Справа № 524/716/16-ц
Провадження №2/524/74/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого - судді - Кривич Ж.О.,

при секретарі Коваль Т.М.,

з участю ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького національного університету ім.. ОСОБА_3 про визнання недійсними конкурсів на заміщення вакантних посад викладацького корпусу Кременчуцького національного університету ім. М.Остроградського у 2011-2015 роках,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кременчуцького національного університет ім.. ОСОБА_3 про перешкоджання трудовим правовідносинам і захист прав та інтересів інших осіб.

Зазначав, що упродовж кількох років намагався працевлаштуватися до Кременчуцького національного університет ім.. ОСОБА_3, але відповідач не проводив конкурси на заміщення вакантних посад.

Після уточнення позовних вимог, позивач просив визнати недійсними конкурси на заміщення вакантних посад викладацького корпусу відповідача у 2011 - 2015 роках з відповідними правовими наслідками та компенсаціями позивачеві (а.с. 49).

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, вважала його таким, що не підлягає задоволенню, надала суду письмові заперечення. (а.с. 99-101).

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом достовірно встановлено, що наказами ректора Кременчуцького національного університет ім.. ОСОБА_3 від 13 червня 2013 року за № 106-1, 06 вересня 2013 року за № 151-1, 09 січня 2014 року за № 05-1, 26 січня 2015 року за № 17-1, 14 вересня 2015 року за № 219-1, оголошувалися конкурси на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників Кременчуцького національного університет ім.. ОСОБА_3.

Оголошення про проведення конкурсів були надруковані в газеті «Телеграфь» (а.с. 104, 106-107,109-110, 112, 114).

23.10.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького національного університету ім. М.Остроградського із заявою від (23.11.15 р.) про повідомлення, де публікувалися оголошення навчального закладу на заміщення вакантних посад у 2014- 2015 роках (а.с. 82).

22.11.2015 року за вихідним № А-06/11-41 проректором Кременчуцького національного університету ім. М.Остроградського ОСОБА_4 направлено відповідь на вищевказану заяву (а.с. 102).

З іншими заявами щодо участі в конкурсах на заміщення вакантних посад чи щодо прийому на роботу ОСОБА_1 до відповідача не звертався.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

У відповідності ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються:

1) комісіями по трудових спорах;

2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Установлений порядок розгляду трудових спорів не поширюється на спори про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об'єднань громадян за рішенням органів, що їх обрали.

Ст. 231 КЗпП України встановлено, що у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу).

Відповідно ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних участині третій статті 221істатті 222цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав;

6) працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу:

1) працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації;

2) молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію;

3) вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину-інваліда, а одиноких матерів (батьків) - при наявності дитини віком до чотирнадцяти років;

4) виборних працівників після закінчення строку повноважень;

5) працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу;

6) інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов'язаний укласти трудовий договір.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем відповідно до «Порядку заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників ВНЗ ІІІ-ІУ рівнів акредитації» та Положення про порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників Кременчуцького національного університету ім. М.Остроградського неодноразово протягом 2013, 2014, 2015 роках оголошувались конкурси на заміщення вакантних посад.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 заяв щодо участі у вказаних конкурсах не подавав і відповідно в самих конкурсах участі не приймав. Доказів на підтвердження того, що він намагався працевлаштуватися до Кременчуцького національного університету ім. М.Остроградського, а відповідач перешкоджав йому у прийомі на роботу та подачі заяв або документів ОСОБА_1 не надав.

Посилання позивача на те, що відповідач не проводив конкурси на заміщення вакантних посад, спростовуються наявними у справі доказами, зокрема наказами ректора Кременчуцького національного університет ім.. ОСОБА_3 від 13 червня 2013 року за № 106-1, 06 вересня 2013 року за № 151-1, 09 січня 2014 року за № 05-1, 26 січня 2015 року за № 17-1, 14 вересня 2015 року за № 219-1 про оголошення конкурсів на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників Кременчуцького національного університет ім.. ОСОБА_3, які були надруковані в газеті «Телеграфь».

Будь-які, права та інтереси позивача, зокрема трудові, не були порушені відповідачами, а тому позов не підлягає задоволенню.

Встановивши обставини справи, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Щодо сплати судового збору.

При подачі позову до суду 09.02.2016 року позивачем не було сплачено судового збору, посилаючись на Закон України «Про судовий збір» п. 1), 6-1), 7) ч. 1.

Ухвалою суду від 18.05.2016 року позов залишено без руху. На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 надав суду квитанцію про часткову сплату судового збору в розмірі 275 грн. 60 коп. (а.с. 45) та заяву про звільнення від сплати судового збору з наступним поверненням сплачених грошових коштів (а.с. 46-47, 50).

Ухвалою суду від 20.07.2016 року відкрито провадження по справі, проте судом не вирішено заяви про звільнення позивача від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 16.06.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у звільненні від сплати судового збору.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, з позивача необхідно стягнути недоплачений судовий збір в розмірі 275 грн. 61 коп.

Керуючись ст.ст. 215-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кременчуцького національного університету ім.. ОСОБА_3 про визнання недійсними конкурсів на заміщення вакантних посад викладацького корпусу Кременчуцького національного університету ім. М.Остроградського у 2011-2015 роках залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 61 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя