АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/3014/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу СокуренкоНаталії Вікторівни, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини справи. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову за недоведеністю, оскільки позивач надав суду достатні докази на підтвердження заявлених вимог. З розрахунку заборгованості убачається, що відповідач отримав у банку кредит, а в подальшому сторони уклали генеральну угоду щодо реструктуризації заборгованості. Вважає, що суд безпідставно послався в рішенні на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 11 березня 2015 року, оскільки вона винесені з підстав неоднакового застосування судами положень ст. 259 ЦК України.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт.

Відповідно до положень п. 2.1. вказаної генеральної угоди від 31 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 24245,02 грн. на строк 24 місяців з 31 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути кредит у встановлені строки та сплатити проценти за користування кредитом шляхом сплати щомісячних платежів з «1» по «25» число кожного місяця в сумі 1213,22 грн.

Пунктом 2.3. генеральної угоди визначено, що для надання послуг, банк видає позичальнику платіжну картку згідно з п. 2.1 угоди.

Пунктами 2.2., 2.8 угоди визначено, що у разі прострочення заборгованості позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2717,26 грн. та пеню, розмір якої вказаний в умовах і правилах, за кожен день прострочення

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої зобов'язання, 11 жовтня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, яка відповідно до наданих розрахунків станом на 12 липня 2016 року становить 49283,98 грн., з яких: 23754,29 грн. - заборгованість за кредитом, 6659,54 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 16152,89 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 2717,26 грн. - штраф.

Суд першої вважав, що позивач не надав доказів укладення з відповідачем кредитного договору, оскільки не довів отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою свідчило про укладення договору банківських послуг у належній формі. З огляду на це, суд відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції помилковим з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В обґрунтування заявлених вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало копію генеральної угоди від 31 жовтня 2014 року, укладеної з ОСОБА_2, в якій визначено суму кредиту, процентна ставки, порядок та строки виконання зобов'язань.

Отже, вказана угода є належним доказом укладенням між сторонами кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання за викликом суду не з'явився, письмових заперечень щодо факту укладання кредитного договору та отримання кредиту суду не подавав.

Відтак, у суду були відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» через недоведеність укладення між сторонами кредитного договору.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ПАТ КБ «ПриватБанк» додатково надав довідку про видачу ОСОБА_2 кредитної картки та виписку по рахунку, відкритого на ім'я відповідача, з яких вбачається, що ОСОБА_2 отримував кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постановах від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15, оскільки вона винесена з підстав неоднакового застосування судами положень ст. 259 ЦК України, що стосуються укладення договору про збільшення позовної давності.

Враховуючи викладене, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 1378,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 2893,80 грн. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Задовольнити позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за генеральною угодою від 31 жовтня 2014 року, яка станом на 12 липня 2016 року становить 49283,98 грн., з яких: 23754,29 грн. - заборгованість за кредитом, 6659,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16152,89 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 2717,26 грн. - штраф.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 2893,80 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді