Справа № 147/1245/16-ц
Провадження №2/147/171/17
17 січня 2017 року смт Тростянець
Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючий суддя: Костюк Г.М.,
секретар: Кучер І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що між ним та відповідачем було укладено договір безпроцентної позики грошей. Відповідно до умов цього договору позивач передав, а ОСОБА_2 отримав кошти в сумі 300 000, 00 (триста тисяч) гривень. Факт отримання відповідачем грошей підтверджується розпискою від 05.06.2015 року. Згідно даної розписки останній взяв на себе зобов'язання повернути грошові кошти у сумі 300 000,00 грн. одним платежем 11.06.2015 року, однак станом на 29.09.2016 року кошти не повернув. Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідача борг за договором безпроцентної позики грошей від 05.06.2015 року в сумі 300 000,00 грн. та понесені судові витрати.
ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечив (а.с.35).
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином судовою повісткою, надісланою за місцем його реєстрації (а.с.20,23,24). Причини неявки суд не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи не надано.
Враховуючи неявку у судове засідання відповідача по справі, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.
Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічна норма права закріплена і в ст.3 ЦПК України.
Судом встановлено, що 05.06.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір безпроцентної позики грошей на суму 300 000,00 гривень. Договір позики укладений терміном до 11.06.2015 року, що підтверджується розпискою, яка написана власноручно відповідачем в присутності двох свідків (а.с.32).
Дані правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов'язань, що виникли між сторонами та відповідні їм фактичні обставини справи.
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
У відповідності до приписів ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Положеннями ч.2 ст.214 ЦПК України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (зокрема, грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, в частині першій якої зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Таким чином, наявність договору, укладеного між сторонами, тобто розписки власноручно складеної, підписаної і наданої позивачу відповідачем та вищевикладені обставини свідчать про укладення договору позики між сторонами та передачу суми позики у розмірі 300 000,00 грн.
Встановлено, що відповідач умов договору безпроцентної позики від 05.06.2015 року не виконав, оскільки у встановлений строк кошти не повернув.
Враховуючт те, що від виконання умов договору у повному обсязі відповідач ухиляється, а тому, сума основного боргу за договором позики підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи те, що позов на користь позивача задовольняється в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору у розмірі 3000,00 грн.
Керуючись 16, 625,1046,1047,1049, ч.1 ст.1050 ЦК України, ст.ст.1, 3, 4, 10, 15, 57-60, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд-
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, борг за договором безпроцентної позики грошей від 05.06.2015 року в сумі 300 000,00 (триста тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 3000,00 (три тисячі) грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду Вінницької області через Тростянецький районний суд.
Суддя