Справа № 473/2234/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"29" березня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді- Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

12.06.2015 року ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу ОСОБА_3) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя в якому вказувала, що з 26.09.1992 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Починаючи з 16.03.2015 року сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Вона звернулася до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області із позовом про розірвання шлюбу.

В період шлюбу подружжя за спільні кошти придбало майно, а саме: житловий будинок № 6 по вул. Гагаріна в м. Вознесенську Миколаївської області, автомобіль «КАМАЗ 5511», 1984 року випуску, реєстраційний номер 09560НІ, автомобіль «SHEVROLE AVEO TC58U», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, автомобіль «DAF 95 XF 430», 2001 року випуску, державний номер ВЕ 1327АХ та причеп «SREM KRONE SZH363B», 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

Позивач зазначила, що два останніх транспортних засоби 19.05.2015 року відповідач, щоб уникнути поділу, здійснив перереєстрацію на іншу особу без її відома і згоди.

Вказуючи на те, що згода про добровільний поділ майна між ними не досягнута, відповідач намагається самостійно без її згоди розпорядитись спірним майном, позивач просила про визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя зазначеного житлового будинку та 1/2 частку вартості всіх чотирьох транспортних засобів.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що окрім зазначеного нерухомого майна і транспортних засобів сторони у період шлюбу придбали рухоме майно: стіл скляний з чотирма стільцями, вартістю 4 450 грн., ліжко «Баккарді Елегант» -11 400 грн., два торшери електричні по 1600 грн. - загальною вартістю 3200грн., стіл скляний -900 грн., люстру електричну світлодіодну з пультом управління -1800 грн., люстру світлодіодну з пультом управління 1100 грн., килим з абстрактним візерунком біло-коричневого кольору, розм..1.5х2.3м. -1500 грн., килим коричневого кольору з бежевим візерунком розміром 2.0х3.0м.-2700 грн., килим бордового кольору розміром 0.8х1.0м. 360 грн., килим бордового кольору з довгим ворсом розміром1.0х1.5 м. - 670 грн., килим білого кольору розміром 1.0х1.5м. -670 грн., диван кутовий «Каприз» зеленого кольору, вартістю 4100 грн., пральну машину «BEKO» - 4100 грн., телевізор «SHARP» HI-POT-OK, вартістю 3600 грн., камін електричний вартістю 1500 грн., мультиварку «Mirta М 2212», вартістю 528 грн., крісло розкладне вартістю 1700 грн., диван бежевого кольору (велюр), вартістю 2750 грн., духовку електричну Apparat AP-0040R - 961,42 грн., 2 настільні електричні лампи, загальною вартістю 1000 грн., люстру електричну чорного кольору з білими плафонами, вартістю 900 грн., люстру з чеського скла з пелюстками зеленого та коричневого кольору -1500грн., кухонні меблі модульного типу «Ніка» з кухонним кутком «Князь» загальною вартістю 7620 грн., шафу-купе, вартістю 7240 грн., порохотяг «ELECTROLUX» ZSC 6930, вартістю 1649 грн., меблі для прихожої «Дюна», вартістю 1820 грн., холодильник INDEZIT, вартістю 1700 грн., диван та два крісла з велюру бежевого кольору, вартістю - 2800 грн., всього на суму 74218 грн. 42 коп.

Крім того позивач просила стягнути з ОСОБА_3 компенсацію 1/2 частки прибутку, отриманого ним від підприємницької діяльності з вирощування насіння соняшника у 2015 році у розмірі 466799 грн. 32 коп.

Остаточно після уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просила суд провести поділ спільного сумісного майна подружжя наступним чином:

- визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 6 по вул. Гагаріна в м. Вознесенську Миколаївської області, та автомобіль «SHEVROLE AVEO TC58U», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, частину рухомого майна відповідно до уточненої позовної заяви від 31.01.2017 року та стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості реалізованих відповідачем третій особі - ОСОБА_5 двох транспортних засобів - автомобіля «DAF 95 XF 430», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_3 та причепа «SREM KRONE SZH363B», 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_2 у розмірі 160810 грн. 84 коп. і компенсацію 1/2 частки прибутку, отриманого від підприємницької діяльності з вирощування соняшника у 2015 році - у розмірі 466799 грн. 32 коп.

За відповідачем ОСОБА_1 просила визнати право власності: на 1/2 частину житлового будинку № 6 по вул. Гагаріна в м. Вознесенську Миколаївської області, автомобіль «КАМАЗ 5511», 1984 року випуску, реєстраційний номер 09560НІ, частину рухомого майна відповідно уточненої позовної заяви від 31.01.2017 року.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.09.2015 року за клопотанням відповідача до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 свої вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в останній уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, зазначили, що не заперечують проти розподілу будинку, визначили свій варіант поділу рухомого майна.

Відносно поділу автомобіля «КАМАЗ 5511», 1984 року випуску, реєстраційний номер 09560НІ та автомобіля «SHEVROLE AVEO TC58U», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, то на останній відповідач просив визнати за ним право власності.

Щодо двох транспорнспортних засобів, які він передав ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу, то позивач знала про позику у 2010 році у третьої особи по справі у розмірі 40 тисяч доларів США для придбання саме автомобіля «DAF 95 XF 430», 2001 року випуску та причепа «SREM KRONE SZH363B», 1985 року випуску, також ОСОБА_1 було відомо, що через неможливість повернути кошти він був змушений переоформити транспорт.

Адвокат ОСОБА_4 та відповідач заперечували отримання прибутку від підприємницької діяльності з вирощування насіння соняшника у 2015 році на орендованих ОСОБА_3 земельних ділянках, з посиланням на оплату орендної плати, податків, оплату підрядник послуг, насіння, паливо-мастильних матеріалів, тощо зазначили, що позивач має довести не тільки сам факт отримання прибутку але і його розмір, що ним не зроблено, тим більш вказують, що вже з березня 2015 року сторони не підтримували стосунків і жили нарізно.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, в судове засідання не зявився, в своїй заяві на адресу суду зазначив, що позов в частині поділу, як спільного майна автомобіля «DAF 95 XF 430», 2001 року випуску та причепа «SREM KRONE SZH363B», 1985 року випуску заперечує, оскільки це майно не є обєктом права спільної власності, бо належить йому, а не сторонам по справі, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, виданих 19.05.2015 році.

Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі третьої особи ОСОБА_5

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.09.1992 року по 07.07.2015 року( а.с. 5, 73 т. 1).

Сторонами не заперечувалося, також це підтверджено матеріалами справи, що в період шлюбу подружжя набуло у власність майно, а саме 05.04.2001 року - житловий будинок № 6 по вул. Гагаріна в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрований за відповідачем (а.с. 8-11, 14 т. 1), також протягом спільного проживання в шлюбі придбано рухоме майно, зазначене в позовній заяві, загальною вартістю 74218 грн., щодо розподілу якого сторони самостійно не дійшли згоди, відповідач запропонував свій варіант поділу, повністю погодився із складом та характеристиками, оцінкою спірного майна.

Згідно положень ч. 1 ст. 21 СК України шлюб це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Основою майнових відносин подружжя є посилання на те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ( ст.60 СК України).

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Тобто, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені в частині третій статті 368 Цивільного кодексу України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5ст. 71 СК України).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час їх придбання. Згідно з п. 24 зазначеної постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 року та від 01.07.2015 року, щодо неоднозначного застосування норм статей 57,60 СК України, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Отже, правовий висновок Верховного Суду України визначає критерії, ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

В судовому засіданні було встановлено і це підтвердили обидві сторони, що майно, яке підлягає поділу, як нерухоме, так і рухоме, було набуте позивачем і відповідачем у період шлюбу на спільно зароблені кошти, для сумісного використання.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідач не погодився із оцінкою житлового будинку та транспортних засобів, наданою позивачем, так як відповідно до довідки ФОП ОСОБА_6 від 19.05.2015 року вартість житлового будинку № 6 по вул. Гагаріна в м. Вознесенську Миколаївської області становить 527530 грн., вартість автомобіля «SHEVROLE AVEO TC58U», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 становить 170314 грн., автомобіль «КАМАЗ 5511», 1984 року випуску, реєстраційний номер 09560НІ становить 89360 грн., автомобіль «DAF 95 XF 430», 2001року випуску, державний номер ВЕ 1327АХ вартістю 444 807 грн. та причеп «SREM KRONE SZH363B», 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_2 вартістю 302290 грн.( а.с. 19).

ОСОБА_3 зазначив, що оцінка майна завищена, оцінювач не досліджував обєкт оцінки, оскільки не мав до них доступу, тому заявив клопотання про призначення експертизи, щодо оцінки нерухомого майна та двох наявних в нього транспортних засобів.

Ухвалою суду від 09.10.2015 року було призначено комплексну судову експертизу: будівельно-технічну та автотоварознавчу.

Відповідно до висновку будівельно-технічнної, оціночно-технічної експертизи за № 1064 від 29.07.2016 року ринкова вартість житлового будинку № 6 по вул. Гагаріна в м. Вознесенську Миколаївської області становить 460 710 грн. без ПДВ ( а.с. 129-146).

Згідно висновків автотоварознавчої експертизи за № 1065 та № 1066 від 26.07.2016 року ринкова вартість автомобіля «SHEVROLE AVEO TC58U», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 на дату оцінки становить 116447 грн., ринкова вартість автомобіля «КАМАЗ 5511», 1984 року випуску, реєстраційний номер 09560НІ становить 78 632 грн. 30 коп. ( а.с. 147-155).

Сторони погодилися із вартістю спірного майна, щодо якого проводилися експертизи, однак ними неодноразово змінювався порядок поділу двох транспортних засобів, які знаходяться у відповідача, а саме автомобіля «КАМАЗ 5511», 1984 року випуску, реєстраційний номер 09560НІ, автомобіль «SHEVROLE AVEO TC58U», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_1, остаточно кожен з них бажає отримати у власність саме останній автомобіль, а не компенсацію його вартості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом ( ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки ні позивач, ні відповідач не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, та не висловив згоду на присудження грошової компенсації різниці вартості частки спільного майна подружжя, а неподільні речі, якими є транспортні засоби, не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні - автомобіль «КАМАЗ 5511», 1984 року випуску, реєстраційний номер 09560НІ, автомобіль «SHEVROLE AVEO TC58U», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, без їх реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Вимога ОСОБА_1 відносно компенсації 1/2 частки прибутку, отриманого відповідачем ОСОБА_3 від підприємницької діяльності з вирощування насіння соняшника у 2015 році не підлягають задоволенню зважаючи на наступне.

Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем з 25.12.2003 року зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в період з 01.01.2015 року по 06.2015 року перебував на загальній системі оподаткування і згідно поданої декларації про майновий стан і доходи від 05.08.2015 року доходів не одержував., а з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року є платником спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності ( єдиний податок, група 2) і згідно декларації обсяг доходу становив 80000 грн., що підтверджується інформацією з Вознесенського відділення Головного управління ДФС у Миколаївській області та копіями податкових декларацій платника податку ( а.с. 179-183 т. 1).

При цьому ОСОБА_3 станом на друге півріччя 2015 року здійснював наступні види підприємницької діяльності: вантажний автомобільний транспорт (код згідно КВЕД-49.41), оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (46.73), оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин ( 46.21), вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11).

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст.320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Згідно зі ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, які висловлені в постанові ВСУ від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, майно ФОП, яке використовується для господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Згідно інформації управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області від 07.08.2015 року та земельно-кадастрових даних та державної статистичної звітності форми 6-зем «Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами» станом на 01.07.2015 року в межах Таборівської сільської ради обліковуються земельні ділянки за ОСОБА_3 загальною площею 71,36 га., в т.ч. 61,98 га. ріллі, які він орендує у землевласників.

Відповідач і не заперечував, що орендує земельні ділянки для вирощування соняшника, на підтвердження чого ним було надано суду договори з надання послуг за 2014-2015 року, акти приймання виконаних робіт, договір підряду на збір врожаю соняшника, квитанції, видаткові касові ордери ( а.с. 208-243 т.1)

Однак заперечував отримання прибутку від господарської діяльності по вирощуванню соняшника за 2015 рік, посилаючись на значні витрати на організацію посіву, вирощування та збору врожаю, сплату податків та зборів, орендної плати.

Суд вважає доводи представника відповідача, що дохід від підприємницької діяльності ОСОБА_3 у 2015 році отримав (80000 грн.) в результаті кількох видів підприємницької діяльності, це підтверджують податкові звіти, обґрунтованими, тоді як позивач наполягає на поділі прибутку від вирощування соняшнику.

Посилання ОСОБА_1 та її представника на статистичні дані щодо вартості та середньої урожайності сільськогосподарських культур, кількості укладених відповідачем договорів оренди, розміру податків та зборів, орендної плати для вирахування розміру прибутку від вирощування соняшнику не може бути прийнятним, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивач мав довести розмір набутого майна, яке підлягає поділу, проте інших доказів сторона позивача не надала ( а.с. 71-72, 84 т. 1, 1-57, 74 т.2).

До того ж з позовної заяви вбачається що з 16.03.2015 року сторони припинили шлюбні відносини, тоді як соняшник збирають восени.

Суд вважає, що позивач по цій вимозі не довела, а ні обсяг майна, ні час набуття майна, ні джерело його набуття, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Вимога позивача про стягнення з ОСОБА_3 на її користь грошової компенсації половини вартості реалізованих відповідачем третій особі - ОСОБА_5 двох транспортних засобів - автомобіля «DAF 95 XF 430», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_3 та причепа «SREM KRONE SZH363B», 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_2 у розмірі 160810 грн. 84 коп. підлягає задоволенню частково з урахуванням наступного.

Той факт що зазначені транспортні засоби були придбані в період шлюбу відповідачем не заперечуються, однак він наполягає на тій обставині, що кошти на їх придбання позичив у третьої особи - ОСОБА_5 05.08.2010 року 20000 доларів США та 15.10.2010 року 20 000 доларів США, на підтвердження чого надає договори позики та розписки про отримання коштів( а.с. 112-115 т. 2).

На зазначених договорах та розписках від 19.05.2015 року є розписка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 про отримання ним від ОСОБА_3 відповідно 20000 доларів США та 4 000 доларів США.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позивач знала про позику ним коштів у 2010 році, і суд вважає його доводи обґрунтованими, оскільки два зазначених договори позики, хоча і не визнавалися позивачем в суді, але не були нею оскаржені в судовому порядку.

Тоді як, посилання відповідача на обізнаність ОСОБА_1 щодо реалізації зазначених транспортних засобів, суд сприймає критично, з урахуванням того, що ОСОБА_3 сам наполягав, що сторони припинили сумісне проживання 16.03.2015 року і вже на той час в них були неприязні стосунки, до того ж відповідач зазначав, що вирішив розрахуватись з боргом коли позивач ініціювала питання поділу.

Відповідно до довідки-рахунку № 080970 від 19.05.2015 року ОСОБА_5 продано і видано напівпричіп SREM SZH363B, шасі VF9 SLH363DF296103, вартістю 91 250 грн.(а.с. 91,94 т. 1).

Відповідно до довідки-рахунку № 080969 від 19.05.2015 року ОСОБА_5 продано і видано автомобіль «DAF95XF430», номер шасі XLRTE47XS0E564834, обєм двигуна 12580, вартістю 164 300 грн. ( а.с. 92-93 т.1).

Суд вважає, що два зазначені транспортні засоби були спільною сумісною власністю сторін у справі, оскільки придбані ними під час перебування у шлюбі, на кошти позичені у третьої особи, які є боргом подружжя і відповідно їх сумісним зобовязанням, що виникло в інтересах сімї, і були реалізовані відповідачем після припинення сторонами шлюбних відносин без згоди позивача, а тому остання може розраховувати на відшкодування їй половини вартості цього майна.

Позивачем на підтвердження вартості автомобіля «DAF 95 XF 430», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_3 станом на 19.05.2015 року надано висновок № 1161 від 16.12.2016 року судового експерта Миколаївського відділення ОНДІСЕ середня вартість його визначається рівною 230371 грн. 68 коп. ( а.с. 72 т. 2), яке оспорюється відповідачем і не може бути прийнято судом, оскільки це не є вартістю конкретного транспортного засобу, а величиною, яка визначена статистичними методами, що еквівалентна найбільш вирогідний вартості продажу, сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідним строком реалізації і пробігом на визначений момент часу у конкретному регіоні чи місцевості.

Щодо вартості причепа «SREM KRONE SZH363B», 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_2 позивач погодився із ціною 91250 грн., зазначеною в довідці-рахунку від 19.05.2015 року.

Суд вважає, що вартість обох транспортних засобів має визначатися відповідно до звітів № 61 та 62 від 19.05.2015 року щодо оцінки, проведеної спеціалістом НДЕКЦ , якими визначено ринкову вартість автомобіля і причепа на момент їх реалізації із технічним оглядом і ідентифікацією транспорту ( а.с. 98-104 т. 2), тоді як доказ відносно оцінки, наданий позивачем є фактично статистичними даними щодо окремої моделі без відповідного технічного огляду, як складової певного етапу дослідження при оцінці.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем доведено правомірність позовних вимог щодо компенсації частини вартості реалізованих відповідачем транспортних засобів, але з урахуванням їх реальної вартості автомобіля «DAF 95 XF 430», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_3 вартістю 164300 грн. та причепа «SREM KRONE SZH363B», 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_2 вартістю 91250 грн.

Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат з урахуванням сплаченого позивачем судового збору - 4414 грн., та розміру задоволених вимог належить стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 3584 грн. 20 коп..

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_7 у порядку поділу спільного майна подружжя у приватну власність 1/2 частку житлового будинку № 6 по вул. Гагаріна в м. Вознесенську Миколаївської області, вартістю 230355 грн.

Виділити ОСОБА_3 у порядку поділу спільного майна подружжя у приватну власність 1/2 частку житлового будинку № 6 по вул. Гагаріна в м. Вознесенську Миколаївської області, вартістю 230355 грн.

Визнати за ОСОБА_7 та ОСОБА_3 право власності, по 1/2 частині за кожним, на автомобіль SHEVROLE AVEO ТС58U, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_7 та ОСОБА_3 право власності, по 1/2 частині за кожним, на автомобіль КАМАЗ 5511, 1984 року випуску державний номер НОМЕР_4.

Виділити ОСОБА_7 у порядку поділу спільного майна подружжя у приватну власність частину рухомого майна, а саме:

- стіл скляний з чотирма стільцями - 4 450 грн.;

- ліжко «Баккарді Елегант» -11 400 грн.;

- два торшери електричні по 1600 грн. - загальною вартістю 3200грн.;

- стіл скляний -900 грн.;

- люстру електричну світлодіодну з пультом управління -1800 грн.;

- килим з абстрактним візерунком біло-коричневого кольору, розм..1.5х2.3м. -1500 грн.;

- килим білого кольору розміром 1.0х1.5м. -670 грн.;

- диван кутовий «Каприз» зеленого кольору, вартістю 4100 грн.;

- пральну машину «BEKO» - 4100 грн.;

- телевізор «SHARP» HI-POT-OK, вартістю 3600 грн.;

- камін електричний вартістю 1500 грн., а всього на суму 37 220грн.

Виділити ОСОБА_3 у порядку поділу спільного майна подружжя у приватну власність частину рухомого майна, а саме:

- мультиварку «Mirta М 2212», вартістю 528 грн.;

- килим коричневого кольору з бежевим візерунком розміром 2.0х3.0м.-2700 грн.;

- килим бордового кольору розміром 0.8х1.0м. 360 грн.;

- крісло розкладне вартістю 1700 грн.;

- диван бежевого кольору (велюр), вартістю 2750 грн.;

- духовку електрична Apparat AP-0040R - 961,42 грн.;

- 2 настільні електричні лампи, загальною вартістю 1000 грн.;

- люстру електрична чорного кольору з білими плафонами, вартістю 900 грн.;

- люстру з чеського скла з пелюстками зеленого та коричневого кольору -1500грн.;

- кухонні меблі модульного типу «Ніка» з кухонним кутком «Князь» загальною вартістю 7620 грн.;

- шафу-купе, вартістю 7240 грн.;

- порохотяг «ELECTROLUX» ZSC 6930, вартістю 1649 грн.;

- меблі для прихожої «Дюна», вартістю 1820 грн.;

- холодильник INDEZIT, вартістю 1700 грн.;

- килим бордового кольору з довгим ворсом розміром1.0х1.5 м. - 670 грн;

- диван та два крісла з велюру бежевого кольору, вартістю - 2800 грн.

- люстру світлодіодну з пультом управління 1100 грн., а всього на суму 36 998грн. 42коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості реалізованих відповідачем третій особі автомобіля «DAF 95 XF 430», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_3 та причепа «SREM KRONE SZH363B», 1985 року випуску, державний номер НОМЕР_2 у розмірі 127775 ( сто двадцять сім тисяч сімсот сімдесят пять) грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації 1/2 частки прибутку, отриманого від підприємницької діяльності з вирощування соняшника у 2015 році - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави (отримувач коштів ГУК в м.Києві/м.Київ), , банк отримувача: ГУ Державної казначейської служби України у м.Києві, код банку отримувача: 820019, р/р 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 3584 ( три тисячі пятсот вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через місьскрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Висоцька Г.А.