Справа №478/2028/16-ц 29.03.2017 29.03.2017
Справа № 478/2028/16-ц
Провадження №22-ц/784/641/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої : Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамарено Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2017 року за позовом

ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

про

скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі ПАТ «ДПЗКУ» ) про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позивачка вказувала, що з 29 листопада 2011 року займала посаду заступника директора філії (далі ПАТ «ДПЗКУ» ) «Новополтавський елеватор». Наказом від 10 серпня 2016 року за № 519-к була звільнена з займаної посади у звязку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що звільнення з роботи здійснене відповідачем з порушенням встановленого законодавством про працю порядку, а саме на підприємстві були відсутні підстави для скорочення чисельності штату, позивачці не запропоновано іншу роботу, не враховано її переважне право залишення на роботі, при звільненні позивачці не була видана трудова книжка, як то встановлено законом в день звільнення, ОСОБА_3 просила: визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення № 519-к від 10 серпня 2016 року, поновити її на посаді заступника директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор», стягнути з ПАТ «ДПЗКУ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу на момент ухвалення рішення та відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 25000 грн.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка вказує на порушення судом матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення її позовних вимог.

В письмових запереченнях на вказану апеляційну скаргу відповідач зазначав про дотримання ним діючого трудового законодавства при звільненні позивачки, яке було зумовлено виробничою необхідністю.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які зявились в судове засідання дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивачки з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, в звязку із скороченням чисельності штату працівників було дотримано вимоги діючого законодавства в тому числі і щодо забезпечення відповідних гарантій права громадянина на працю.

Проте в повній мірі з таким висновком погодитись не можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 29 листопада 2011 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «ДПЗКУ», займаючи посаду заступника директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор», відповідно до наказу за №567-к від 28 листопада 2011 року (а.с. 65).

Наказом ПАТ «ДПЗКУ» за №519-к від 10 серпня 2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади заступника директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» в звязку з скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України з 10 серпня 2016 року (а.с. 60).

Пункитом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1991 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розяснено, що змінами в організації виробництва і праці є, поряд з іншим, раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, впровадження нової техніки та технології виробництва, освоєння нових методів праці та інше, що може супроводжуватись скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією.

Відповідно до частини 3 статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру , встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Порядок діяльності філії , як структурного підрозділа юридичної особи ПАТ «ДПЗКУ», визначено Положенням про філію ПАТ «Державна продовольчо- зернова корпорація України» «Новополтавський елеватор» (далі- Положення), затвердженим наказом голови правління ПАТ «ДПЗКУ» від 18 листопада 2011 року за № 180 (а.с. 74-77).

Відповідно до п. 1.5 Положення філія здійснює свою діяльність від імені Товариства і в межах повноважень, встановлених цим положенням. Пунктом 4.2 Положення, встановлено, що філія , в межах своєї компетенції має право виносити на розгляд голови правління пропозиції з питань здійснення діяльності філії.

Директор філії здійснює управління поточною діяльністю філії, який є уповноваженим представником Товариства, як то встановлено п. 7.1 Положення. А відповідно до п. 7.6. Положення директор філії є відповідальним за виконання фінансового плану, стан та результат діяльності філії.

За вказаних обставин керівник філії 16 березня 2016 року звернувся до голови правління ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» з клопотанням щодо надання дозволу на скорочення восьми посад в філії, в тому числі і посади заступника директора філії, мотивуючи своє звернення відсутністю виробничої необхідності та приведення штатної чисельності у відповідність до завантаженості філії (а.с.7).

Відповідно до п. 7.8. Положення структура і штатний розпис розробляються філією з урахуванням вимог колективного договору і подаються на затвердження голови правління товариства.

Директором філії розроблено перелік змін в штатному розписі керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників філії, який затверджено головою Правління ПАТ «ДПЗКУ»»Новополтавський елеватор» (а.с. 151-165).

На підставі наведеного клопотання директора філії та затверджених змін до штатного розпису, відповідно до якого виведено посаду заступника директора із штатного розпису, в межах повноважень визначених Положенням, директором філії 1 квітня 2016 року видано наказ за № 73-к про внесення змін до штатного розпису по філії (а.с. 62, 63, 64).

Того ж дня, а саме 1 квітня 2016 року виконуючим обовязки голови правління ПАТ «ДПЗКУ» видано наказ за № 226-к , яким зобовязано виконуючого обовязки директора філії в термін до 1 квітня 2016 року повідомити під розпис про заплановане звільнення 1 червня 2016 року, у звязку з скороченням штату працівників (п.1 ст. 40 КЗпПУ) ОСОБА_3, заступника директора філії (а.с. 61).

Виконуючим обовязки голови правління ПАТ «ДПЗКУ» 2 червня 2016 року затверджено штатний розпис по філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» з 7 червня 2016 року, в якому відсутня посада заступника голови філії (а.с. 155).

Вказані дії керівництва ПАТ «ДПЗКУ» та філії вказують на те, що у філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор», запроваджені зміни в організації виробництва і праці, зокрема раціоналізація робочих місць та введення нових форм організації праці, що супроводжувалось скороченням штату працівників та змінами у складі за посадами.

Таким чином зазначене скорочення чисельності та штату працівникків філії здійснено в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» шляхом затвердження змін до штатного розкладу філії 1 квітня 2016 року та затвердження нового штатного розпису 2 червня 2016 року з введенням його в дію з 7 червня 2016 року (а.с. 155-158).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1,3 ст. 49-2КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, працевлаштування працівника при скороченні чисельності або штату, є обовязком власника підприємства чи уповноваженного ним органу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

З наявних в матеріалах справи слідує, що з наказом від 1 квітня 2016 року за № 226-к про попередження про заплановане вивільнення позивачку було ознайомлено 5 квітня 2016 року, про що свідчить її особистий підпис на примірнику цього наказу та напис про те, що вона його отримала (наказ) та вважає його (наказ) безпідставним та незаконним (а.с. 61).

Як вбачається з акту від того ж дня, тобто 5 квітня 2016 року, підписаного начальником елеватора ОСОБА_6, юрисконсультом ОСОБА_7, старшим інспектором з кадрів ОСОБА_8, позивачці було зачитано «Пропозиції про переведення на іншу посаду» та запропоновано з ними ознайомитись, проте, як вказано в акті ОСОБА_3 відмовилася ознайомитися з вказаною пропозицією без пояснення причин (а.с. 52).

Однак, ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнала факт пропонування їй 5 квітня 2016 року вакантних посад, такі ж покази вона надала суду апеляційної інстанції де була допитана в якості свідка.

Крім того, відповідно до наведеного акту, позивачці лише було зачитано а не вручено «Пропозиції про переведення на іншу посаду», зміст вказаних Пропозицій, тобто перелік запропонованих посад, не зазначено в акті та до нього не додано будь-якого документу під вказаною назвою.

Проте, районний суд, не звернув на вказане уваги та безпідставно вважав, що вказаний акт є належним доказом виконання роботодавцем законодавчо встановленого обовязку щодо працевлаштування працівника при його вивільненні шляхом пропозиції вакантних посад на підприємстві. Відповідно до листа під назвою «Пропозиція про переведення на іншу посаду» від 31 травня 2016 року за № 258 позивачці було запропоновано вільні посади в філії в кількості восьми посад. Вказана пропозиція направлена позивачці поштою, що остання не заперечує зазначивши про її отримання 3 червня 2016 року (а.с. 8-9).

Згідно із штатним розкладом від 1 вересня 2015 року, який діяв на час звільнення позивачки, із посад вказаних в письмовій пропозиції, були вільними, тобто вакантними, лише дві: «оператор ПК» та «головний бухгалтер» (а.с. 152-154). Вказані посади не відповідають кваліфікації позивачки. Вказаний факт не спростовується додатково наданими наказами про переміщення осіб, які займали посади із списку запропонованих позивачці, оскільки дані накази стосуються інших періодів (а.с.272-278).

В той же час, посада яка була вільною, та відповідала освітній кваліфікації ОСОБА_3, а саме посада «начальника виробничо-технологічної лабораторії», яка вказана в розділі «Виробничо-технологічна лабораторія» під номером 1 наведеного штатного розкладу, позивачці не була запропонована (а.с. 153, 11, 149-152).

Також районний суд не звернув увагу, на те, що роботодавець обмежився пропозицією вакантних посад лише в межах- філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор», тоді як його обовязком є запропонувати працівнику який підлягає звільненню, всі наявні вакантні посади, які працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації в цій же установі, і не лише за місцем своєї роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в наявності відповідно до штатного розкладу юридичної особи.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ПАТ «ДПЗКУ» зареєстровано як юридична особа з відповідним кодом 37243279, засновником якої є Кабінет Міністрів України, та яка належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, та має більше ніж пів ста відокремлених підрозділів (а.с.282-291).

До суду апеляційної інстанції представником відповідача надано лист ПАТ «ДПЗКУ» від 1 квітня 2016 року за № 130-1-11/1668-1 яким повідомлено філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» про відсутність в Товаристві та його структурних підрозділах-філіях вакантних посад агронома та заступника директора філії (а.с.256).

Проте, як зазначено вище, обовязком підприємства є пропозиція всіх вакантних посад, які працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, однак, в порушення наведених вимог закону, таких пропозицій позивачці не надходило. В той же час, ОСОБА_3 зазначала, що вона не заперечує на переведення на роботу в тому числі і в іншу місцевість.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не виконано належним чином вимоги трудового законодавства щодо гарантування права громадянина на працю та сприяння збереження роботи, оскільки в порушення вимог ст. 49-2 КЗоТ України, позивачці в день повідомлення про скорочення посади яку вона займає, не було запропоновано всі вакантні посади відповідно до штатного розкладу юридичної особи підприємства ПАТ «ДПЗКУ» з урахуванням його відокремлених підрозділів, що не було зроблено і на протязі наступних двох місяців. Таке є істотним порушенням прав працівника, та свідчить про незаконність звільнення, та є підставою для поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Даний висновок ґрунтується на правових висновках ВСУ від 1 квітня 2015 року у справі за № 6-40цс15, від 25 травня 2016 року у справі за № 6-3048цс15.

За вказаних обставин, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню, відповідног до вимог п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням у справі нового рішення про поновлення позивачки на роботі.

При цьому, позовні вимоги в частині визнання наказу № 519-к від 10 серпня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади незаконним не підлягають задоволенню, оскільки висновок суду про наявність підстав для поновлення на роботі працівника, є більш широким та ґрунтується саме на незаконності вказаного наказу, а тому окреме визнання його недійсним є зайвим та не передбачено законом.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік.

Відповідно до довідки філії ПАТ «ДПЗКУ» від 18 серпня 2016 року за № 410 середньоденна заробітна плата ОСОБА_3, з урахуванням положень п. 2 розділу ІІ Постанови та п. 8 розділу ІІІ КМУ від 8 лютого 1995 року за № 100 щодо її розрахунку за попередні відпрацьовані місяці перед звільненням, якими у позивачки є квітень та травень, оскільки в липні та червні, які безпосередньо передували звільненню, ОСОБА_3 не працювала, так як перебувала на лікарняному, становитиме 185 грн. 86 коп. (4492, 14+2942,62 =7434,76 : 40 днів).

Середня заробітна пелата за час вимушеного прогулу, який становив в період з 10 серпня 2016 року по день ухвалення рішення, що складає 161 день, дорівнює 29923 грн. 46 коп. (185,86 Х 161), яка і підлягає стягненню на користь пози вачки.

Згідно з вимогами ст.237-1 КЗпП України , відшкодуванні власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи обставини справи, характер порушених прав позивачки їх тривалість, як наслідок відсутність периодичнгого стабільного заробітку, що зумовило необхідність докладання позивачкою додаткових зусиль для організації свого життя, колегія суддів вважає 1000 грн. достатньою сумою для компенсації моральних страждань.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати шляхом стягнення з відповідача на користь держави 1102 грн. 40 коп. судового збору, який підлягав сплаті при подачі позову до суду за дві самостійні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 551 грн. 20 коп. за кожну вимогу. Також на користь держави підлягає стягненню 1212 грн. 64 коп. судових витрат за подачу апеляційної скарги, яка становить 110 % від суми, яка підлягає сплаті в суд першої інстанції.

Крім цього з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди пропорційно частині задоволеної вимоги до суду першої та апеляційної інстанції в розмірі 46 грн. 29 коп.

Заперечення відповідача стосовно дотримання вимог закону під час звільнення позивачки, не можна прийняти до уваги, оскільки вказане спростовується наявними в матеріалах справи доказами та відповідними висновками суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 312, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2017 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 на роботі в Публічному акціонерному товаристві «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на посаді заступника директора філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Новополтавський елеватор» з 10 серпня 2016 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_3 29923 грн. 46 коп. середнього заробтку за час вимушеного прогулу без відрахувань податків та інших обовязкових платежів, 1000 грн. компенсації моральної шкоди, 46 грн. 29 коп., судового збору, а всього 30969 грн. 75 коп. (тридцять тисяч девятсот шістдесят девять грн. 75 коп.).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь держави 2315 грн. 04 коп. (дві тисячі триста п'ятнадцять грн. 04 коп.) судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_9

ОСОБА_10