Ухвала

іменем україни

26 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська ОльгаВасилівна, про усунення від права на спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2016 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловіка - ОСОБА_9, у встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім неї, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернулася і відповідач.

Вона та відповідач є спадкоємцями за заповітом, відповідно до якого ОСОБА_9 заповів відповідачу належну йому квартиру АДРЕСА_1. Усе інше майно, де б воно не знаходилося та з чого воно б не складалося, і все що буде йому належати на день смерті, і на що за законом він буде мати право, спадкодавець заповів їй.

Протягом 2014 року її чоловік знаходився у тяжкому фізичному стані, постійно знаходився на лікуванні, у зв'язку з онкологічною хворобою та безпорадним станом потребував постійної сторонньої допомоги. Відповідач, знаючи про стан здоров'я батька, відвідувала його рідко, свідомо ухилялася від надання спадкодавцю будь-якої допомоги та моральної підтримки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року зазначене судове рішення змінено в частині обґрунтування підстав відмови у позові.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, просить ухвалені в справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є спадкоємцем за заповітом, який охоплює все спадкове майно. Від спадщини відповідач не відмовилася, своєчасно подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. На час хвороби батька донька була студентко, неодноразово відвідувала батька в лікарні, підтримувала його морально. Таким чином, позивачем не доведені обставини, передбачені ч. ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав відмови у позові, зазначав, що спадкування ОСОБА_5, яку позивач просила усунути від права на спадкування, здійснюється за заповітом, отже посилання суду першої інстанції на те, що позивач не довела передбачені ч. ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України обставини, є помилковими.

При цьому апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко