Справа № 363/3757/15-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/3876/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 04.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

секретар: Шуляк Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до громадської організації «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди..

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 серпня 2012 року він був прийнятий на посаду мисливствознавця мисливського відділу громадської організації «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» (далі ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр»). Наказом від 20 липня 2015 року № КД000000026 його звільнено з роботи у звязку із скороченням штатів на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що його звільнено незаконно, оскільки відповідач не запропонував йому переведення на іншу роботу, не надав список наявних вакантних місць у товаристві, а наказ про його звільнення був підписаний не керівником товариства ОСОБА_3, а ОСОБА_4, який не мав повноважень на вчинення вказаних дій. Крім того, на думку позивача, відповідачем були порушені норми законодавства про порядок та строки виплати заробітної плати.

З урахування уточнення розміру позовних вимог, позивач просив скасувати наказ про його звільнення від 20 липня 2015 року № КД000000026 та поновити його на посаді, яку він обіймав до звільнення, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 74 436 грн. 47 коп. за період із квітня по грудень 2014 року та за період із січня по липень 2015 року, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільнені із розрахунку максимальної заробітної плати із липня 2015 року по березень 2016 року у розмірі 63 603 грн. 08 коп., середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період із липня 2015 року по березень 2016 року у розмірі 63 303 грн. 08 коп. та моральну шкоди у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд суду першої інстанції.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 червня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимого задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 10 серпня 2012 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду мисливствознавця мисливського відділу ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» (а.с.12-13, т.1).

Посада мисливствознавця була у кількості однієї штатної одиниці, що підтверджується даними штатних розписів, затверджених наказами директора ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» №71/1 від 10 серпня 2012 року, №1 від 02 січня 2013 року, №22 від 01 квітня 2013 року, № 9 від 03 лютого 2014 року, №15 01 квітня 2014 року, №53 від 02 грудня 2014 року у ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» (а.с. 216-231, т.1).

Згідно з наказом директора ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» від 30 квітня 2015 року №13 «Про внесення змін до штатного розпису» з 15 липня 2015 року скорочувалися посади, в тому числі і посада мисливствознавця, яку обіймав позивач (а.с.33, т.1).

З матеріалів справи також вбачається, що 15 травня 2015 року ОСОБА_2 був попереджений про скорочення штатів відповідно до наказу від 30 квітня 2015 року №13 та про його звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з 15 липня 2015 року (а.с. 35, т.1). Отже, позивач був своєчасно та відповідно до вимог закону попереджений про скорочення штату у товаристві і наступне вивільнення.

Наказом т.в.о. ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» від 20 липня 2015 року №КД000000026 «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_2 був звільнений з посади мисливствознавця у звязку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, з яким він був ознайомлений 21 липня 2015 року (а.с.16).

При цьому, в матеріалах справи наявні копії наказів директора ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» від 10 серпня 2012 року №71/1, від 02 січня 2013 року №1, №22 від 01 квітня 2013 року, № 9 від 03 лютого 2014 року, №15 01 квітня 2014 року, №53 від 02 грудня 2014 року, якими затверджувалися штатні розписи та розмір заробітних плат працівників відповідача, які у встановленому законом порядку не оскаржені та не визнанні судом незаконними.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам розяснено, що розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджував ся він за два місяці про наступне вивільнення.

У своїх доводах позивач зазначав, що при звільненні йому не було запропоновано іншу роботу на ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр», що він мав переважне право на залишення на роботі, оскільки є працівником з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці ніж інші працівники.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін у справі, допитаних свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, позивач був своєчасно повідомлений про скорочення штату на підприємстві.

У судовому засіданні в суді першої інстанції директор та інспектор з кадрів ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» пояснили, що ОСОБА_2 в усній формі було запропоновано роботу на Товаристві на посаді єгеря, однак ОСОБА_2 відмовився.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції пр відхилення доводів позивача про його переважне право на залишення на роботі, оскільки ним не подано доказів того, що він є працівником з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Той факт, що він має більший досвід роботи не свідчить про його більш високу кваліфікацію. Посада мисливствознавця, яку обіймав позивач, за штатним розписом відповідача була одна, інших посад, які б відповідали освітньокваліфікаційному або професійному рівню позивача у відповідача, не було

Доводи ОСОБА_2 про те, що наказ про його звільнення був підписаний не керівником відповідача ОСОБА_3, а ОСОБА_4, який не мав повноважень на вчинення вказаних дій є необґрунтованими, оскільки оспорюваний наказ про звільнення ОСОБА_2 був підписаний т.в.о. директора ОСОБА_4, на якого наказом керівника товариства ОСОБА_3 від 15 липня 2015 року №ВКД 00000034 було покладено виконання обовязків директора ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» (а.с.47, т.1).

Даний наказ від 15 липня 2015 року № ВКД 00000034 позивачем не оскаржений та не визнаний судом незаконним. Тому твердження позивача про те, що ОСОБА_4 не мав повноважень на прийняття оскаржуваного наказу про звільнення, є безпідставними.

Крім того, відсутність порушень законодавства про працю з боку ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» при звільненні ОСОБА_2 підтверджується довідкою територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області, яка була складена за результатами перевірки заяви ОСОБА_2 про додержання трудового законодавства ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» при його звільненні (а.с.247-248, т.1).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для скасування наказу про звільнення ОСОБА_2 та поновлення його на роботі.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі.

Так, відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що 20 липня 2015 року позивач відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, що підтверджується актом від 20 липня 2015 року «Про відмову ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки» (а.с.38, т.1). Трудову книжку, розрахункові кошти при звільненні та копію наказу про звільнення позивач отримав 21 липня 2015 року.

Відповідно до ст.103 КЗпП України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Як видно з матеріалів справи, у зв`язку з невиконанням зобовязань членами товариства щодо фінансування (сплати щорічних членських внесків на 2014 рік) згідно протоколу №34 від 31 жовтня 2013 року, з метою забезпечення подальшої діяльності товариства та збереження робочих місць, наказом директора ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» №15 від 01 квітня 2014 року внесено зміни в наказ від 02 грудня 2008 року № 2 про затвердження штатного розпису та затверджено з 01 квітня 2014 року штатний розпис кількістю 86 штатних одиниць із загальним місячним фондом заробітної плати 376 030 грн. (а.с. 227, т.1). Про відповідні зміни умов оплати праці позивача було попереджено на загальних зборах працівників ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр».

Відповідно до пункту 5.4 статуту ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» вищим статутним органом товариства є загальні збори.

Згідно з положеннями пункту 5.9 статуту ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» загальні збори можуть розглядати та приймати рішення з будь-яких питань діяльності товариства.

Рішенням загальних зборів ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр», оформленого протоколом від 02 березня 2015 року, внесено зміни в наказ від 02 грудня 2008 року №2 про затвердження штатного розпису кількістю 37 штатних одиниць та зменшення розміру місячного фонду заробітної плати до 62 286 грн. Вказане рішення прийняте загальними зборами у звязку з тим, 19 лютого 2015 року ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» віднесено до категорії неплатоспроможних, що унеможливлює поповнення поточного рахунку ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» в ПАТ «ВТБ БАНК» для проведення розрахунків по заробітній платі.

Цим же рішенням загальних зборів ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» вирішено провести перерахунок заробітної плати до середньої, яка була станом на 01 березня 2015 року та виплатити компенсацію заробітної плати за період тимчасового зниження посадових окладів (а.с.259-261, т.1).

По справі також встановлено та не заперечується сторонами, що наказом відповідача від 27 квітня 2015 року № 12 поновлено розмір заробітної плати, а згідно з наказом від 08 травня 2015 року № 14 було виплачено працівникам товариства, в тому числі позивачу, компенсацію заробітної плати за період зменшення розміру посадових окладів (а.с.60, т.1).

Тобто, ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» у період із квітня 2014 року по грудень 2014 року та з січня 2015 року по липень 2015 року виплачувало ОСОБА_2 заробітну плату у розмірах відповідно до наказу №15 від 01 квітня 2014 року та рішення загальних зборів ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр», оформленого протоколом від 02 березня 2015 року.

Докази того, що зазначений наказ відповідача від 01 квітня 2014 року та рішення загальних зборів від 02 березня 2015 року ОСОБА_2 оскаржував в матеріалах справи відсутні. Отже, вони не були предметом судового розгляду та рішення суду з цього питання не ухвалювалось.

Тому доводи ОСОБА_2 про те, що йому безпідставно відповідачем зменшено розмір заробітної плати у вказані вище періоди оцінюються колегією суддів критично.

Заробітна плата за весь час роботи виплачувалась ОСОБА_2 регулярно (аванс і зарплата) за видатковими касовими ордерами, на яких міститься підпис позивача про отримання грошових коштів, та на картковий рахунок через ПАТ «ВТБ БАНК», що підтверджується завіреними виписками банку та відомостями про перерахування коштів на картковий рахунок (а.с.174 - 215, т.1).

Той факт, що ОСОБА_2, починаючи з квітня 2014 року і до моменту його звільнення (20 липня 2015 року) регулярно отримував заробітну плату, в тому числі у розмірі, визначеному наказом від 01 квітня 2014 року і рішенням загальних зборів від 02 березня 2015 року, свідчить про обізнаність позивача щодо визначеного відповідачем розміру заробітної плати.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ГО «Товариство мисливців та рибалок «Кедр» на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, у задоволенні яких відмовлено, тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди також не підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності звільнення фактично повторюють доводи позовної заяви, були предметом розгляду судом першої інстанції та ґрунтуються на власній інтерпретації апелянтом норм законодавства та судової практики, а тому не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про неправомірність зміни істотних умов праці у бік погіршення також оцінюються колегією суддів критично, оскільки не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді Л.А. Волохов

ОСОБА_7