Справа № 188/1640/17
Провадження № 6/188/30/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Брагін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка подання головного державного виконавця Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань за рішенням,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2017 року головний державний виконавець Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Петропавлівського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання зобов'язань за рішенням суду, зокрема, виконання за виконавчим листом № 188/1267/14-ц від 21 серпня 2014 року Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення дітьми повноліття.

Головний державний виконавець Петропавлівського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області за викликом суду в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд подання без її участі, просила подання задовольнити та обмежити боржника в праві виїзду за межі країни.

Згідно ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали, суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити, виходячи за наступного.

Згідно з ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті,без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з з обмеженням

конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання. Згідно з п.5 ч.1 ст. 6 Закону № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і

в'їзду в Україну громадянинові України» (далі Закону № 3857-XII) право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до пункту 19 ч. 3 ст. 18 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України № 1404-VIII) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзді боржника фізичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього за рішенням суду або Законом України № 1404-VIII. Обовязок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Отже, сама по собі заборгованість за виконуваним судовим рішенням не може свідчити про ухилення боржника від виконання зобовязання.

Відповідно до висловленої Верховним Судом України в інформаційному листі від 19 грудня 2012 року № 119/0/54-12 «Узагальнення судової практики про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» правової позиції «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3857-XII та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України №1404-VІІІ, позначає з обєктивної сторони такі свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Частиною 3 вказаної статті визначено, що на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати відразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Крім того, у п. 50 Рішення ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05 від 11 липня 2013 року, набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року) сформульовано основні принципи оцінки необхідності заходів, що обмежують свободу пересування. Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що національна влада зобовязана забезпечити, щоб втручання у право особи на виїзд з країни першопочатково було виправдано та співмірно з урахуванням обставин справи.

Більше того Європейський Суд вказав, що необхідність додержання цих принципів закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень.

Як вбачається з матеріалів подання, 02.12.2016 року старшим державним виконавцем винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження, копії якої з супровідним листом направлено стягувачу та боржнику, доказів вручення копії постанови сторонам до матеріалів подання не додано.

02.10.2017 року, 10.11.2017 року та 13.11.2017 року виконавцем направлялися виклики боржнику.

29.12.2016 року ОСОБА_1 вручено під розписку підписку попередження боржника з виплат аліментів, у якій боржник зазначив, що на даний час він майна не має та тимчасово не працює.

Згідно з відповідями на запити державного виконавця органів, що ведуть облік щодо відкритих розрахункових рахунків в банківських установах, здійснюють реєстрацію права власності на рухоме та не рухоме майно у боржника відкриті розрахункові рахунки відсутні, майно відсутнє, пенсію боржник не отримує та за трудовим договором не працює. Однак, доказів перевірки майнового стану за місце проживання боржника виконавцем до подання не приєднано.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, головний державний виконавець посилається на те, що у ОСОБА_1 існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 13186,81 грн., однак не надає доказів розрахунку такої заборгованості, а також доказів того, що ОСОБА_1 ухиляється від виплати аліментів, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості або безпідставно не зявлявся на виклики державного виконавця. Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом перебування на виконанні виконавчого листа не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обовязків.

Крім цього, в матеріалах подання немає жодних актів державного виконавця чи письмових пояснень щодо причин несплати боржником суми боргу, не наведено будь-яких належних доказів про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобовязань, зокрема, ненадання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, чи своєчасної неявки за викликом державного виконавця тощо.

Також у матеріалах подання відсутні достатні докази використання державним виконавцем передбачених законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

За таких обставин суд вважає, що державним виконавцем не наведено достатніх обґрунтувань того, чи дійсно боржник свідомо в повній мірі не виконує належні до виконання зобовязання, чи у нього є на це обєктивні причини, а тому подання є передчасним, у звязку з чим задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст. 33 Конституції України, Закону України № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянинові України», ст. 18 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження», керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання головного державного виконавця Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_5