Справа № 694/1537/16-ц
провадження 2/694/27/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

05.01.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Сакун Д. І.,

при секретарі Матвієнко А. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Звенигородського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому вказав, що 29.09.2000р. померла його та відповідачки мати ОСОБА_3 Після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром земельної ділянки розміром 2.32га згідно Державного акту на право власності серії ЧР № 069932 виданого Звенигородською райдержадміністрацією 3 березня 2004 року на підставі розпорядження Звенигородської райдержадміністрації від 17 грудня 2003 року № 402, що розташована в адміністративних межах Мизинівської сільської Ради. Спадщиною позивач з сестрою розділилися порівну, сестра свою частину оформила, а позивач не зміг по хворобі. Заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору позивач не подавав бо разом із сестрою фактично прийняли спадщину. Позивач заволодів Державним актом на земельну ділянку, будинком та користуюсь речами покійної, обробляв присадибну земельну ділянку, користувався земельною ділянкою. Вважав, що достатньо заволодіти майном матері після смерті та відповідно до раніше діючого законодавства вважалось, що він прийняв спадщину. Проте коли виникло питання перезаключати договір оренди земельної ділянки позивач вирішив переоформити спадщину. Позивач звернувся до Звенигородської державної нотаріальної контори із заявою, про видачу свідоцтва про право на спадщину по закону від матері але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тієї причини, що для цього необхідно було прийняти спадщину або надати рішення суду яким встановлено факт, що я фактично прийняв спадщину, а тому я вимушений звернутися до суду.

Враховуючи викладене позивач просить суд встановити факт, що він ОСОБА_1, фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3, що сталася 29 вересня 2000 року по закону в с. Мизинівка. Звенигородського району та визнати право на спадкове майно матері - земельну ділянку розміром 2.32 га в адмінмежах Мизинівської сільської Ради згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 069932 виданого 3 березня 2004 року Звенигородською райдержадміністрацією.

Позивач в судове засідання не з»явився. Його представник за дорученням ОСОБА_4 , надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю і просять їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, вказавши, що проти задоволення позову не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 29.09.2000р. у с. Мизинівка померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР №284558.

ОСОБА_3 була рідною матір`ю позивача ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СР №321027.

Після смерті ОСОБА_3відкрилась спадщина на її майно, що складається з земельної ділянки площею 2.32 га в адмінмежах Мизинівської сільської Ради згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 069932 виданого Звенигородською райдержадміністрацією.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій Звенигородської державної нотаріальної контори від 12.07.2016 року вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої ОСОБА_1, інші спадкоємці до нотаріальної контори не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Видати свідоцтво про право на спадщину неможливо в зв'язку з відсутністю у спадкоємця факту прийняття спадщини (спадкоємцем пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини).

Відповідно до норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України, правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. Відповідно до цієї норми перехідних положень ЦК України, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР 1963 року.

За змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР).

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 фактично вступив у володіння спадковим майном матері ОСОБА_3, оскільки останній фактично користувався земельною ділянкою здаючи її в оренду СФГ «Форссінг» та отримуючи за неї орендну плату, що підтверджується довідкою № 1 від 05.01.2017р.

Відповідно п. 23 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов слід задовольнити, встановивши факт прийняття спадщини позивачем та визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Керуючись статтями 524, 525 ЦК УРСР 1963 року, статтями 8, 10, 60, 212, 213, 215, 256, 257, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, 21.05.1974р.н., прийняв спадщину за законом, яка відкрилася після померлої 29.09.2000р. ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, 21.05.1974р.н., право на спадкове майно матері - земельну ділянку розміром 2.32 га в адмінмежах Мизинівської сільської Ради згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 069932 виданого 3 березня 2004 року Звенигородською райдержадміністрацією.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. І. Сакун