Справа № 363/2049/16-ц Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 22-ц/780/3135/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 20.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду із позовом посилаючись на те, що з 11.03.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого 18.08.2003 року у них народилась донька ОСОБА_4.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 березня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22.03.2011 року сторони є співвласниками по ? частині кожний квартири АДРЕСА_1, загальною площею 71,1 кв.м., що складається з трьох жилих кімнат жилою площею 42, 9 кв.м.

31.07.2015 року ОСОБА_3 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_6, який проживає у ОСОБА_6. 18.01.2016 року ОСОБА_3 разом з їх спільною донькою покинула територію України та виїхала на постійне проживання до свого чоловіка у ОСОБА_6. Відповідач не збирається повертатись до постійного місця проживання до України, а дві кімнати вказаної квартири має на меті здавати в оренду через свого представника. Оскільки в подальшому він має намір одружитись та створити нову сімю, просить суд встановити порядок користування вказаною квартирою, а саме: виділити йому у користування жилі кімнати, площею 9,5 кв.м. (приміщення № 4), та 15, 9 кв.м. (приміщення №7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., а жилу кімнату площею 17,5 кв.м. (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом 1,6 кв.м. залишити у користуванні ОСОБА_3, коридор площею 11,7 кв.м. (приміщення № 1), кухню площею 9,1 кв.м. (приміщення №2), ванну кімнату площею 2,8 кв.м. (приміщення № 5), туалет площею 1,4 кв.м. (приміщення № 6) залишити у спільному користуванні сторін; зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні виділеними йому жилими кімнатами, площею загального корстування шляхом надання доступу до вказаних приміщень та ключів від вказаної квартири і вселити, оскільки відповідач змінили замки і не пускає до оселі.

Відповідач звернувся із зустрічними вимогами. Зазначила, що після розірвання шлюбу, їх донька постійно проживала з нею у вказаній квартирі. ОСОБА_2 відмовляється матеріально утримувати свою дитину, в результаті чого вона була вимушена звертатись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Для кращого розвитку дитини, для досконалого вивчення нею французької мови вони вирішили з донькою виїхати за кордон до ОСОБА_6, де вона зараз навчається в коледжі. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 03.12.2015 року було надано дозвіл їх дочці, в супроводі матері на тимчасовий виїзд за кордон, без згоди батька на навчання. На момент навчання їх доньки в коледжі вони проживають у її теперішнього чоловіка ОСОБА_6 у ОСОБА_6, однак, в період канікул їх доньки, вона разом зі своєю сімєю постійно їздять в Україну, де проживають в її квартирі за вищевказаною адресою. Зазначила, що не мала наміру судитися з ОСОБА_2 щодо встановлення порядку користування вказаною квартирою. Враховуючі, що ОСОБА_2 в період її відсутності особисто замінив замки в їх квартирі, поставив її під охорону та заключив договір з ТОВ «Охоронне детективне агентство «Безпека Сервіс», вона була змушена за власні кошти розірвати вказаний договір, замінити замки, також вона пропонувала ОСОБА_2 зробити дублікат вказаних ключів, однак останній відмовився. Враховуючі всі ці обставини вона змушена звернутись до суду з зустрічним позовом та просить суд встановити порядок користування вказаною квартирою, а саме: виділити їй та їх неповнолітній доньці у користування жилі кімнати площею 9,5 кв.м. (приміщення №4) та 15,9 кв.м. (приміщення №7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., а жилу кімнату площею 17,5 кв.м. (приміщення №3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м. виділити у користування ОСОБА_2 Коридор площею 11,7 кв.м. (приміщення №1), кухню площею 9,1 кв.м. (приміщення №2), ванну кімнату площею 2,8 кв.м. (приміщення №5) та вбиральню площею 1,4 кв.м. (приміщення №6) залишити у спільному користуванні, також просила стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 наступним чином: виділити ОСОБА_3 у користування жилі кімнати площею 9,5 кв.м. (приміщення №4) та 15,9 кв.м. (приміщення №7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., а жилу кімнату площею 17,5 кв.м. (приміщення №3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м. виділити у користування ОСОБА_2.

Коридор площею 11,7 кв.м. (приміщення №1), кухню площею 9,1 кв.м. (приміщення №2), ванну кімнату площею 2,8 кв.м. (приміщення №5) та вбиральню площею 1,4 кв.м. (приміщення №6) залишити у спільному користуванні.

Зобовязано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні виділеними ОСОБА_2 жилою кімнатою площею 17,5 кв.м. (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м. шляхом надання доступу до вказаних приміщень та ключів від квартири АДРЕСА_3.

Вселено ОСОБА_2 до жилої кімнати площею 17,5 кв.м. (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати і задовольнити його первісний позов повністю.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками по 1/2 частини кожний квартири АДРЕСА_1. Згідно технічного паспорту квартира загальною площею 71,1 кв.м., складається з трьох жилих кімнат загальною площею 42, 9 кв.м., а саме: жила кімната площею 9,5 кв.м. (приміщення №4), жила кімната 15,9 кв.м. (приміщення №7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., жила кімната площею 17,5 кв.м. (приміщення №3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., коридор площею 11,7 кв.м. (приміщення №1), кухня площею 9,1 кв.м. (приміщення №2), ванна кімната площею 2,8 кв.м. (приміщення №5) та вбиральня площею 1,4 кв.м. (приміщення №6).

Оскільки сторони не можуть добровільно встановити порядок користування квартирою, суд задовольнив повністю зустрічний позов ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою. При встановленні порядку користування, суд врахував факт неприязних стосунків між сторонами, неможливість користування кімнатами спільно, наявність у сторін неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вселив ОСОБА_2 до квартири, як її співвласника.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

З викладеного вбачається, що на порядок встановлення користування квартирою між її співвласниками такі зазначені обставини ОСОБА_2 як те, що в подальшому він має намір одружитись та створити нову сімю, у звязку з чим йому необхідно дві кімнати, правового значення для справи не мають, оскільки осіб, які не є співвласниками квартири, встановлення порядку її користування не стосуються, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Оскільки осіб, співвласників квартири двоє, порядок користування квартирою має бути встановлений максимально наближений до їх часток.

Проте у даних правовідносинах є виключення, оскільки у сторін є неповнолітня дитина. Відповідно ж до ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає разом з матірю, у яких іншого житла у власності не має.

Як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4 є громадянами України. Доказів тим обставинам, що вони вибули на постійне місце проживання до іншої країни у справі не має.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За таких обставин, суд обгрунтовано при встановленні порядку користування квартирою врахував інтереси дитини виходячи з норм, встановлених Житловим Кодексом України, для проживання особи, право на проживання якої гарантоване Конституцією України. Також для повного і гармонійного розвитку особи дитини, матеріальної забезпеченості.

Доводи апеляційної скарги про те, що виділені приміщення ОСОБА_3 буде здавати в оренду також правового значення для справи не мають, оскільки за ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

За таких обставин рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга як необґрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді