Cправа № 127/353/17
Провадження № 2/127/1725/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
20 квітня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Олійник І.Ю.,

за участю представника позивача - відповідача Томчук М.О.,

третьої особи ОСОБА_1 ,

представника відповідача позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

відповідача - позивача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виселення із кімнати гуртожитку та зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 , про визнання ордеру недійсним та визнання права користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:
В січні 2017 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . У позові зазначає про те, що 17 жовтня 2016 року військовослужбовцю ОСОБА_7 було видано ордер № 10 на вселення до кімнати АДРЕСА_1 . При вселенні до кімнати ОСОБА_7 встановила, що кімната зайнята іншими особами. В ході перевірки КЕВ м. Вінниці було встановлено, що кімната № 205 самоправно зайнята ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які на законних підставах займають кімнату № 206 у цьому ж гуртожитку. Посилаючись на відповідні цивільно-правові норми просив суд виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із кімнати АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись із зустрічним позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці з участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради та третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1 . У позові вказують про те, що з 1998 року ОСОБА_2 проходить військову службу у різних військових частинах. Рішенням засідання житлової комісії № 111 від 14.06.2000 року ОСОБА_2 було поставлено на квартирний облік на загальну чергу. 07 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_2 був виданий ордер на право зайняття кімнати АДРЕСА_2 . Відповідно до зазначеного ордеру до складу сім`ї ОСОБА_2 входили ОСОБА_4 (дружина) та ОСОБА_9 (дочка). ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_9 і з того часу сім`я, яка складається із 4-х чоловік, постійно мешкає у зазначеній вище кімнаті. Площа кімнати становить 12,32 кв.м. Під час проживання сусідня кімната АДРЕСА_3 , неодноразово звільнялась її мешканцями і так само неодноразово вони звертались до військового командування з приводу надання цієї кімнати їм у користування, оскільки проживання їх сім`ї в кімнаті, площею 12 кв.м. суперечить вимогам санітарних та технічних норм та не забезпечує житлових потреб сім`ї. Усі звернення залишались поза увагою командування та задоволені не були. У липні 2016 року в черговий раз звільнилась кімната АДРЕСА_4 і ОСОБА_2 одразу ж усно на особистому прийомі звернувся до начальника КЕВ м. Вінниці з проханням надати цю кімнату у користування його сім`ї. У цьому проханні також було відмовлено. 05.08.2016 року ОСОБА_4 звернулась до начальника КЕВ м. Вінниці з письмовою заявою, у якій вкотре просила надати їх сім`ї у користування кімнату № 205. Подібні звернення ОСОБА_4 були надіслані до Управління морально-психологічного забезпечення командування Повітряних Сил України, Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, військової прокуратури Вінницького гарнізону. Усіма переліченими органами прохання щодо надання у користування кімнати № 205 задоволені не були. У вересні 2016 року, зрозумівши, що командування, маючи реальну можливість поліпшити житлові умови сім`ї, однак, в черговий раз обмежується лише відписками від їх законних вимог, вони вирішили самовільно зайняти вільну від мешканців кімнату АДРЕСА_1 , яка знаходиться в одному блоці з кімнатою за № 206, яку вони займають на законних підставах. З позовної заяви КЕВ м. Вінниці від 28.12.2016 року вони дізнались, що на кімнату № 205, яку з вересня 2016 року займає їх сім`я, 17 жовтня 2016 року був виданий ордер на ім`я ОСОБА_1 . Посилаючись на відповідні цивільно-правові норми просили зазначений ордер визнати недійсним та визнати за ними та їх дітьми право користування кімнатою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 20 квітня 2017 року клопотання представника позивача-відповідача Томчук М.О. було задоволено та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2003 року народження, ОСОБА_6 , 2006 року народження, та ОСОБА_7 , 2013 року народження.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача КЕВ м. Вінниці позовні вимоги, які викладені у первісному позові підтримала, зустрічний позов не визнала та дала суду пояснення, аналогічні тим, які викладені у первісній позовній заяві. Також, додатково пояснила, що Маценки ставили до відома КЕВ м. Вінниці про те, що вони змінили замки до вхідних дверей блоку, у якому розташовані кімнати АДРЕСА_3 . Також представник позивача-відповідача погодилась із тим, що проживання сім`ї ОСОБА_10 , яка складається із чотирьох чоловік у кімнаті площею 12 кв.м. є порушенням житлових прав цієї сім`ї та не задовольняє їх житлових потреб, однак покращити житлові умови КЕВ м. Вінниці змоги не має.

Третя особа на стороні позивача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , вона ж третя особа на стороні відповідача за зустрічним позовом первісний позов підтримала, зустрічний позов не визнала та пояснила суду, що перебуває на черзі на отримання житла як військовослужбовець. У липні 2016 року вона звернулась до командування ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням надати їй та її сім`ї кімнату у гуртожитку. На особистому прийомі у командувача, останній пообіцяв вирішити це питання позитивно для неї. 17 жовтня 2016 року на її ім`я було видано ордер № 10 на вселення до кімнати АДРЕСА_1 , однак при вселенні вона дізналась про те, що цю кімнату займає сім`я ОСОБА_10 , про що одразу ж повідомила КЕВ м Вінниці.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав та дав суду пояснення, аналогічні тим, які викладені у зустрічному позові. Зазначив також, що обґрунтованість та доведеність зустрічного позову не дає підстав для задоволення первісного позову.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала. Повністю підтримала пояснення, які дав суду представник відповідача-позивача ОСОБА_3 .

Вислухавши пояснення представника позивача - відповідача Томчук М.О., третьої особи ОСОБА_1 , представника відповідача позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , відповідача - позивача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити, з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З 1998 року ОСОБА_2 проходить військову службу у різних військових частинах. Ця обставина не заперечувалась учасниками судового розгляду.

Згідно із витягом з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 № 111 від 14.06.2000 року сержанта ОСОБА_2 було поставлено на квартирний облік на загальну чергу (а.с. 49).

07 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_2 був виданий ордер на право зайняття кімнати АДРЕСА_2 . Відповідно до зазначеного ордеру до складу сім`ї ОСОБА_2 входили ОСОБА_4 (дружина) та ОСОБА_9 (дочка) (а.с. 6).

Згідно з довідкою № 490 від 28.11.2016 року, яка видана КЕВ м. Вінниці, у кімнаті № НОМЕР_2 , яка розташована у будинку АДРЕСА_5 , площа якої становить 12,32 кв.м., мешкає сім`я із чотирьох чоловік, до складу якої входять: ОСОБА_2 , 1976 року народження (квартиронаймач), ОСОБА_4 , 1980 року народження (дружина), ОСОБА_8 , 2004 року народження (донька), ОСОБА_9 , 2012 року народження (донька) (а.с. 50).

17 жовтня 2016 року старшому солдату ОСОБА_1 було видано ордер № 10 на право зайняття кімнати АДРЕСА_1 . Як вбачається з ордеру, він був виданий на підставі рішення начальника Вінницького гарнізону від 12.10.2016 року (а.с. 5).

Із рапорту від 27 березня 2012 року, який був поданий гвардії сержантом ОСОБА_2 на ім`я командира в/ч НОМЕР_3 вбачається, що позивач ОСОБА_2 звертався до свого командування із проханням поліпшити його житлові умови та надати у користування дві кімнати у гуртожитку за АДРЕСА_6 , оскільки із донькою віком 7 років та вагітною дружиною проживає у кімнаті площею 9 кв.м. При цьому зобов`язався повернути кімнату № 206. На вказаному рапорті міститься резолюція ТВО командира в/ч НОМЕР_3 начальнику КЕВ м. Вінниці розглянути питання щодо розширення житлової площі для сім`ї сержанта ОСОБА_2 (а.с. 51).

20.12.2013 року сержантом ОСОБА_2 був поданий рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_3 з проханням розширити його житлові умови у зв`язку з народженням другої дитини. На рапорті міститься клопотання ТВО командира в/ч НОМЕР_3 перед начальником КЕВ м. Вінниці про розширення житлової площі сержанту ОСОБА_2 (а.с. 52).

Із заяви від 28.12.2013 року вбачається, що ОСОБА_4 зверталась до начальника КЕВ м. Вінниці із проханням розширення житлової площі, оскільки її сім`я, яка складається із 4-х чоловік займає житлову площу 12 кв.м. До заяви була додана копія рапорту (а.с. 53)

30.10.2014 року ОСОБА_2 звернувся із заявою на ім`я начальника КЕВ м. Вінниці, у якій просив розглянути питання щодо покращення житлових умов (а.с. 54).

Із відповіді начальника КЕВ м. Вінниці № 4673 від 30.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні його заяви від 30.10.2014 року з посиланням на те, що на даний час вільні кімнати у гуртожитках відсутні. Одночасно ОСОБА_2 було повідомлено про те що при наявності вільних місць у гуртожитках, його заява буде розглянута (а.с. 55).

Із заяви, поданої на ім`я начальника КЕВ м. Вінниці 05.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 повідомляла начальника КЕВ м. Вінниці про те, що звільнилась кімната АДРЕСА_3 , яку займає сім`я ОСОБА_10 . Посилаючись на відповідні норми житлового законодавства просила розширити житлову площу їх сім`ї за рахунок надання у користування кімнати № 205 (а.с. 56).

Листом № 3287 від 11.08.2016 року, який був надісланий начальником КЕВ м. Вінниці на ім`я ОСОБА_4 , останній було відмовлено у задоволенні прохання щодо надання кімнати № 205, оскільки на момент її звернення дана кімната розподілена іншому військовослужбовцю, а саме ОСОБА_1 на підставі рішення начальника Вінницького гарнізону від 19 липня 2016 року (а.с. 57).

Скарги щодо відмови у розширенні житлової площі сім`ї ОСОБА_11 були надіслані до Управління морально-психологічного забезпечення командування Повітряних Сил України, Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, військової прокуратури Вінницького гарнізону. Про це свідчать відповіді із наведеного переліку установ, копії яких містяться в матеріалах справи.

Зокрема, із листів № 350/146/4/1754 від 09.11.2016 року та № 303/23/1/4965/2088 від 30.11.2016 року, які були надіслані на ім`я ОСОБА_4 відповідно з Управління морально-психологічного забезпечення командування Повітряних Сил України та із Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління вбачається, що обґрунтовуючи правомірність видачі ордеру ОСОБА_12 на право зайняття кімнати АДРЕСА_1 , керівники зазначених установ посилались на прийняте 19 липня 2016 року рішення начальником Вінницького гарнізону, а до прийняття цього рішення, ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_4 не звертались щодо покращення житлових умов (а.с. 58, 61).

Відповідно до статті 128 ЖК Української РСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства.

Згідно зі статтею 129 ЖК Української РСР спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку видається на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Пунктом 10 Примірного положення про гуртожитки, яке затверджене постановою Ради Міністрів УРСР N 208 від 3 червня 1986 року передбачено, що ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Те ж саме закріплено і у пункті 34 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України N 1081 від 3 серпня 2006 року.

Відповідно до п. 5.3. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністерства Оборони України № 737 від 30.11.2011 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337, на підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ (КЕЧ) району видає спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку (далі - спеціальний ордер), який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Спеціальний ордер видається не пізніше ніж протягом одного місяця з часу прийняття рішення про надання житлового приміщення. Спеціальний ордер (додаток 26 до цієї Інструкції) дійсний протягом 30 днів. Спеціальний ордер може бути визнаний недійсним відповідно до статті 59 Житлового кодексу Української РСР.

Стаття 59 ЖК Української РСР визначає, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку зокрема у випадках порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Як на підставу для визнання ордеру № 10 від 17.10.2016 року недійсним, позивачі за зустрічним позовом посилались на порушення місячного строку, продовж якого має бути виданий ордер з часу прийняття рішення про надання житлового приміщення та видачу ордеру на жиле приміщення, яке на час видачі ордеру не є вільним.

Суд не погоджується із твердженням позивачів за зустрічним позовом, що з часу прийняття рішення про надання житлового приміщення минуло більше місяця до дня видачі ордеру, оскільки на самому ордері значиться, що рішення про надання житлового приміщення ОСОБА_1 було прийняте начальником Вінницького гарнізону 12.10.2016 року.

Позивачі за зустрічним позовом не надали суду доказів існування рішення начальника Вінницького гарнізону про надання кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , як було б датоване 19.07.2016 року. Представник позивача за первісним позовом пояснила суду, що у паперовому вигляді такого рішення не існує, і 19.07.2016 року начальником Вінницького гарнізону було прийняте лише попереднє рішення щодо такого розподілу кімнати № 205.

Оскільки прийняття попереднього рішення щодо надання житлового приміщення чинним законодавством України не передбачено, воно не може тягнути за собою жодних юридичних наслідків.

За таких обставин суд приходить до переконання, що до 12.10.2016 року кімната АДРЕСА_1 не була нікому розподілена.

Посилання на рішення начальника Вінницького гарнізону від 19.07.2016 року, як на рішення згідно з яким кімната № 205 була розподілена ОСОБА_1 , які містяться у листі КЕВ м. Вінниці від 11.08.2016 року, листі Управління морально-психологічного забезпечення командування Повітряних Сил України № 350/146/4/1754 від 09.11.2016 року та листі Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 303/23/1/4965/2088 від 30.11.2016 року, які були надіслані на ім`я ОСОБА_4 , суд розцінює як надуману причину того, щоб не задовольнити багаточисельні прохання сім`ї ОСОБА_10 щодо поліпшення їх житлових умов.

Натомість у судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що на час видачі ордеру на кімнату АДРЕСА_1 ця кімната не була вільною. Ця обставина підтверджується поясненнями представника позивача за первісним позовом в тій частині, що Маценки ставили до відома КЕВ м. Вінниці про те, що вони змінили замки до вхідних дверей блоку, у якому розташовані кімнати АДРЕСА_3 ще до видачі ордеру на цю кімнату. З пояснень третьої особи ОСОБА_1 також вбачається, що вона не змогла потрапити до кімнати № 205 у той день, коли їй був виданий ордер, оскільки ключ, який їй був виданий не підійшов до дверей, якими зачиняється блок, у якому розташовані кімнати АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд вважає, що позовна вимога, яка викладена у зустрічному позові щодо визнання ордеру недійсним підлягає задоволенню оскільки оспорюваний ордер був виданий на зайняте жиле приміщення.

Суд, також приходить до переконання про необхідність задоволення позовної вимоги, яка викладена у зустрічній позовній заяві щодо визнання за позивачами за зустрічним позовом та їх дітьми права користування кімнатою АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

Статтею 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках.

Стаття 50 ЖК Української РСР передбачає, що жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.

Згідно з п. 12 Примірного положення про гуртожитки, яке затверджене постановою Ради Міністрів УРСР N 208 від 3 червня 1986 року жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 квадратних метрів на одну особу.

Відповідно до п. 4.3. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністерства Оборони України № 737 від 30.11.2011 року, житло, яке надається військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, для постійного проживання, повинно бути благоустроєним відповідно до вимог даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Під час надання жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими 9 років, крім подружжя, а також особами, що страждають тяжкими формами деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим вони не можуть проживати в одній кімнаті разом з членами своєї сім`ї.

Пунктом 1.9. цієї Інструкції передбачено, що жилі приміщення, які звільняються військовослужбовцями та особами, звільненими з військової служби у зв`язку з наданням їм іншого жилого приміщення за рахунок фондів МО України, незалежно від належності будинків розподіляються між військовослужбовцями та особами, звільненими з військової служби, які потребують отримання жилого приміщення в цьому гарнізоні.

Пункт 1.11. Інструкції визначає, що усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку.

Чинним законодавством України не передбачений порядок надання звільнених кімнат у гуртожитках, які перебувають в одній секції з іншою кімнатою.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Подібні за змістом цивільні відносини врегульовані ст. 54 ЖК Української РСР, яка передбачає, що якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім`ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цією статтею, спір може бути вирішено в судовому порядку.

Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» звертає увагу судів на те, що розглядаючи позови про надання на підставі ст. 54 ЖК звільненого жилого приміщення, суди повинні враховувати, що правила цієї статті застосовуються і у випадках, коли за підприємством, установою, організацією в силу чинного законодавства закріплено право повторного заселення звільненого жилого приміщення. Виходячи зі змісту зазначеної правової норми, суд може задовольнити позовні вимоги наймача про надання декількох звільнених у квартирі жилих приміщень за умови, що загальний розмір жилої площі не перевищуватиме 13,65 кв.м на кожного члена сім`ї і додаткової жилої площі, якщо наймач або член його сім`ї має на неї право або зайва жила площа являє собою ізольовану кімнату розміром меншим за рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку з 14.06.2000 року. На теперішній час членами сім`ї ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_4 та дві доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, ОСОБА_8 має вік 12 років і її проживання з батьком в одній кімнаті площею 12,32 кв.м. є порушенням п. 4.3. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністерства Оборони України № 737 від 30.11.2011 року.

Суд враховує також те, що сумарний розмір двох кімнат № 205 та АДРЕСА_2 становить 25,95 кв.м., що відповідає п. 12 Примірного положення про гуртожитки, яке затверджене постановою Ради Міністрів УРСР N 208 від 3 червня 1986 року.

Також судом приймається до уваги, що ОСОБА_9 страждає на захворювання очей та потребує постійного лікування, що підтверджується медичними документами, копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що та підстава, з якої сім`ї ОСОБА_10 було відмовлено у поліпшенні їх житлових умов шляхом надання у користування кімнати № 205, яка розташована в одному ізольованому блоці з кімнатою № 206, яку ця сім`я займає відповідно до ордеру від 07.07.2008 року, є надуманою, про що зазначено вище.

Оскільки інших причин відмови у листі відповідача за зустрічним позовом від 11.08.2016 року не наведено, суд вважає, що причин не задовольнити прохання позивачів за зустрічним позовом щодо поліпшення їх житлових умов за рахунок надання їм у користування кімнати № 205, у начальника Вінницького гарнізону та КЕВ м. Вінниці не було.

Таким чином, враховуючи те, що позивачі за зустрічним позовом потребують поліпшення житлових умов, а ті умови у який вони проживають порушують санітарні, технічні та юридичні норми, з 2012 року неодноразово звертались з цього приводу до осіб, у компетенції яких є вирішення питання щодо поліпшення житлових умов, що на час звернення ОСОБА_10 щодо надання у користування кімнати № 205 жодних законних причин відмовити у цьому не існувало, оскільки у відмові про такі причини не зазначено, суд вважає за можливе захистити житлові права позивачів за зустрічним позовом шляхом визнання за ними права користування кімнатою АДРЕСА_7 .

З урахуванням викладеного вище суд вважає за необхідне в задоволенні первісного позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовольнити.

В зв`язку з відмовою в задоволенні первісного позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування. Разом з тим, в зв`язку з задоволенням зустрічного позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача-відповідача на користь відповідачів-позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 слід стягнути по 640,00 грн. витрат на оплату судового збору, які документально підтвердженні (а.с. 45).
На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 47 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 50, 54, 59, 128, 129 ЖК Української РСР, ст. 8 ЦК України, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», п.п. 1.9., 1.11., 4.3., 5.3. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виселення із кімнати гуртожитку - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 , про визнання ордеру недійсним та визнання права користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати недійсним ордер від 17.10.2016 року, який виданий ОСОБА_1 на кімнату АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 право користування кімнатою АДРЕСА_1 .

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці (м. Вінниця, вул.. Стрілецька, 87) на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці (м. Вінниця, вул.. Стрілецька, 87) на користь ОСОБА_4 витрати на оплату судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, у відсутність яких воно ухвалене, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: