Cправа № 127/3949/17
Провадження № 2/127/2393/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 березня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Поливаній Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що в грудні 2014 року в місті Вінниці з свого постійного місця проживання зникла його тітка (рідна сестра його батька) - ОСОБА_4. На момент смерті ОСОБА_4 та досі спадкоємців, що входили б до першого кола спадкування за законом немає. Позивач та його рідна сестра являються єдиними спадкоємцями другої черги спадкування за законом, так як їх батько помер.

ОСОБА_3 також зазначає, що з метою встановлення місцезнаходження тітки, він розпочав вживати заходи щодо її розшуку, які тривалий півтора року. Так, в липні 2016 року в межах кримінальних проваджень, було проведено слідчу дію предявлення трупу для впізнання за фотокартками. Позивачем, його дружиною та сусідами ОСОБА_4 було впізнано труп жінки, як ОСОБА_4. Померла була виявлена на території Вінницького району у селі Якушинці. Надалі позивачем вживалися заходи для реєстрації смерті його тітки в органах РАЦС.

Так, ним було зясовано, що актовий запис про смерть невпізнаної особи ніхто не реєстрував, а тіло його тітки було поховано на кладовищі у с. Якушинці без будь-якої реєстрації акту цивільного стану. ОСОБА_3 було з'ясовано, що експертиза трупа невідомої людини, знайденої в с. Якушинці в 2015 році, була проведена та оригінал лікарського свідоцтва про смерть невідомої жінки отримав голова Якушинецької сільської ради ОСОБА_5 Однак, як стало відомо, дане свідоцтво було втрачене. В зв'язку з цим, в жовтні 2016 року позивач отримав дублікат лікарського свідоцтва про смерть невідомої жінки. Згодом, Тиврівським районним відділом ДРАЦС було поновлено актовий запис про смерть невпізнаної особи, а в лютому 2017 року до даного актового запису було внесено відповідні зміни та видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_3 був позбавлений можливості в шестимісячний строк звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тому він вважається таким що не прийняв її. Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла у лютому-березні 2015 року, тобто минуло вже майже 23 місяці. ОСОБА_3 вважає, що ним було пропущено строк прийняття спадщини з поважних причин, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, яка померла у лютому-березні 2015 року, терміном в 2 місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов ОСОБА_3 задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні у вирішенні справи покладається на думку суду.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є рідною тіткою позивача ОСОБА_3 та рідною сестрою батька позивача ОСОБА_6. Даний факт підтверджується їх свідоцтвами про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 8, 9, 10).

З постанови старшого слідчого СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 20 липня 2016 року, вбачається, що 9 квітня 2015 року неподалік ферми, що розташована в с. Якушинці Вінницького району на траві було виявлено труп жіночої статі без видимих ознак насильницької смерті. Під час огляду трупа будь-яких документів, які б засвідчували особу жінки виявлено не було. 22 червня 2016 року до Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про зникнення тітки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала сама одиноко в ІНФОРМАЦІЯ_2, звернувся ОСОБА_3, який є племінником даної особи. Під час проведення слідчих дій було проведено впізнання речей, в які була одягнута невідома жінка та її фотокарток. Племінником і сусідкою померлої було впізнано труп невідомої жінки як ОСОБА_4. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000500 від 09.04.2015 року, закрито у звязку з тим, що вказана подія не є суспільно-небезпечною та склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України відсутній (а.с. 11).

Отже, дружиною позивача ОСОБА_8 було опізнано труп невідомої жінки, як тітки її чоловіка - ОСОБА_4, в липні 2016 року. Даний підтверджується протоколом предявлення трупа для впізнання за фотознімками від 14 липня 2016 року (а.с. 14-17).

28 липня 2016 року старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00004786 від 22.06.2016 року за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Зі змісту даної поставнови вбачається, що до Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області з заявою звернувся ОСОБА_3 та просив прийняти міри щодо розшуку його тітки ОСОБА_4, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_3, яка приблизно в грудні 2014 року пішла з місця свого проживання і досі не повернулася. (а.с. 12-13).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем вживались дії щодо розшуку свідоцтва про смерть його тітки. Так, з листа Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи № 1911 від 20.10.2016 року, судом встановлено, що позивача було повідомлено про те, що у відділі судово-медичної експертизи трупів ОСОБА_10 обласного бюро судово-медичної експертизи було проведено експертизу трупа невідомої жінки (ОСОБА_4С.). Оригінал лікарського свідоцтва про смерть № 103-С від 24.04.2015р. на невідому жінку отримав ОСОБА_5 (а.с. 18).

В жовтні 2016 року, представнику позивача стало відомо про те, що актовий запис про смерть ОСОБА_4 за 2015-2016р.р. по виконкому Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в архіві відділів державної реєстрації актів цивільного стану територіальних управлінь юстиції Вінницької області відсутній (а.с. 19).

Згодом позивачем все ж таки було отримано дублікат лікарського свідоцтва про смерть № 292-с від 20.10.2016 року, відповідно до якого невідома жінка приблизно 1940-1950 років народження, померла 2-3 місяця 2015 року в с. Якушенці Вінницького району Вінницької області (а.с. 20). Причину смерті невідомої жінки встановити не представилось можливим, в звязку з вираженими пізніми трупними змінами (а.с. 20).

З свідоцтва про смерть серії І-АМ № 368388, виданого Тиврівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 15.02.2017 року, запис поновлено, суд вбачає, що ОСОБА_4 померла в лютому-березні 2015 року в селі Якушинці, Вінницького району, Вінницької області (а.с. 6).

Відповідно до довідки МКП "ЖЕК № 12" від 21.02.2017 року № 1164, ОСОБА_4, 19.03.1943 р.ку народження, на день смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

А тому, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні та матеріалів справи складається з квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

З витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 06.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 був складений заповіт, який є чинний (а.с. 32).

Також з витягу з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), судом встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а.с. 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частина 1 статті 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановлено статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст. 1272 ЦК України).

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідпо до свідоцтва про смерть серії ІІ-ГЮ № 289175, виданого 06.05.1993 року, ОСОБА_6, батько позивача та рідний брат ОСОБА_4, помер 06.05.1993 року (а.с. 31). Отже, позивач є спадкоємцем другої черги.

Згідно листа приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_11 від 09.03.2017 року, ОСОБА_3 було відмовлено у відкритті спадкової справи після померлої у лютому-березні 2015 року ОСОБА_4, у звязку з пропуском 6-місячного строку для звернення. Також зазначено, що позивач не вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав з померлою за різними адресами.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 з грудня 2014 року розпочав вживати заходи щодо розшуку його зниклої безвісті тітки. 9 квітня 2015 року було знайдено тіло невідомої жінки, а опізнано його, як тіло ОСОБА_4, лише 14 липня 2016 року. Також судом враховано, що позивачем вчиняли дії щодо отримання дублікату лікарського свідоцтва про смерть невпізнаної особи, в звязку із зникненням його оригіналу. В грудні 2016 року ОСОБА_3 зібравши всі необхідні документи звернувся до органу ДРАЦС та 15 лютого 2017 року отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_4 Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що строк прийняття спадщини був пропущений позивач з поважних та обєктивних причин.

А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що у зв'язку з розшуком ОСОБА_3 та зібранням всім необхідних документів для отримання свідоцтва про її смерть, у позивача дійсно були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини у передбачений законом строк, окрім того, дані обставини, що були встановлені в судовому засіданні, суд визнає поважними, на що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму узагальненні "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, та Верховний Суд України у своєму правовому висновку від 26.09.2012 року у справі №6-85цс12.

Суд вважає, що додатковий строк терміном в два місяці буде достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3 до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати суд залишає за позивачем на прохання представника позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1223, 1261, 1262, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, яка померла у лютому-березні 2015 року, терміном в два місяці з дня набрання даним судовим рішенням законної сили.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: