АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Дніпропетровський обласний перинатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради за участю третьої особи первинної профспілкової організації Комунального закладу «Дніпропетровський обласний перинатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала на посаді сестри медичного відділення постінтенсивного догляду та виходжування новонароджених КЗ «Дніпропетровський обласний перинатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради. У червні 2016 року вона подавала заяву про переведення її до відділення новонароджених, а в липні цього ж року написала заяву про її звільнення з роботи за згодою сторін, вказана заява була узгоджена з її безпосереднім керівництвом і вона чекала відповіді і належного звільнення. Згодом отримувала запрошення на засідання профспілкового комітету. 20 липня 2016 року від голови профспілки отримала лист, де було вказано про її звільнення за прогул без поважних причин. Вважала своє звільнення незаконним, наказ про її звільнення протиправним. Вказаними діями відповідача позивачці завдана шкода. Просила скасувати наказ про звільнення та поновити на роботі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно наказу (розпорядження) № 26-к від 01 березня 2016 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду сестри медичного відділення постінтенсивного догляду та виходжування новонароджених КЗ «Дніпропетровський обласний перинатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради.

Згідно до п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до розяснень наданих у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Згідно частини першої статті 43 КЗпП України розірвання з працівником трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу (профкому, профспілкового представника - далі - профкому) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, у випадках: - прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (ч.4 ст. 40 КЗпП).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно графіку виходу на роботу 29 червня 2016 року позивачка повинна була вийти на чергування як сестра медична та відпрацювати у відділенні постінтенсивного догляду та виходжування новонароджених КЗ «ДОПЦ зі стаціонаром ДОР», однак на роботу не вийшла, причини такого вчинку не повідомила, чим порушила п.п. 1.4, 2.2.1, 4.4 посадової інструкції. Зазначений факт підтверджується актом від 29 червня 2016 року та доповідною запискою лікаря неонатолога (а.с.48,49). Крім того, згідно актів від 29 червня 2016 року, 30 червня 2016 року та 01 липня 2016 року комісія відповідача здійснювала виходи за місцем мешкання позивачки, однак, вдома її не було, на телефонні дзвінки вона не відповідала.(а.с.46-48).

У звязку з наведеними вище обставинами було складено подання до первинної профспілки організації КЗ «ДОПЦ зі стаціонаром ДОР» про дозвіл на звільнення ОСОБА_2 у звязку з відсутністю на робочому місці 29 червня 2016 року без поважних причин. На розгляд зазначеного питання позивачка запрошувалася листами профспілкового комітету, однак, не зявилася.

Згідно протоколу № 11 згода профспілкової організації на звільнення ОСОБА_2 за п.4 ст.40 КЗпП України отримана 26 липня 2016 року. (а.с.67)

Наказом № 92-к від 29 липня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи за згодою профспілкового комітету за прогули за ч. 4 ст. 40 КЗпП України.

Згідно наказу № 162 від 05 серпня 2016 року головного лікаря КЗ «ДОПЦ зі стаціонаром» ДОР трудовий договір з ОСОБА_2 як сестрою медичною відділення постінтенсивного догляду та виходжування новонароджених КЗ «ДОПЦ зі стаціонаром» ДОР було припинено і вона звільнена за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем було дотримано вимоги норм трудового законодавства при звільненні ОСОБА_2 за п.4 ст.40 КЗпП України, тому висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення її позову є правильним.

Посилання позивачки на те, що 01 червня 2016 року вона написала заяву про її перевід з відділення постінтенсивного догляду та виходжування новонароджених до відділення новонароджених КЗ «ДОПЦ зі стаціонаром» ДОР з 01 липня 2016 року, а 02 липня 2016 року написала заяву про звільнення її з 05 липня 2016 року (виправлення з 25 липня 2016 року) за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) та прислала її поштою, не можуть бути підставою для поновлення ОСОБА_2 на роботі, оскільки правового значення для вирішення спору не мають з огляду на відсутність у них резолюції головного лікаря відповідача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона не була ознайомлена з табелем виходу на роботу спростовуються поясненнями представника відповідача, згідно яких зазначений документ знаходиться у вільному доступі та розміщений на стенді посту чергової медсестри.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказам та поясненнями самих сторін.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позову не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4