Справа № 524/9062/14-ц
Провадження № 8/524/4/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., за участі представника заявника ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_1, заінтересованої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів з депозитного та карткового рахунків, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року до суду надійшла заява ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів з депозитного та карткового рахунків.

Заявник відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що підставою для перегляду цього рішення є нововиявлені обставини, зокрема та обставина, що ОСОБА_2 здійснив переуступку АНО «ФЗВ» прав вимоги коштів за депозитним договором SAMDNWFD500 від 10 грудня 2013 року та картковим рахунком. При цьому, банк посилався на те, що про таку обставину стало відомо під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу від 28 січня 2016 року після того як Апеляційним судом Полтавської області було здійснено окреме доручення до компетентного суду РФ щодо надання інформації про підстави виплати коштів ОСОБА_2 у ході організації і здійснення виконавчого провадження у РФ по виконанню рішення Центрального районного суду м. Сімферополя від 09 грудня 2015 року. З матеріалів окремого доручення постало, що АНО «ФЗВ» придбала у ОСОБА_2 права (вимоги) за договором банківського вкладу від 10 грудня 2013 року SAMDNWFD500, а також по банківській карті № 057315 та зазначалось про те, що надані до АНО «ФЗВ» документи вкладнику не поверталися. Також, в документах міститься заява ОСОБА_2, в якій він надає згоду на придбання АНО «ФЗВ» прав (вимог) вкладника, та вказано про те, що ним до АНО «ФЗВ» надані оригінали договору банківського вкладу та виписка по рахунку, які пізніше не були повернуті.

У судовому засіданні представник заявника ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 заяву підтримав, просив задовольнити, заінтересована особа - позивач ОСОБА_2 з заявою не погодився.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника та заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ч.2 ст.361 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

2-1) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно ч. 1 ст. 362 ЦПК України сторони та інші особи, які брали участь у справі, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Перегляд справи за нововиявленими обставинами є процесуальним засобом, що забезпечує захист прав та охоронюваних законом інтересів громадян, юридичних осіб і держави та полягає у встановленні істотних для справи фактів, невідомих при винесенні судового рішення і заявнику, і суду по незалежних від них причинах. Факти, які розглядаються як нововиявлені обставини, повинні бути фактами юридичними та мати істотне значення для справи.

Згідно ч. 2 ст. 365 ЦПК України заява про перегляд рішення, ухвали суду чи судового наказу у звязку з нововиявленими обставинами розглядається у судовому засіданні. Заявник та інші особи, які беруть участь у справі, повідомляються про час і місце засідання. Неявки цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви.

Судом достовірно встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2015 року по справі №524/9062/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів з депозитного та карткового рахунків, було задоволено позов в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 квітня 2015 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року залишено без змін.

24 грудня 2015 року заявник відповідач - ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з заявою про перегляд рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2015 року по справі №524/9062/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів з депозитного та карткового рахунків за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 січня 2016 року відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вказаного рішення суду, яка була залишена без змін згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року.

Вказані судові рішення набрали законної сили.

Посилання заявника на непроведення дослідження додаткових документів за окремим дорученням, наданого Апеляційним судом Полтавської області при розгляді першої заяви банку про перегляд рішення за ново виявленими обставинами, які надійшли до Автозаводського районного суду м. Кременчука 09 лютого 2017 року з Кременчуцького районного суду Полтавської області, не заслуговують уваги, оскільки зазначені банком факти у даній заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами досліджувалися та перевірялися Апеляційним судом Полтавської області при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 28 січня 2016 року при розгляді тотожної заяви банку про перегляд того ж самого рішення суду першої інстанції.

Одночасно суд констатує, що згідно ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

У ст. 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 132 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Відповідно ст. 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: ОСОБА_3 Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села.

Крім того, згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України » тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

У відповідності до ст.ст. 1, 3 цього Закону сухопутна територія Автономної ОСОБА_3 Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій є тимчасово окупованою територією України іноземною державою з 20 лютого 2014 року.

Як встановлено у ч.ч. 2, 3 ст. 9 вказаного Закону України будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, рішення Центрального районного суду м. Сімферополя від 09 грудня 2015 року, рішення та діяльність будь-яких органів, їх посадових та службових осіб на тимчасово окупованій території щодо виконання рішення зазначеного суду, а також щодо вчинення дій по переуступці прав вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» не можуть вважатися законними.

Фактично дана заява ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогами про перегляд рішення суду України з посиланням на рішення та дії незаконних органів, їх посадових та службових осіб на тимчасово окупованій території щодо виконання рішення зазначеного суду, а також щодо вчинення дій по переуступці прав вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» має характер певного спонукання до вчинення судом України формального визнання анексії території Автономної ОСОБА_3 Крим іноземною державою.

Крім того, суд враховує,що згідно з ст.17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ратифікована відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,

Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

ЄСПЛ у п.44 рішення у справі « Желтяков проти України » від 9 червня 2011 р. ( заява №4994/04 ), зазначив, що ця справа стосується рішення щодо нового розгляду справи, провадження в якій було закінчено остаточним рішенням, у звязку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження. Така процедура сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована в спосіб, сумісний з ст.6 Конвенції.

У рішенні у справі « Христов проти України » від 19 лютого 2009 р. ( заява №24465/04 ), Євросуд вказав на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів з посиланням на п.61 рішення цього Суду у справі « Брумареску проти Румунії » ( заява №28342/95 ) та на п. 62 останнього рішення цього ж Суду, де встановлено, що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня щодо перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. п. 52 рішення ЄСПЛ у справі « Рябих проти Росії » ( заява №52854/99).

Суд на підставі матеріалів справ приходить до висновку, що заявник не навів та не надав належні і допустимі докази щодо існування будь-яких вагомих та непереборних обставини, які могли б слугувати обґрунтованим поясненням того, чому остаточне судове рішення суду від 07 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, було б переглянуто та скасовано. Видається, що єдиною причиною у заявника є лише необхідність перегляду справи заявника за будь-яких умов, а це означає, що такий перегляд є замаскованим оскарженням.

Таким чином, виходячи з наведеної практики ЄСПЛ та встановлених судом обставин, саме скасування рішення суду, що набрало законної сили, в провадженні за нововиявленими обставинами за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права, зокрема неповного дослідження нібито всіх фактів буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Протоколу до Конвенції ( колишня назва - Перший протокол ), оскільки в позивача ОСОБА_2 після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Отже, підстави для задоволення заяви та перегляду рішення суду першої інстанції від 07 квітня 2015 року - відсутні.

Керуючись ст. ст. 208 210, 361,362, 363, 364 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів з депозитного та карткового рахунків.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж пяти діб з дня проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя: