АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/35/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Здоровило В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівКарпенко О. В., Нерушак Л. В.
при секретаріЛюбченко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Галдецького Ярослава Анатолійовича на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 25 травня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

13 січня 2015 року позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову позивач вказував на те, що між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 37.3/АА - 026.07.2. від 04 квітня 2007 року.

Відповідно до кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 28 881 доларів США, терміном по 04 квітня 2014 року.

Відповідач систематично порушував умови кредитного договору. Несвоєчасне виконання зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів протягом строку дії кредитного договору призвело до виникнення заборгованості.

Таким чином, станом на 18 вересня 2013 року у ОСОБА_7 виник обов'язок повернути кредитні кошти у розмірі 17 909,66 доларів США.

Відповідно до кредитного договору проценти за користування кредитами нараховуються щомісячно, в останній робочий день місяця, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами, але не пізніше строку вказаного в п.1.1. кредитного договору.

Згідно умов кредитного договору №37.3/АА-026.07.2 від 04 квітня 2007 року процентна ставка за користування кредитом становить 12.5 % річних.

Станом на 18 вересня 2013 року сума простроченої заборгованості за процентами складає 2 396,39 доларів США.

Відповідно до п.3.9. кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, сплачувати банку пеню за кожний день у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5. кредитного договору, від суми простроченого платежу.

Станом на 18 вересня 2013 року загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості складає 185 111,25 гривень.

Станом на 18 вересня 2013 року загальна сума трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості складає 22 285,22 гривень.

Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором складає: сума простроченої заборгованості за кредитом - 17 909,66 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами складає - 2396,39 доларів США; сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 185 111,25 грн.; сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 22 285, 22 гривень.

Після уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з ОСОБА_7 на свою користь заборгованість за кредитним договором №37.3/АА - 026.07.2 від 04 квітня 2007 року у розмірі 20 306,05 доларів США та 207 396,47 гривень; стягнути з ОСОБА_7 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 654 грн..

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 25 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Родовід Банк» - Галдецький Я.А. просить скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 12 травня 2016 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 04 квітня 2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 37.3/АА-026.07.2 (а.с. 5-9 Т.1)

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 28 881 долар США, терміном по 04 квітня 2014 року.

Згідно з умовами кредитного договору банк відкрив ОСОБА_7 позичковий рахунок № НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме заяви про видачу готівки № 509_4 від 04 квітня 2007 року (а.с. 20 Т.1) на вищеприведений позичковий рахунок ОСОБА_7 було перераховано 28 881 доларів США, що становило в еквіваленті до гривні - 145 849,05 грн.

Зміст банківської операції - надання кредиту на купівлю автомобіля згідно кредитного договору № 37.3/АА-026.07.2 від 04 квітня 2007 року.

Сторонами не заперечується та обставина, що банк виконав свої зобов'язання за умовами договору, що підтверджується вищевказаною заявою про видачу готівки, на якій міститься підпис отримувача коштів ОСОБА_7

Відповідно до умов п. 1.7 кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава автомобіля SKO модель Superb Classic 1.8 T згідно з договором застави № 37.3/АА-026.07.2 від 04 квітня 2007 року.

Судом встановлено, що відповідачем по справі систематично порушувались умови кредитного договору і, як наслідок, це призвело до несвоєчасного виконання зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредиту) протягом строку дії кредитного договору. А тому, за наслідками неналежного виконання умов кредитного договору, у ОСОБА_7 виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 16-17 Т.2), суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивач в рамках правовідносин, які виникли з кредитного договору, не належним чином виконував свої обов'язки, які передбачені ЦК України, крім того суд критично оцінив всі письмові докази, які ПАТ «Родовід Банк» надав суду у підтвердження своїх позовних вимог, оскільки жодний документ не був завірений у встановленому законом порядку.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою (а.с. 22-23 Т.2), представник ПАТ «Родовід Банк» в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що рішення суду є незаконним та прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, оскільки представником відповідача не заперечувалась обставина щодо укладення та виконання кредитного договору № 37.3/АА-026.07.2 від 04 квітня 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 Також, представник банку вказав, що представником відповідача в суді не ставилось питання щодо визнання кредитного договору не дійсним, а тому підстав для відмову в задоволенні позову лише через не надання завірених копій матеріалів кредитної справи є безпідставним. Крім того, в апеляційній скарзі вказано до відповідно до висновку експерта про правильність розрахунку боргу, то це є одним із видів доказів, які надаються сторонами в судовому засіданні. Згідно висновку експерта встановлено наявність фактичної заборгованості ОСОБА_7 на момент проведення розрахунку станом на 26 лютого 2015 року внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, на думку представника ПАТ «Родовід Банк», районний суд ухвалив рішення, не з'ясувавши всіх обставин справи, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог.

Переглядаючи законність рішення в межах доводів апеляційної скарги та наявних матеріалів справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення по справі неповно з'ясував обставини по справі, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на положення ст.ст. 14, 526 ЦК України, колегія суддів вважає, що між сторонами у справі виникли цивільні права і обов'язки (зобов'язання), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Судом достовірно було встановлено, що у ОСОБА_7 виник обов'язок перед ПАТ «Родовід Банк» щодо повернення кредитних коштів у відповідності до умов кредитного договору № 37.3/АА-026.07.2 від 04 квітня 2007 року.

Сторонами ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не заперечувався факт існування договірних зобов'язань між сторонами по справі.

Через неналежне виконання своїх зобов'язань, у відповідача ОСОБА_7 виникла заборгованість щодо сплати за тілом кредиту, процентами, пені та трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості.

Після остаточного уточнення позовних вимог, позивачем заявлено наступну суму заборгованості:

- сума простроченої заборгованості за кредитом - 17 909,66 доларів США;

- сума простроченої заборгованості за процентами - 2 396,39 доларів США;

- сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 185 111,25 грн.;

- сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 22 285,22 грн.

Дані розрахунки заборгованості надані позивачем з остаточним уточненням вимог та маються в матеріалах справи (а.с. 40 Т.1).

Згідно банківської ліцензії № 27, зареєстрованої Національним Банком України вбачається, що вона видана ПАТ «Родовід Банк» на право здійснювати банківські операції визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», дозволу № 27-5 п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», додатку до дозволу № 27-5 вбачається, що банк мав право ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України.

Вищевказана ліцензія та додатки до неї були надані представником позивача в суді, вивчені колегією суддів і їм дана належна оцінка.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Тобто, на момент укладення кредитного договору з ОСОБА_7 позивач мав право на здійснення такої операції в іноземній валюті, що підтверджується вищеприведеними доказами.

Перевіряючи оформлення заяви на видачу готівки (а.с. 20 Т.1), колегія суддів вважає її правильною, розробленою у відповідності до додатку № 8 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Національного Банку України № 337 від 14 серпня 2003 року, яка була чинною на момент здійснення операції. Дана заява про видачу готівки відповідає по своєму змісту вимогам, встановленим Главою 1 (загальні вимоги до оформлення касових документів) розділу ІІІ (касові операції банків з клієнтами) вищевказаної інструкції, засвідчена підписами 3-ох визначених та уповноважених на здійснення підпису працівників банку та підписана також самими ОСОБА_7.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Стаття 47 цього Закону визначає операції банків по залученню у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Таким чином, положення названих нормативних актів та роз'яснень дають підстави для висновку про можливість стягнення коштів в іноземній валюті, оскільки укладення кредитного договору в іноземній валюті передбачено діючим законодавством та самим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції та обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наданих сторонами доказів в суді апеляційної інстанції, колегія суддів бере до уваги, що згідно висновку судово-економічної експертизи № 06/2015-035 від 15 червня 2015 року (а.с. 120-152 Т.1) встановлено, що фактична заборгованість позичальника ОСОБА_7 за кредитним договором від 04 квітня 2007 року № 37.3/АА-026.07.2 у межах трирічного строку позовної давності (з часу коли відповідач повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його) становить по тілу кредиту 9 288 доларів США, що еквівалентно 278 732,88 грн.

Оскільки, наданий розрахунок тіла кредиту був предметом розгляду судової колегії та предметом дослідження експерта, який встановив, що заборгованість по тілу кредиту складає у межах трирічного строку позовної давності становить 9 288 доларів США, що еквівалентно на момент подачі уточнених позовних вимог 278 732,88 грн., тому колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача суму простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі - 9 288 доларів США.

Що стосується позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» щодо стягнення з ОСОБА_7 суми простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2 396,39 доларів США, суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в розмірі 185 111,25 грн. та суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості в розмірі 22 285,22 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з висновку судово-економічної експертизи № 06/2015-035 від 15 червня 2015 року у розрахунку заборгованості ОСОБА_7, відповідно до виконавчого напису від 14 квітня 2009 року № 253 нарахування процентів за кредитним договором банком призупинено.

В матеріалах справи мається виписка по руху коштів на рахунку обліку нарахованих процентів № НОМЕР_2 за період з 04 квітня 2007 року по 26 лютого 2015 рік (а.с. 61-63, 81-84 Т.1)

Дослідивши дані виписок по руху коштів на рахунку обліку нарахованих процентів № НОМЕР_2 колегією суддів встановлено, що проценти за користування кредитом банком нараховувалися у період з 04 квітня 2007 року по 14 квітня 2009 року, проценти нараховувалися правильно та у відповідності до умов кредитного договору. Однак, визначити фактичну заборгованість позичальника по процентах за користування кредитом в межах позовної давності не вбачається можливим, оскільки з 13 квітня 2009 року проценти за користування кредитом банком не нараховувалися. Такий висновок апеляційного суду узгоджується також і з висновком експерта, зробленим ним під час проведення судово-економічної експертизи (а.с. 134 Т. 1).

Крім того, щодо зазначених правовідносин, які виникли в ході неналежного виконання зобов'язань, взятих за кредитним договором ОСОБА_7, колегія суддів виходить з наступного.

Так, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання».

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як встановлено судом, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно розрахунку зазначено, що відповідно до виконавчого напису від 14 квітня 2009 року № 253 нарахування процентів за кредитним договором Банком призупинено, в той час як позивач звернувся до суду з позовом в січні 2015 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 зверталися до суду з заявою про застосування строків позовної давності (а.с. 74 Т.1).

Як вже зазначалося вище, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то в даному випадку право кредитора вважається порушеним з моменту неотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім того, колегія суддів враховує, що умовами кредитного договору нарахування 3 % річних від суми простроченої заборгованості по тілу кредиту не передбачено, а оскільки з 13 квітня 2009 року проценти за користування кредитом банком не нараховувалися, тому в межах позовної давності 3 роки (з часу коли відповідач повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його), таке стягнення провести є неможливим.

У п. 1 ст. 549 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

П. 3 ст. 549 ЦК України зазначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність терміном один рік.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

З наданих розрахунків, вбачається що обрахування пені позивачем проведено поза межами позовної давності до основної вимоги, оскільки з урахуванням аналізу норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Тому, підсумовуючи вищевикладені обставини по справі, враховуючи норми цивільного законодавства, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» та стягнення заборгованості по тілу кредиту в межах строку позовної давності на суму 9 288 доларів США, що еквівалентно 278 732,88 грн., оскільки саме така сума стягнення визначена висновком судово-економічної експертизи № 06/2015-035 від 15 червня 2015 року (а.с. 120-170 Т. 1).

В решті позовних вимог необхідно відмовити в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності щодо таких вимог.

Так, як позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому колегія суддів вирішує питання щодо судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та враховуючи, що в апеляційній скарзі представник апелянта не ставить питання про стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги тому, підлягає стягненню пропорційна частина судового збору за подачу позовної заяви.

Після подачі уточнених позовних вимог, заявлена ціна позову складає 20 306,05 доларів США та 207 396,47 грн. Задоволена сума вимог 9 288 доларів США.

Тому, колегія суддів із врахуванням приписів ст. 88 ЦПК України вважає за можливе стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір, сплачений ним за подачу позовної заяви в розмірі 1 607 грн., що буде відповідати вимогам пропорційного задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316, 319, 88 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Галдецького Ярослава Анатолійовича Грищенка задовольнити частково.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 25 травня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» суму простроченої заборгованості за кредитним договором №37.3/АА-026.07.2 від 04 квітня 2007 року - 9 288 доларів США, що еквівалентно 278 732 грн. 88 коп..

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір в розмірі 1 607 грн.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :