УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з 25.03.2006 по лютий 2015 року позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказував, що після фактичного припинення шлюбних відносин, діти залишилися проживати разом із позивачем, проте відповідач матеріальну допомогу на утримання спільних дітей не надає, а відтак просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2015 та до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначала, що судом при вирішенні спору не було надано оцінки тому, що на початку 2015 року позивач без згоди відповідача змінив місце проживання малолітньої доньки та місце проживання останньої відповідачу невідомо по теперішній час.

Справа № 757/11567/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3038/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Новак Р.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Вказувала, що позивач перешкоджає відповідачу у вжитті заходів щодо виховання дітей, зокрема перешкоджає бачитися із донькою, проте у випадках, коли ОСОБА_2 мала можливість бачити доньку, нею були придбані для останньої розвиваючи ігри та книги, фіскальні чеки про придбання яких відповідач надавала у суді першої інстанції. Разом з тим, вказані докази не були взяті судом до уваги.

Наголошувала, що у жодному разі не ухиляється від обов'язку утримувати своїх дітей, проте сам позивач заперечує проти добровільної участі позивача в матеріальному утриманні дітей.

Враховуючи наведене, просила рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача просила апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 25.03.2006 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували з у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5, т. 1).

В шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-7, т. 1).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2015 розірвано шлюб між сторонами (а.с. 56, т. 1).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.04.2016 позов ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітніх дітей було задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей з батьком (а.с. 10-15, т. 2).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей та доводи відповідача про те, що позивач чинить перешкоди в наданні можливості утримувати дітей не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Та обставина, що відповідач купувала для дитини розвиваючи ігри та книги не свідчить про належне виконання ОСОБА_2 обов'язків по утриманню малолітніх дітей.

На момент розгляду справи судом першої інстанції місцем проживання дітей відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 29.04.2016 було визначено разом з батьком.

Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми, суд першої інстанції за наявності підстав, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

В ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції представник відповідача зазначила, що за результатами касаційного перегляду, рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2016, яким визначено місце проживання малолітніх дітей з матір'ю ОСОБА_2 набрало законної сили.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обгрутованість оскаржуваного судового рішення на момент його ухвалення.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: