Справа №486/1978/15-ц 19.01.2017 19.01.2017 19.01.2017
Провадження №22-ц/784/337/17
Справа № 486/1978/15-ц
Провадження № 22ц/784/337/17 Головуючий у першій інстанції: Франчук О.Д.
Категорія 05 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенка О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості частки спільного майна,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості частки спільного майна.

Позивачка зазначала, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2015 року за нею було визнано право власності на 1/2 частину паю у формі гаражного боксу НОМЕР_3 розташованого по АДРЕСА_1 в гаражному кооперативі автомотолюбителів «Горизонт» в м. Южноукраїнську та на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21013, кузов НОМЕР_4, 1984 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Частка, яка належить позивачці не може бути виділена в натурі.

Посилаючись на те, що належна їй частка не може бути виділена в натурі, позивачка, уточнивши свої вимоги просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 1/2 частину грошової компенсації вартості автомобіля марки ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з відповідача на користь позивачки 9685 грн. грошової компенсації 1/2 частин вартості спірного автомобіля.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь позивачки 5179 грн. 68 коп. компенсації вартості ? частки вартості автомобіля.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає зміні, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2015 року було скасовано рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 липня 2015 року та ухвалено нове, яким визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині автомобіля ВАЗ 21013 1984 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 6-9).

ОСОБА_4 поставила питання про стягнення з ОСОБА_3 компенсації вартості частки вказаного автомобіля.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15.

Із матеріалів справи вбачається, що спірним автомобілем користується лише відповідач, при цьому, будь якої матеріальної компенсації позивачці за таке володіння не сплачує.

Заперечення відповідача щодо стягнення з нього грошової компенсації вартості частки автомобіля стосуються лише розміру такої частки.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації вартості ? частки спірного автомобіля.

Розмір компенсації підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу № 1417 від 6 квітня 2016 року, за якою ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21013, державний номер НОМЕР_1, складає 19 370 грн. (а.с. 72-75).

Доводи апеляційної скарги про те, що вартість автомобіля є меншою, не можуть братись до уваги, оскільки посилання апелянта на оцінку спірного автомобіля, яка проводилась на замовлення відповідача в квітні 2015 року, не спростовує висновків судової експертизи, проведеної під час розгляду даної справи.

Крім того, за частиною 2 статті 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, ці обставини є підставою для призначення повторної експертизи за клопотанням сторони.

Однак, клопотань про призначення повторної експертизи апеляційна скарга не містить.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 9685 грн. грошової компенсації 1/2 частин вартості спірного автомобіля, відповідає обставинам справи та вимогам матеріального права.

Доводів, які б спростовували такий висновок апеляційна скарга не містить.

Водночас, правильно вирішивши питання про стягнення грошової компенсації, суд не звернув належної уваги на вимоги ч.2 ст. 364 ЦК України, відповідно до якої, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, законом передбачено відповідні наслідки виплати співвласнику компенсації вартості його частки майна, які мають обов'язково застосовуватись в випадку її отримання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним доповнити резолютивну частину рішення висновком про те, що право ОСОБА_4 на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21013, кузов НОМЕР_4, 1984 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, припиняється з дня отримання нею зазначеної компенсації.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення висновком про те, що право ОСОБА_4 на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21013, кузов НОМЕР_4, 1984 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, припиняється з дня отримання нею зазначеної компенсації.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська