Справа № 361/6169/15-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/287/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 12.01.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Суханової Є.М., із участю секретаря Волинець Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та повернення банківського вкладу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти: за договором №SAMDN1218 «Стандарт» від 29 грудня 2012 року в сумі 20 000 доларів США; за договором №SAMDN7446 «Стандарт» від 23 травня 2013 року - 10 000 ОСОБА_3; за договором №SAMDN9293 «Стандарт» від 28 травня 2013 року - 10 000 ОСОБА_3.

Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати в сумі 3 654 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов'язань банку, оскільки договори, у тому числі банківського вкладу, укладаються з банком, а не з філією, яка відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України та частини четвертої статті 64 Господарського Кодексу України не є юридичною особою. Також споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

З урахуванням викладеного вище, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Крім цього, зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи наявні лише не завірені копії договорів, квитанцій, що може свідчити про звернення позивача за виплатами до АНО «ФЗВ» та звертає увагу на те, що видана довідка від 08 травня 2014 року не може бути прийнята судом, як належний доказ перебування коштів, оскільки згідно постанови НБУ №260 від 06 травня 2014 року, банки, у тому числі, Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк», зобовязані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити НБУ.

У зв'язку із цим, апелянт просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 29 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» укладено договір №SAMDN1218 «Стандарт» ( а.с. 12, 13 т. 1, а.с. 217, 218 т. 2).

За умовами правочину, позивач передав банку вклад на суму 20 000 доларів США, із процентною ставкою 8,5% річних, строком на 3 місяці. Зарахування грошових коштів здійснено 29 грудня 2012 року, що підтверджується платіжним дорученням № в оригіналі ( там же ).

23 травня 2013 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» укладено договір №SAMDN7446 «Стандарт» ( а.с. 11 т. 1, а.с. 213, 214 т. 2 ).

За умовами правочину, позивач передав банку вклад на суму 10 000 ОСОБА_3 під 7% річних, строком на 6 місяців.

Зарахування грошових коштів здійснено 23 травня 2013 року, що підтверджується квитанцією №18 в оригіналі ( там же ).

28 травня 2013 року між ОСОБА_2 та Публічним

акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» укладено договір №SAMDN9293 «Стандарт» ( а.с. 10 т. 1, а.с. 215, 216 т. 2 ).

За умовами правочину, позивач передав банку вклад на суму 10 000 ОСОБА_3, із процентною ставкою 7% річних, строком на 6 місяців.

Зарахування грошових коштів здійснено 28 травня 2013 року, що підтверджується квитанцією №13 в оригіналі ( там же ).

Відповідно до умов зазначених договорів, клієнт або банк мають право достроково розірвати їх, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору.

19 травня, 27 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявами про розірвання договору №SAMDN7446 від 23 травня 2013 року та № AMDN9293 від 28 травня 2013 року, а 18 грудня 2014 року - щодо договору №SAMDN1218 від 29 грудня 2012 року, у звязку із закінченням строку їх дії, та просив повернути йому внесені в касу банку грошові кошти та нараховані відсотки ( а.с. 27, 28, 31, 29, 30, 32, 33, 34 т. 1).

У зв'язку із відмовою відповідача в задоволенні заявлених вимог, ОСОБА_2 28 серпня 2015 року звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, які уточнив 05 жовтня 2016 року, та просив стягнути із відповідача на свою користь за договором №SAMDN1218 від 29 грудня 2012 року грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, за договором №SAMDN7446 від 23 травня 2013 року - 10 000 ОСОБА_3, за договором №SAMDN9293 від 28 травня 2013 року - 10 000 ОСОБА_3 ( а.с. 2-9, 37, 38-39, 40-41 т. 1, а.с. 129 т. 2 ).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог на підставі, зокрема, ст.ст. 526, 1058, 1060, 1074 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України, ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів.

Будь-яких доказів на спростування заявлених вимог, обставин укладення правочинів, розміру депозитних вкладів Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції, не надало.

Таким чином, доводи Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, Положення про порядок здійснення банками України вкладних ( депозитних ) операцій з юридичнними і фізичними особами, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні ст.ст. 60, 64,213 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і повністю спростовуються матеріалами справи.

Викладені у скарзі доводи, зокрема, про те, що довідка від 08 травня 2014 року не може бути прийнята судом, як належний доказ перебування коштів, оскільки згідно постанови НБУ №260 від 06 травня 2014 року, банки, у тому числі Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк», зобовязані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою - забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити НБУ, на переконання апеляційного суду, та в силу викладеного, не спростовують висновки суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Доводи відповідача, про те, що в матеріалах справи наявні лише не завірені копії договорів, квитанцій, що може свідчити про звернення позивача за виплатами до АНО «ФЗВ», на переконання апеляційного суду, у даному випадку, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 надав апеляційному суду оригінали зазначених правочинів, квитанцій від 23 та 28 травня 2013 року, платіжне доручення від 29 грудня 2012 року, на підтвердження внесення грошових сум до каси банку, які долучені до матеріалів справи ( а.с. 213, 214, 215, 216, 217, 218 т. 2 ).

При цьому, суд другої інстанції відносить їх до числа належних та допустимих доказів по справі згідно вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України, а зміст правочинів про внесення позивачем названих вкладів за правочинами є достовірним, оскільки вони укладені сторонами з дотриманням чинного законодавства, зокрема, Положення про порядок здійснення банками України вкладних ( депозитних ) операцій з юридичнними і фізичними особами, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, і матеріали справи не містять доказів на їх спростування.

Таким чином, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та повернення банківського вкладу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_3