Справа № 359/3528/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/3210/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 20.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Білоконь О.В., Приходька К.П.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2016 року у справі за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Статус», про стягнення матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

у квітні 2016 року ТДВ «Експрес Страхування» звернулось до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 30 травня 2013 року ОСОБА_3 уклала з позивачем договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №202.13.21776 03. За цим договором ТДВ «Експрес Страхування» зобовязалось виплатити ОСОБА_3 страхове відшкодування у випадку пошкодження її автомобіля марки «Toyota Auris» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 22 жовтня 2013 року приблизно о 22 годині 40 хвилин в с. Чубинське Бориспільського району сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю ОСОБА_3 були спричинені механічні пошкодження. 21 листопада 2013 року позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 28287 гривень 68 копійок. У такий спосіб до ТДВ «Експрес Страхування» перейшло право вимоги до особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні ОСОБА_3 матеріальної шкоди. Такою особою є ОСОБА_2, яка, керуючи автомобілем марки «Toyota», номерний знак НОМЕР_1, в порушення п.2.3б, п.13.1 ПДР України не булла уважною, не врахувала дорожню обстановку, не обрала інтервал та дистанцію, та здійснила наїзд на стоячий автомобіль ОСОБА_3 Відповідач ухиляється від добровільного відшкодування заподіяної ним матеріальної шкоди. Тому ТДВ «Експрес Страхування» просить суд стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 28287 гривень 68 копійок.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» матеріальну шкоду в розмірі 1000 гривень та витрати на оплату судового збору в розмірі 48 гривень 78 копійок.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення матеріальної шкоди в більшому розмірі відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить у зв'язку з порушення норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати і позов задовольнити повністю.

Апеляційнаскарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 травня 2013 року ОСОБА_3 уклала з позивачем договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №202.13.2177603 (а.с.7-14), за яким ТДВ «ЕкспресСтрахування» зобовязалось виплатити ОСОБА_3 страхове відшкодування у випадку пошкодження її автомобіля марки «Toyota Auris» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

22 жовтня 2013 року біля 22:40 год. в с. Чубинське Бориспільського району сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю ОСОБА_3 були спричинені механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2013 року, що набрала законної сили (а.с.44) ОСОБА_2 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона керуючи автомобілем марки «Toyota», номерний знак НОМЕР_1, в порушення п.2.3б, п.13.1 ПДР України не врахувала дорожню обстановку, не обрала інтервал та дистанцію, та здійсниланаїзд на стоячий автомобіль ОСОБА_3

Згідно довідок МТСБУ (а.с.46, 80) станом на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, повязана з експлуатацією автомобіля марки «Toyota», номерний знак НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ «СК «Статус». Полісом серії АС №4486448 передбачений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50000 гривень та франшиза в розмірі 1000 гривень.

Згідно платіжного доручення №20060 від 21 листопада 2013 року (а.с.43) ТДВ «Експрес Страхування» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 28287 гривень 68 копійок.

Доказів на підтвердження наявності підстав того, щоб ПрАТ «СК «Статус» відмовив ТДВ «Експрес Страхування» у виплаті страхового відшкодування у справі немає.

Вимог про стягнення цих коштів з ПрАТ «СК «Статус» позивач не заявляє.

Встановивши вказані обставини, суд вважав, що ці обставини свідчать про те, що вимога ТДВ «Експрес Страхування» про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в повному розмірі є передчасною.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що у ОСОБА_2 виник обовязок відшкодувати ТДВ «Експрес Страхування» матеріальну шкоду в розмірі 1000 гривень. Обовязок відшкодувати позивачу іншу частину матеріальної шкоди в розмірі 27287 гривень 68 копійок (28287,68 1000) має покладатися на ПрАТ «СК «Статус», в зв'язку з чим з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 1000 гривень.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону оскільки відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування», ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Також відповідає пунктам 22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чим передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

За правилом абз. 2 п.12.1 ст.12 цього ж Закону страхове відшкодування зменшується на суму франшизи.

В апеляційній скарзі, як на підставу для задоволення вимог посилається на правові позиції, висловленій при розгляді справи № 6-2587цс15, згідно якої Верховний Суд України розяснив, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з абз. 2 ч.1 цієї ж статті висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається зі змісту ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є не тільки забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, але і захист майнових інтересів страхувальників.

Таким чином звернення страховика, який виплатив страхове відшкодування, одразу до винної особи суперечить вказаній меті обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності в звязку з чим вказана правова позиція не застосовується при розгляді даної цивільної справи.

В іншій правовій позиції, висловленій при розгляді справи №6-2808цс15, Верховний Суд України розяснив, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Проте обставини справи №6-2808цс15 істотно відрізняються від фактичних обставин цієї цивільної справи. Зокрема, позивачами у справі №6-2808цс15 були фізичні особи, яким була заподіяна шкода у звязку зі смертю їх близького родича. В цій цивільній справі позивачем є не фізична особа, а ТДВ «Експрес Страхування», яке здійснює професійну діяльність в сфері страхування. Крім того, позивач в цій цивільній справі не є потерпілим в розумінні п.1.3 ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в звязку з чим вказана правова позиція не застосовується при розгляді даної цивільної справи.

За таких обставин апеляційна скарга як необґрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» відхилити.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді