22-ц/775/165/2017(м)
Головуючий І інстанції Курбанова Н.М. Єдиний унікальний номер 266/4223/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/165/2017(м)
Категорія 27 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Лопатіної М.Ю.,

ОСОБА_1,

секретар Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3 про визнання договору про переведення боргу на спадкоємця укладеним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про витребування та стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі за текстом ПАТ «ПУМБ») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_3 посилаючись на те, що 05 вересня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 6799613 та останньому надано кредит в сумі 428 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором 05 вересня 2008 року між банком та відповідачкою був укладений договір іпотеки № 6799648 за умовами якого відповідачка передала в іпотеку банку придбану за кредитні кошти квартиру.

18 травня 2012 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті між банком та відповідачкою було досягнуто згоди про виконання останньою умов кредитного договору у повному обсязі. Проте ОСОБА_3 весь час уникала підписання відповідного договору про переведення боргу, хоча й здійснювала чергові платежі за кредитом та за період з 18 червня 2012 року по 18 березня 2015 року сплатила 41 486,65 доларів США, що на думку позивача підтверджує прийняття нею боргу. З квітня 2015 року відповідачка перестала виконувати взяті на себе зобовязання з повернення кредиту. На думку позивача, оскільки ОСОБА_3 на протязі трьох років після смерті ОСОБА_4 продовжувала виконувати умови укладеного ним кредитного договору № 6799613 від 05 вересня 2008 року, вона фактично замінила кредитора в зобовязанні. Тому банк просив визнати укладеним договір про переведення боргу за кредитним договором № 6799613 від 05 вересня 2008 року на спадкоємця ОСОБА_3 та визнати відповідачку стороною позичальником за вказаним кредитним договором.

У квітні 2016 року відповідачка ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом в якому просила стягнути з ПАТ «ПУМБ» безпідставно отримані кошти в розмірі 1 070 355 грн. 57 коп., оскільки банк не мав права приймати платежі від неї в рахунок погашення кредиту.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2016 року відмовлено, як у задоволені позовних вимог ПАТ «ПУМБ», так і в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволені зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення зустрічних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_5, який просив апеляційну скаргу задовольнити, пояснення представника позивача ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_6, яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи відповідачки, правильно застосував норми матеріального права і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що отримані банком від відповідачки гроші в рахунок погашення кредитних зобовязань померлого ОСОБА_4 не можна вважати майном, набутим без достатніх правових підстав.

Цей висновок суду є обґрунтованим і підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

В рішенні суду ці докази наведені і відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України їм надана належна правова оцінка.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 428 000 доларів США строком до 05 травня 2025 року із сплатою 12,99% річних за користування кредитом для придбання квартири АДРЕСА_1 про що сторони уклали кредитний договір № 6799613 (а.с. 4-8).

06 червня 2011 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №6799613, відповідно до п. 1 якого п.2.1.1. кредитного договору було викладено в наступній редакції: «2.1.1. Укладення з банком наступних договорів в забезпечення виконання зобовязань Позичальника за цим Договором: 2.1.1.1. Іпотечний договір наступного нерухомого майна: 4-х кімнатна квартира, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 22749984; загальна площа: 246,1 кв. м., житлова площа: 138,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. 2.1.1.2 Договір поруки з ОСОБА_7 2.1.1.3. Договір поруки з ОСОБА_8Ю.» (а.с. 20).

18 травня 2012 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НО № 629600 (а.с.24).

Відповідно до свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 07 жовтня 2013 року та від 11 вересня 2013 року ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 (а.с. 132-134).

З листа ПАТ «ПУМБ» від 29 квітня 2015 року № МРL-61/720 вбачається, що позивачу стало відомо про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 у 2012 році, а у листопаді 2012 року банк звернувся до нотаріальної контори із заявою про включення боргових вимог до спадкової маси (а.с. 25-26).

Після смерті ОСОБА_4 за період з 18 червня 2012 року по 18 березня 2015 року ОСОБА_3 були здійснені платежі за кредитним договором на загальну суму в 41486,65 доларів США, що еквівалентно 1 070 355 грн. 57 коп. (а.с. 28-61).

Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобовязальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобовязання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобовязання). Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Крім того, відповідно до статті 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобовязання новим боржником.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-18цс13 та згідно із ст. 3607 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Таким чином відповідачка, яка є спадкоємицею померлого ОСОБА_4, замінила його у кредитному договорі № 6799613 і тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що грошові кошти сплачені нею в рахунок погашення кредиту не можна вважати набутими банком без достатніх правових підстав.

Також в своїй апеляційній скарзі відповідачка вказувала на те, що вартість отриманого у спадщину майна є значно меншою, ніж нею сплачено за кредитним договором. Проте ці доводи не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, оскільки вона погашала заборгованість за кредитом добровільно і питання про стягнення цієї заборгованості в примусовому порядку позивач не ставив.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач набув 1 070 355 грн. 57 коп. за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою погашення спадкоємцем заборгованості померлого боржника за кредитним договором, а відтак доводи відповідачки про те, що оспорювана сума вважається отриманою позивачем безпідставно в розумінні ст. 1212 ЦК України є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з якими законодавство повязує можливість скасування чи зміни рішення та не стосуються предмету спору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_9 ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді В.М. Барков

ОСОБА_11

ОСОБА_1