справа № 633/306/16-ц
провадження № 2/633/ 18/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2017 року Печенізький районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Тимченко А.М,
за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Печеніги Харківської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Артемівської селищної ради Печенізького району Харківської області, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою у якій прохає суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/9 частини домоволодіння № 41 по вул. Гагаріна, у с. Артемівка, Печенізького району, Харківської області.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником 7/9 частки спірного домоволодіння, яку він отримав після смерті його батька, ОСОБА_5, який помер 18.08.1994 року. 2/9 частки домоволодіння, в порядку спадкування за законом належала його сестрі ОСОБА_6, право на яку в установленному законом порядку вона не оформила. 02.07.1995 року ОСОБА_6 померла, після її смерті 2/9 частини домоволодіння в спадкування також ніхто не прийняв. У звязку з чим, з серпня 1994 року спірною частиною домоволодіння він добросовісно, відкрито, безперервно користується, володіє та утримує її в належному стані.
Позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позові. Прохав вимоги задовольнити.
Представник відповідача Артемівської селищної ради Печенізького району Харківської області та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про час та день розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.
Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час та день розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.
За таких підстав, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача, суд вважає за можливе розглянути справу заочно на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з спадкової справи № 607/1994, заведеної ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою Харківської області, 18.08.1994 року помер ОСОБА_5. Після його смерті, в термін передбачений ст.ст. 529, 531 ЦК України РСРС від 18.07.1963 року, з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася його донька - ОСОБА_6 та з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 14.02.1994 року Артемівською сільською радою Печенізького району Харківської області за № -1, звернувся його син - ОСОБА_2.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18.03.1997 року державним нотаріусом ОСОБА_7 державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 2-859, ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 - 7/9 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці Артемівської сільської ради розміром 2900 кв.м., у с. Артемівка, вул. Гагаріна, 41, Печенізького району, Харківської області.
Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежує поняття «виникнення права на спадщину» та «та виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.
Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.
Аналізуючи зазначене, враховуючи положення ст.ст. 548,549,561 ЦК УРСР, суд приходить до висновку, що до складу спадщини, після смерті ОСОБА_6 увійшло майнове право на 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці Артемівської сільської ради розміром 2900 кв.м., у с. Артемівка, вул. Гагаріна, 41, Печенізького району, Харківської області.
Відповідно до листа ОСОБА_7 державної нотаріальної контори Харківської області № 6291/01-16 від 24.11.2016 року після смерті ОСОБА_6, спадкоємці померлої з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини в нотаріальну контору не звертались.
Згідно листа Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори № 544/2017 від 13.02.2017 року та матеріалів спадкової справи № 33/96, заведеної Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_6, померлої 03.08.1995 року, до нотаріальної контори 22.01.1996 року подано заяву від імені доньки - ОСОБА_4, про прийняття спадщини. На підставі заяви заведено спадкову справу за №33/96. Інших заяв від спадкоємців, в тому числі ОСОБА_3 про прийняття або про відмову від спадщини не надходило. У звязку з чим, відповідно до вимог ч.2 ст.553 ЦК УРСР, ОСОБА_3 вважається таким, що відмовився від спадщини. Даних щодо вступу останнього у фактичне володіння та управлінням спадковим майном, у суду немає.
Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
Таким чином, частка ОСОБА_3 в спадщині, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 перейшла до його сестри - ОСОБА_4.
ОСОБА_7 державної нотаріальної контори Харківської області від 24.05.1996 року повідомлено Одинадцяту Харківську державну нотаріальну контору про прийняття ОСОБА_6 на підставі заяви від 11.02.1995 року спадщини після смерті ОСОБА_5.
Однак, спадкоємець померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_4, у встановленому законом порядку прийняту нею спадщину не оформила. Свідоцтво про прийняття спадщини за законом не отримала.
Відповідно до довідки № 465, виданої виконавчим комітетом Артемівської сільської ради Печенізького району Харківської області 26.09.2016 року, в житловому будинку № 41, що знаходиться за адресою: Харківська область, Печенізький район, с. Артемівка, вул. Гагаріна, ніхто не зареєстрований і не проживає.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що після смерті ОСОБА_5, який помер в серпні 1994 року, його син - ОСОБА_2 користується спірним домоволодінням як дачним будинок, за свій рахунок здійснює догляд, утримує його та підтримує в належному стані. Ані померла ОСОБА_6, ані її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, спірним домоволодінням не користуються. Як їм відомо, за останні 23 роки участі в утримані спірної частки домоволодіння не приймали. Всі витрати по утриманню домоволодіння здійснює ОСОБА_2 самостійно.
Судом встановлено, оскільки ніким не оспорювалось, що позивач після смерті його рідної сестри ОСОБА_6, не підтримує будь-яких родинних відносин з членами сімї останньої.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001року.
Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи, і , які повинен довести сам позивач (ч.1 ст. 60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).
Враховуючи зазначене те, що на час отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18.03.1997 року ОСОБА_7 державною нотаріальною контрою Харківської області, право на 2/9 частку спірного домоволодіння після смерті ОСОБА_6, померлої 03.08.1995 року ніким не оформлено, свідоцтво на спадщину не видано, а також те, що протягом двадцяти років прав на спірну частку домоволодіння ніхто не заявив, суд приходить до висновку про добровільність заволодіння позивачем спірної 2/9 частки домоволодіння, що входила до складу спадщини, після Смерті ОСОБА_6, яку прийняла її донька - ОСОБА_4, та якою він продовжує відкрито, безперервно володіти більше 10 років.
Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.
На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Оскільки відповідачами заперечень на позовну заяву не надано, суд змушений розглядати справу на підставі наданих доказів і вважає, що є всі підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 10, 11,60,61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 549, 553,554 554 ЦК УРСР, ст. 344 ЦК України, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до Артемівської селищної ради Печенізького району Харківської області, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/9 частки житлового будинку, загальною площею 65.9 кв.м., житловою площею 35.7 кв.м., з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, розташований за адресою: Харківська область, Печенізький район, с. Артемівка, вул. Гагаріна, буд. № 41, за набувальною давністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Печенізький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М. Тимченко