У Х В А Л А

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 4 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким визнано незаконним наказ від 5 травня 2015 року № 13-3/04/20-3к про звільнення ОСОБА_4 з роботи з посади члена правління ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках». Поновлено ОСОБА_4 на посаді члена правління ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» з 5 травня 2015 року та стягнуто з ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 690 тис. 431 грн 50 коп. з 5 травня 2015 року по день ухвалення рішення (без урахування належних податків та відрахувань). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» задоволено, рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення першої інстанції.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення суду касаційної інстанції та залишення в силі рішення апеляційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня, 7 липня, 5 вересня, 21 та 22 грудня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, відмовляючи в задоволенні позовних вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що неналежне виконання позивачкою своїх функціональних обов'язків, передбачених п. п. 2.2.2, 2.2.4, 2.2.7 контракту, призвело до негативних наслідків для відповідача у вигляді заходів впливу Національного банку України, а тому її звільнено без порушень чинного законодавства.

Разом з тим, у справах, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня, 5 вересня, 21 грудня 2016 року в яких надані заявником для порівняння, суди задовольняючи позовні вимоги, виходили з того що, позивачів було звільнено на підставі пункту 8 статті 38 КЗпП України за не виконання обов'язків передбачених умовами контракту, при цьому не було зазначено які саме пункти контракту порушено позивачами.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Крім того, зі змісту наданих для порівняння ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 липня, 22 грудня 2016 року не вбачається встановлених фактичних обставин, які мають істотне значення для таких справ, а також не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, що унеможливлює вирішення питання щодо подібності правовідносин і відповідно неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк Л.І. Охрімчук