УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно; за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину нерухомого майна,за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 23 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_9

Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1

Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є доньки ОСОБА_9 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Вони вчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Просила визнати за нею право власності на 1/4 частини спадкового майна за законом, а саме на житловий будинок літ. «А», 1968 року забудови, житловий будинок літ. «Б», 1977 року забудови, літню кухню літ. «В», сарай літ. «Г», гараж літ. «Д», вбиральню літ. «К», огорожу 1-2, загальною вартістю 163 705 грн.

У травні 2015 року ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права власності на частину нерухомого майна.

Посилалася на те, що з 1960 року по 03 квітня 1978 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9

11 лютого 1974 року ОСОБА_9 успадкував житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1

До складу спадкового майна входив житловий будинок літ. «А», 1968 року побудови, загальною площею 37,4 кв. м, житловою площею 28,6 кв. м та сарай, 1960 року побудови.

Під час шлюбу з ОСОБА_9 вони разом за спільні кошти та спільними зусиллями побудували житловий будинок літ. «Б» загальною площею 117,5 кв. м, житловою площею 73,7 кв. м, вартістю 83 133 грн, літню кухню літ. «В» вартістю 24 268 грн, гараж літ. «Д» вартістю 11 048 грн, огорожу вартістю 5 303 грн.

Після розірвання шлюбу вона залишилася проживати у спірному господарстві, його утримує, проводить ремонт, сплачує комунальні послуги.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 помер.

Просила визнати за нею право власності на 1/2 частини спірного нерухомого майна як майна подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_10 померла.

У червні 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та як правонаступники ОСОБА_10, збільшили позовні вимоги та просили визначити, що частки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у праві спільної сумісної власності на майно колишнього подружжя є рівними та становили по 1/2. Також просили визнати за ними право власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 7/24 частини за кожною на наступне майно: житловий будинок літ. «Б» загальною площею 117,5 кв. м, житловою площею 73,7 кв. м, літню кухню літ. «В», гараж літ. «Д», вбиральню літ. «К», огорожу.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 23 березня 2017 року, позови задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 право власності на спадкове майно, а саме 1/8 частини нерухомого майна, що розташоване по АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку літ. «Б» загальною площею 117,5 кв. м, у тому числі житловою 73,7 кв. м, збудованого у 1977 році, літньої кухні літ. «В», збудованої у 1977 році, сараю літ. Г, збудованого у 1960 році, вбиральні літ. «Ж», гаражу літ. «Д», збудованого у 1988 році та огорожі № 1.

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено частково.

Визначено, що частки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок із належними до нього господарськими та побутовими спорудами по АДРЕСА_1, що складався з житлового будинку літ. «А» загальною площею 37,4 кв. м, у тому числі житловою 28,6 кв. м, збудованого 1968 року, житлового будинку літ. «Б» загальною площею 117,5 кв. м, у тому числі житловою 73,7 кв. м, збудованого у 1977 році, літньої кухні літ. «В», збудованої у 1977 році, сараю літ. «Г», збудованого у 1960 році, вбиральні літ. «Ж» та огорожі № 1 були рівними та становили по 1/2 частини.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 право власності на спадкове майно, а саме на 7/24 частини нерухомого майна за кожною, що знахолиться по АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку літ. «Б» загальною площею 117,5 кв. м, у тому числі житловою 73,7 кв. м, збудованого у 1977 році, літньої кухні літ. «В», збудованої у 1977 році, сараю літ. «Г», збудованого у 1960 році, вбиральні літ. «Ж», гаража літ. «Д», збудованого у 1988 році та огорожі № 1.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі, у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовити.

Представники ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заперечували проти задоволення касаційної скарги, посилаючись на письмові заперечення.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 лютого 1974 року був власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 (а. с. 12, т. 1).

До складу спадкового майна входив житловий будинок літ. «А», побудований у 1968 році, загальною площею 37,4 кв. м, житловою площею 28,6 кв. м та сарай.

У період з 1960 року по 03 квітня 1978 року ОСОБА_9 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10

Під час шлюбу подружжям був побудований житловий будинок (літ. «Б») загальною площею 117,5 кв. м, житловою площею 73,7 кв. м, літня кухня (літ. «В»), гараж (літ. «Д») та огорожа. Дані обставини підтверджуються інвентарною справою від 10 березня 1977 року (а. с. 13−17, 85−89, т. 1) та довідкою-характеристикою Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 23 листопада 2006 року № 2915 (а. с. 12, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 КпШС України, чинної на час здійснення добудов, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

За змістом зазначеної норми особисте майно дружини, чоловіка може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за наявності сукупності таких умов, як істотність збільшення вартості майна, збільшення такої вартості саме за час шлюбу, а також за наявності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя.

Згідно із ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Враховуючи наведені обставини, суди правильно встановили, що спірне майно було спільною сумісною власністю подружжя і їх частки у ньому є рівними.

14 січня 1988 року ОСОБА_9 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 9, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 10, т. 1).

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями за законом першої черги є його діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_4

З копії спадкової справи вбачається, що всі спадкоємці у межах шестимісячного строку звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (т.1, а. с. 54, 56).

Судами встановлено, що житловий будинок літ. «А» загальною площею 37,4 кв. м, житловою площею 28,6 кв. м, який був успадкований ОСОБА_9, повністю знищений і на його місці дочкою ОСОБА_7 самочинно побудований новий будинок, який на час розгляду справи не зданий в експлуатацію. Дана обставина підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 29 липня 2015 року № 407 (а. с. 143−160, т. 1).

Оскільки старий будинок літ. «А» загальною площею 37,4 кв. м знищений і на його місці самочинно побудований новий будинок літ. «А» загальною площею 106,2 кв. м, то будинок літ. «А» не може входити у спадкову масу та ділитися між спадкоємцями.

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями за законом є діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_4 і частка кожного із них у спадковому майні складає по 1/4 частини. Оскільки ОСОБА_9 належала 1/2 частини у спірному будинковолодінні, то частки спадкоємців становлять по 1/8 частини у спірному будинковолодінні.

Таким чином, суди правильно визнали за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, а саме на 1/8 частини нерухомого майна, що складається із житлового будинку літ. «Б» загальною площею 117,5 кв. м, у тому числі житловою 73,7 кв. м, літньої кухні літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Ж», гаража літ. «Д», та огорожі № 1, розташованих по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_10, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 175, т. 1).

Після смерті ОСОБА_10, спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину, є її діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 193−217, т. 1).

Отже, частки спадкоємців у спадковому майні після смерті ОСОБА_10 становлять по 1/3. Оскільки ОСОБА_10 була власником 1/2 частини спірного будинковолодіння, то частки спадкоємців у цілому будинковолодінні після смерті ОСОБА_10 становлять по 1/6 частини.

Таким чином, частки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_9 становлять по 1/8, а після смерті ОСОБА_10 - по 1/6, а всього - по 7/24 частини у спірному житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій, повно та всебічно з'ясувавши обставини у справі, дійшли обґрунтованого висновку про визнання за сторонами права власності саме у таких частинах.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. МаляренкоА.В.