Провадження № 2/643/969/17
21.03.2017 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Стальмакової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Московський районний відділ в м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, Центр надання адміністративних послуг Московського району м. Харкова, Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 45, яка розташована за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 103-Г (далі Квартира); усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження Квартирою, яка належить позивачу на праві власності, шляхом зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою.
В обґрунтування позову зазначив, що він є власником вказаної вище Квартири, в якій постійно проживає з дружиною та малолітнім сином. Відповідно до довідки з місця проживання, у Квартирі зареєстрований колишній власник відповідач, який відповідно до п. 7 Договору купівлі продажу квартири № 612 від 04.04.2014 року повинен був знятися з реєстраційного обліку до 13.04.2014 року, проте цього не зробив. Весь цей час з моменту купівлі Квартири, відповідач не приходив до Квартири, його речі в Квартирі відсутні. З відповідачем вдалось звязатись лише один раз, після чого позивачу стало відомо, що відповідач знаходиться за кордоном, у звязку з чим позивач вимушений звернутись до суду з дійсним позовом.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Пояснив, що відповідач не є та ніколи не був членом його сім'ї.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав.
Представник третьої особи - Московського районного відділу в м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, в судове засідання не зявився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав, проте надав заяву, в якій зазначив, що з 04.04.2016 року територіальними підрозділами ДМС України функція реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб не здійснюється.
Представник третьої особи - Центру надання адміністративних послуг Московського району м. Харкова, в судове засідання не зявився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав.
Представник третьої особи - Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в судове засідання не зявився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав.
Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання 21.03.2017 року не зявилася, про час та дату судового розгляду повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Допитана за її згодою в якості свідка, ОСОБА_3 в судовому засіданні 14.02.2017 року пояснила, що є дружиною позивача, разом з позивачем та їх малолітнім сином проживають за адресою Квартири. Відповідача не знає, проживає в Квартирі з квітня 2014 року. На протязі трьох років відповідач жодного разу в Квартирі не зявлявся та вони з позивачем не перешкоджали відповідачу у користуванні Квартирою.
Свідок ОСОБА_4, допитаний за його згодою, в судовому засіданні пояснив, що є батьком позивача. Зазначив, що за адресою Квартири проживають його син з дружиною ОСОБА_3 та онуком. В Квартирі у позивача свідок буває часто, 2-3 рази на тиждень. Відповідача в Квартирі не бачив жодного разу. Позивач проживає у Квартирі одразу з моменту придбання Квартири, а саме з 2014 року.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що позивач є його другом, відповідача він не знає. В Квартирі у позивача він буває близько 1-2 разів на місяць. За адресою Квартири проживають позивач разом з дружиною та їх сином. Відповідача в Квартирі ніколи не бачив. Позивач в Квартирі проживає давно, декілька років.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є подругою дружини позивача з 2014 року, оскільки їх діти товаришують між собою. У Квартирі позивача свідок буває приблизно 1 раз на місяць. Сторонніх осіб при цьому в Квартирі свідок не бачила. В Квартирі проживають позивач, його дружина ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_7.
Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 612, ОСОБА_2 (Продавець) передав, а ОСОБА_1 (Покупець) прийняв у власність вказану вище Квартиру.
Як вбачається з п. 7 Договору, продавець в тому числі зобовязався знятися з реєстраційного обліку у строк до 13.04.2014 року.
Згідно даних, отриманих з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС в Харківській області, відповідач зареєстрований за адресою Квартири.
Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» № 1702 від 09.09.2016 року, за адресою Квартири, власником якої є позивач ОСОБА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_2
Згідно акту від 04.10.2015 року, складеного ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, за адресою Квартири зареєстрований відповідач, який з 13.04.2014 року не проживає в Квартирі.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частиною ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
Таким чином, право власника на користування належним йому житлом є похідним від його права власності на відповідне житло. Отже, припинення права власності на житло припиняє право колишнього власника на користування цим житлом.
Згідно ст. 163 ЖК УРСР, У разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
З правових позицій, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав, яке було обговорено та взято до відома 21 грудня 2012 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається наступне. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Враховуючи наведене, предявлення вимоги про зняття особи з реєстраційного обліку одночасно з вимогою про визнання її втратившею право користування житлом, є належним способом захисту цивільних прав та інтересів.
З досліджених судом доказів встановлено, що позивач є власником Квартири. Відповідач є колишнім власником Квартири, який при цьому не є членом сімї позивача, згідно договору зобовязався знятися з реєстраційного обліку за адресою Квартири до 13.04.2014 року та протягом останніх років не проживає за адресою Квартири.
Даних відносно того, що між позивачем та відповідачем укладено договір найму Квартири, згідно якого відповідач набув право користування Квартирою після переходу її у власність позивача та наявні підстави для збереження житлового приміщення за відповідачем понад встановлені ст. 71 ЖК УРСР строки, судом не отримано.
За таких обставин, вирішуючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та задовольняє позов в повному обсязі.
Керуючись ст. 10, 11, 60, 169, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, та зняти його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Крівцов Д.А.