Справа № 134/18/13-ц Провадження № 22-ц/772/791/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Кучевського П.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості ,

встановила:

09.01.2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з зазначеними позовними вимогами . В позовній заяві ПАТ КБ «Надра» поставило вимоги про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості в сумі 100742 грн. 31 коп. посилаючись на те, що відповідно до договору № 462/АГ/2007/ЦВ-980 від 13.11.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 50000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 13.11.2011 року.

13 листопада 2007 року ОСОБА_3 отримав грошові кошти в сумі 50000 гривень, що підтверджується заявою на видачу готівки № 423 від 13.11.2007 року.

13.11.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов»язань за кредитним договором № 462/АГ/2007/ЦВ-980 від 13.11.2007 року.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов»язання належним чином не виконував, у зв»язку з чим станом на 05.12.2012 року утворилась заборгованість в розмірі 100742 грн. 31 коп., з яких 43728,22 грн. - заборгованість з повернення кредиту, 29613,31 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 3667,08 грн. - заборгованість по сплаті штрафів, 23733,70 грн.- пеня за порушення строку сплати обов»язкового мінімального платежу.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено в повному об»ємі, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 100742,31 грн..

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги обґрунтував своє рішення тим , що зобов»язання позичальником та поручителем перед КБ «Надра» не виконуються , відповідачі ухиляються від їх виконання, та у зв»язку з визнанням позовних вимог відповідачами в повному об»ємі.

ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції 15.02.2017 року подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Крижопільського районного суду від 1 лютого 2013 року та ухвалити нове рішення , яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав порушення судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального законодавства.

Так в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що йому про розгляд зазначеної справи в суді першої інстанції нічого відомо не було. В позовній заяві та в договорі поруки вказано адреса місця його проживання вул.. Турген»єва 3, смт. Крижопіль, однак за даною адресою він не проживає з 2005 року, 21 липня 2010 року , а саме до укладення договору поруки він за даною адресою знятий з реєстрації і зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

На аркуші справи № 42 є наявна від його імені заява, яка адресована на адресу Крижопільського районного суду про те, що він позовні вимоги визнає, просить розглядати справу за його відсутності. Дану заяву від його імені написав батько, який без його відома отримав кредит і оформив договір поруки. Про день час та місце розгляду справи йому відомо не було, судової повістки він не отримував, оскільки вона направлялась за старою адресою його місця проживання і була повернута до суду без вручення.

Колегія суддів заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст..ст. 213,214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються , чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з»ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені обставини:

Відповідно до договору № 462/АГ/2007/ЦВ-980 від 13.11.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 50000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 13.11.2011 року.

Відповідно до договору поруки № 13/11/2007/462 від 13.11.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого поручитель ОСОБА_2 поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов»язань за кредитним договором № 462/АГ/2007/ЦВ-980 від 13.11.2007 року.

Станом на 05.12.2012 року відповідно до довідки ОСОБА_5 № 46-02-04/04 5787 від 5.12.2012 р. внаслідок невиконання ОСОБА_3 зобов»язань за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 100742 грн. 31 коп., з яких 43728,22 грн. - заборгованість з повернення кредиту, 29613,31 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 3667,08 грн. - штраф, 23733,70 грн.- пеня .

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить вимоги про скасування рішення суду першої інстанції, постановлення нового про відмову в задоволенні позовних вимог. Як на підставу порушення вимог цивільно-процесуального законодавства посилається на те, що його не було повідомлено про день час та місце розгляду справи, а також те, що суд задовольнив позовні вимоги на підставі визнання відповідачами позовних вимог, взявши до уваги заяву написану батьком від його імені про те, що він позовні вимоги визнає повністю.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.174 п. 4ЦПК України у разі визнання відповідачем позову , суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частиною 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб(не відповідача) , суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

Таким чином для задоволення позову у такому випадку необхідне визнання самим відповідачем позовних вимог, визнання позову повинно бути безумовним.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не переконався ким написана заява про визнання позовних вимог, оскільки як в апеляційній скарзі так і при розгляді в судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт заперечував факт написання такої заяви та подання її до суду першої інстанції. Крім того апелянт при розгляді в суді першої інстанції не міг під час судового засідання подати заяву про визнання позовних вимог, оскільки він не був присутній в залі суду при розгляді справи.

Разом з тим відповідно до ст.309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначені процесуальні порушення не призвели до невірного вирішення справи з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частинами 1-2 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов»язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов»язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого окремо. Кредитор, який одержав виконання обов»язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов»язаними доти, доки їхній обов»язок не буде виконаний у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник порушив умови кредитного договору та вимоги цивільного законодавства, не забезпечив погашення кредиту, внаслідок чого станом на 5.12.2012 року у нього виникла заборгованість в сумі в сумі 100742 грн. 31 коп., яка складається: 43728,22 грн. - заборгованість з повернення кредиту, 29613,31 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 3667,08 грн. - штраф, 23733,70 грн.- пеня , що підтверджується довідкою ОСОБА_5 № 46-02-04/04 5787 від 5.12.2012 р. а.с.(19).

Посилання апелянта ОСОБА_2 в апеляційній скарзі та при дачі пояснень в суді апеляційної інстанції на те, що його батько сам отримав кредит та від його імені підписав договір поруки не заслуговує на увагу, оскільки доказів на підтвердження цього суду не надав , клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на предмет встановлення ким підписаний договір поруки заявляти не бажав.

На день розгляду справи договір поруки № 13/11/2007/462 від 13 листопада 2007 року відповідно до якого він поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов»язань, що випливають з кредитного договору є чинним, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, а саме стягнення кредитної заборгованості солідарно.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують вірного висновку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: ОСОБА_6