріупольському металургійному комбінаті «Азовсталь» (на теперішній час ПрАТ «МК «Азовсталь» (а.с.154).

15 лютого 1995 року о 08 год. 15 хв. під час виконання своїх обов'язків в доменному цеху ПрАТ «МК «Азовсталь» з ОСОБА_2 стався нещасний випадок. При розслідуванні нещасного випадку, що було відображено у акті № 9 за формою Н-1, встановлено, що позивач в складі бригади горнових, працюючи на шлаковому боці, для підготовки випуску залив перевал для охолодження в канаві водою та порушуючи правила техніки безпеки, дотиком лопати замість прогрітого лому, перевірив наявність рідкого шлаку. Ставши до роботи, ОСОБА_2 ногами розчавив шлак та опинився в вогнянорідкому шлаку, що призвело до опіку ступенів ніг. Серед причин нещасного випадку було не забезпечення відповідачем спеціальним взуттям горнових доменного цеху.

Висновком МСЕК від 13 липня 2000 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності - 25%.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач одержав виробничу травму і частково втратив працездатність внаслідок діяльності, пов'язаної з неналежним забезпеченням, з боку відповідача, контролю за дотриманням норм безпеки для горнових та не забезпеченням відповідачем горнових доменного цеху спеціальним взуттям.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «МК «Азовсталь» про відсутність правових підстав для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди та прохання викладене в апеляційній скарзі про відмову ОСОБА_2 у позові, апеляційний суд вважає неспроможними.

Зі справи вбачається, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки відповідач не забезпечив безпечних умов праці, а саме, не забезпечив ОСОБА_2 на час виконання ним своїх трудових обов*язків спеціальним взуттям, що призвело до ушкодження здоров*я позивача та заподіяння йому у зв*язку з цим моральної шкоди.

Відповідні обгрунтування моральної шкоди позивачем наведені у позовній заяві та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Посилання ПрАТ «МК «Азовсталь» на те, що позивач не надав письмових доказів у вигляді медичних документів на підтвердження своїх вимог, колегія вважає непереконливими, оскільки сукупність представлених матеріалів вказує на те, що у зв'язку із травмою 15 лютого 1995 року позивач тривалий час знаходився на лікуванні, не працював, відчував моральні страждання, пов'язані зі зміною його життєвих зв'язків та втратою працездатності.

Висновки суду про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди ґрунтуються на положеннях матеріального права і, зокрема, ст.173 КЗпП України, ст.ст.440-1, 450 ЦК УРСР, в редакції на день встановлення ОСОБА_2 стійкої втрати працездатності.

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з принципів розумності, поміркованості, співмірності й справедливості і, в передбачених законом межах, вважав за можливе стягнути з відповідача на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 25 000 грн., вважаючи цю суму достатньою компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди, наслідки травмування якого, з 15 лютого 1995 року та на момент ухвалення рішення, змінили його спосіб життя та спричиняють йому фізичні та душевні страждання кожного дня.

Однак, з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди колегія суддів погодитися не може, враховуючи наступне.

На час виникнення спірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалася Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила).

Відповідно до п. 1 Правил власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди.

Вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу підтверджується даними акту за формою Н-1 про нещасний випадок, що стався 15 лютого 1995 року під час виконання ним трудових обов'язків (а.с.7-8). Обставини травмування свідчать про те, що позивач не був забезпечений безпечними умовами праці.

Відповідно до пункту 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно з довідкою міжрайонної спеціалізованої травматологічної МСЕК № 040754 ОСОБА_2 13 липня 2000 року вперше було встановлена втратою 25% професійної працездатності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві 15 лютого 1995 року (а.с.94-95).

На той час (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №1100 від 3 жовтня 1997 року) абзацом 5 пункту 11 Правил було передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство

відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Пунктом 9 вказаної постанови роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно з Перехідними положеннями Податкового кодексу України (пункт 5 підрозділу 1 розділу XX), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Отже, неоподатковуваний мінімум доходів громадян на час розгляду справи дорівнює 17 грн.

Тому, з урахуванням характеру травмування потерпілого, незначної стійкої втрати професійної працездатності, пов'язаних з цим моральних страждань, а також враховуючи ті обставини, що позивач продовжував трудову діяльність з дня отримання травми в 1995 року, колегія не може погодитися з висновком суду про визначення розміру відшкодування моральної шкоди за фактом нещасного випадку на виробництві 15 лютого 1995 року в сумі 25 000 грн. і вважає необхідним рішення суду змінити, стягнути з ПрАТ «МК «Азовсталь» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди 2 550 грн., що не перебільшує 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час розгляду справи.

Доводи скарги про те, що з визначеного розміру відшкодування моральної шкоди підлягають утриманню обов'язкові податки та платежі, з зазначенням цієї обставини у судовому рішенні, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки дотримання податкової дисципліни є обов'язком підприємства, в роботу якого суд не має права втручатися.

За таких обставин, апеляційна скарга ПрАТ «МК «Азовсталь» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині визначення розміру відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2016 року, в частині розміру відшкодування моральної шкоди, змінити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 2 550 грн.(дві тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: О.М.Пономарьова

С.А.Попова