Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка подана представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 000 доларів США терміном по 28 грудня 2014 року на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів зі ставкою 9 % річних. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за зазначеним кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки. Позичальник грошові зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 07 жовтня 2014 року утворилась заборгованість, що складається з: 12 124,41 доларів США заборгованості за кредитом; 4 512,17 доларів США заборгованості за процентами; 18 741,10 грн. заборгованості по платі за обслуговування кредиту; 2 613 393,98 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором; 245 564,23 грн. пені за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту; 14 686,30 грн. - 3 % річних від суми простроченої заборгованості; 2 906,64 грн. - інфляційні витрати від суми простроченої плати за кредитом.

Враховуючи викладене, ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказану вище заборгованість.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 636,58 доларів США та 56 334,04 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року у розмірі 16 636,58 доларів США та 56 334,04 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року в розмірі 2 536 доларів США та 34 479,13 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє через представника ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог до поручителя та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому відкрито відновлювальну кредитну лінію у розмірі 19 000 доларів США на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів зі ставкою 9 % річних терміном до 28 грудня 2014 року. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та процентами позичальник зобов'язався сплатити банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за зазначеним кредитним договором 28 грудня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалася відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання умов кредитного договору, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладенні між банком та поручителем.

ПАТ «Родовід Банк» виконав умови кредитного договору та надав ОСОБА_4 у кредит вказану суму грошових коштів.

Згідно з п. 3.1 кредитного договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у розмірі 226,19 доларів США шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

Згідно з п. 4.1. договору поруки цей договір діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 07 жовтня 2014 року утворилась заборгованість, що складається з: 12 124,41 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 512,17 доларів США - заборгованість за процентами; 18 741,10 грн. - заборгованість по платі за обслуговування кредиту; 2 613 393,98 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором; 245 564,23 грн. - пеня за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту; 14 686,30 грн. - 3 % річних від суми простроченої заборгованості; 2 906,64 грн. - інфляційні втрати від суми простроченої плати за кредитом.

07 серпня 2014 року банк пред'явив до боржника й поручителя позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у розмірі 226,19 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. Відповідно до п. 2.2 договору поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

Установлено, що боржник, а відтак і поручитель взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28 грудня 2014 року включно, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Змінюючи рішення першої інстанції, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що кредитним договором передбачено чергові платежі, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка подана представником ОСОБА_6,відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

М.К.Гримич