Справа № 0306/5351/2012
Провадження № 2/159/17/13
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М. ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засідані в м. Ковелі Волинської обл. подання заступника начальника Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Заявник 08.12.17 р. звернувся до суду із вказаним вище поданням, погодженим з начальником Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі відділ), обгрунтованим тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження номер за АСВП 34002363 по примусовому виконанню виконавчого листа (далі - в/л) по справі № 2а/0370/1 774/12, виданого 20.08.12 р., Волинського окружного адмінсуду про стягнення з фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 в доход Держбюджету України податкового боргу в розмірі 100 661 грн. 78 коп.. Боржник: фізична особа ОСОБА_3, 11.07.82 р. н., адреса проживання відповідно до виконавчого документа: Волинська область, Ковельський район, с. Кухарі, вул. Велицька, 21, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, засіб для зв'язку не відомий. Стягувач: Ковельська ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області, адреса: Волинська область, м. Ковель, вул. Чубинського, 1. Постанову про відкриття виконавчого провадження держвиконавцем було винесено 27.08.12 р.. При відкритті виконавчого провадження (далі ВП) у постанові боржнику було встановлено строк для самостійного виконання до 03.09.16 р.. Також, у супровідному листі боржнику було запропоновано самостійно виконати в/документ до зазначеної у постанові дати. Документ, що підтверджує виконання, - пред'явити за адресою: м. Ковель, вул. Кармелюка, 4 (каб. № 2), держвиконавцю. Також було роз'яснено положення п. п. 5, 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». З метою забезпечення реального виконання рішення суду в межах суми стягнення відповідно до виконавчого документа держвиконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та внесено дані до відповідних реєстрів обтяження майна. 07.09.15 р. держвиконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника. З метою примусового виконання рішення були надіслані відповідні запити до органів та установ, що здійснюють держреєстрацію права власності на рухоме та нерухоме майно, а саме до Терсервісного центру 0 742, Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, до Адресно - довідкового підрозділу ГУ ДМС у Волинській області, Управління державної міграційної служби України у Волинській області, Головному центру обробки спеціальної інформації. Боржником самостійно рішення суду не виконується. Факт несплати боргу підтверджується матеріалами ВП. З метою виконання вказаного вище рішення суду держвиконавцем було проведено перевірку майнового стану боржника за останнім місцем його проживання, проведено розшук іншого майна, іншого майна, належного боржнику на праві власності, на яке можливо було б звернути стягнення в рахунок погашення податкового боргу не виявлено. Згідно з відповіддю Головного центру обробки спецінформації Держприкордонслужби від 23.06.16 р. вих. № 0.64 13 080/0/15 - 16 боржник періодично перетинає держкордон України. Боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (серія та номер паспорта ЕК 209082). 27.09.17 р. до відділу надійшло звернення Головного управління ДФС у Волинській області щодо боржника та тимчасового обмеження останнього у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за рішенням. Відповідно до результатів обробки запитів держвиконавця до Державної фіскальної служби України, інформація від 06.12.17 р. щодо боржника щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) та про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб, податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого податку в ДРФО відсутня (не знайдено). Згідно результатів обробки запитів до ПФ України від 06.12.17 р. про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно - правовими договорами; про останнє місце роботи, про осіб, які отримують пенсії, інформації не знайдено. Крім вищевикладеного, ВП номер за АСВП 34002363 входить до складу зведеного виконавчого провадження про стягнення коштів з боржника. За станом на 08.12.17 р. заборгованість по виконавчих провадженнях не погашена. Покликаючись на ч. 5 ст. 19, ч. 1, п. 13 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", п. 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом МЮ України 02.04.12 р. № 512/5, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», просить винести ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику як громадянину України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням відповідно до в/л по справі № 2 а/0370/1 774/12, виданого 20.08.12 р., Волинського окружного адміністративного суду про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 в дохід Державного бюджету України податкового боргу в розмірі 100 661 грн. 78 коп.. Виконання ухвали просить покласти на Державну прикордонну службу України.

Заявник у судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений у телефонному режимі. Попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши. що подання підтримує, просить подання задовольнити.

Суд, вважає, що подання можливо розглянути у відсутності заявника.

Суд, дослідивши матеріали подання, приходить до висновку, що подання безпідставне та до задоволення не підлягає зі слідуючих мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 377 - 1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи - у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Як слідує з матеріалів справи, заява на примусове виконання в/л була подана у відділ 23.08.12 р.. У ній було зазначено про те, що позивачем у адміністративній справі, на виконання судового рішення у якій було видано виконавчий документ, було описано рухоме та нерухоме майно (майстерня, транспортні засоби) у податкову заставу, що рахувалось за боржником. Податкову заставу було зареєстровано у Держреєстрі обтяжень.

ВП № 34002363 було відкрито відділом 27.08.12 р. та боржникові, дійсно, було надано строк для самостійного виконання, однак, не до 03.09.16 р., як вказано у поданні, а до 03.09.12 р..

Однак, суду не надано доказів, що стверджували б дати, факт надіслання відділом та отримання боржником копії такого документа, рівно, як і попереджень про необхідність погашення податкового боргу.

У справі відсутні докази того, що відділ здійснював виклики боржника, що останній отримував такі виклики в період з 27.08.12 р. по 08.12.17 р., ухилявся від явки.

Як слідує з копії пояснень боржника від 21.03.15 р., останній повідомив про своє місце проживання, про те, що деревообробне обладнання відчужив 12.03.15 р., тобто, під час перебування ВП на виконанні відділу; повідомив, що він працює та має доход (зарплату); що вже попередньо надавав відділу підтвердження списання іншого обладнання; про викрадення рухомого майна - автомобіля.

Суд приймає до уваги, що, враховуючи наведене вище, мала місце добровільна явка боржника у відділ для надання пояснень.

Відсутні дані і про отримання боржником попередження про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України за невиконання судового рішення.

За постановою держвиконавця від 07.09.15 р. було оголошено розшук рухомого майна боржника транспортних засобів.

Згідно з даними АДП У ДМС України у Волинській області від 06.11.15 р., боржник з 03.03.08 р. значиться проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не знайшло свого підтвердження в суді і посилання заявника на те, що боржник часто перетинає кордон України, зокрема, згідно з листом № 14 081/04 39/9 від 14.06.16 р. Головного ЦОСІ ДПС України, боржник виїжджав за кордон в період з 21.12.15 р. по 147.06.16 р. на короткі проміжки часу, а чи у 2017 р. продовжує боржник здійснювати такі виїзди за кордон, у розпорядження суду не надано.

Хоча нерухомого майна боржника не встановлено, встановлено, що боржник не є отримувачем пенсії, однак, відділом не перевірено дані про отримання боржником зарплати, що є одним з першочергових заходів примусового виконання рішень згідно зі ст. 10 Закону УКраїни "Про виконавче провадження"; можливість виявлення та звернення стягнення на те майно, що могло бути здобуте боржником після оформлення обтяжень.

Ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або виїзду керівника боржника - юридичної особи - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України. Таким чином, судовим рішенням у контексті Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», вважається судовий акт органу правосуддя, що набрав законної сили і який постановляється з будь - якої категорії судових справ будь - яким судом, будь - якою судовою інстанцією, яким є лише суд.

Згідно з ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь - який час повернутися в Україну.

Ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь - яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обов'язково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт, від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, і таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

І хоча судом встановлено, що рішення Волинського окружного адмінсуду на даний час виконаним не є, суд враховує, що при примусовому виконанні в/л, виданого цим судом, держвиконавцем було з'ясовано, що боржник працює, тобто, має доход зарплату на яку можливо звернути стягнення.

За таких обставин суд вважає, що заявником подано суду недостатньо переконливих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, доведення чого є обов'язковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України.

А застосування таких обмежень, про які просить заявник, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що підстав для задоволення подання немає.

Наведені у поданні обставини і вивчені судом додані до нього документи, не можуть бути в даному випадку визнані такими, що переконливо свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 377 - 1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, а подання державного виконавця є безпідставним і необґрунтованим.

На підставі наведеного, керуючись ЗаконоМ України «Про виконаче провадження», ст. 2, ч. 4 ст. 6, п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 377 - 1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськ райсуд Волинської області протягом п"яти днів з дня її постановлення.

Головуючий:ОСОБА_4