Справа №173/2225/16-ц
Провадження №2/173/157/2017
12.01.2017 м.Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю.
при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області,
ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про зняття арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. В грудні 2016 року він дізнався, що на його квартиру накладено арешт на підставі постанови державного виконавця ВДВС у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 21 січня 2004 року, боржником зазначено ОСОБА_2, який не має жодного відношення до цієї квартири. Право власності на квартиру позивач набув на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 жовтня 2004 року, виданому на підставі рішення виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 7 вересня 2004 року. У звязку з арештом майна позивач не може реалізувати його тобто його право власності порушується. На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги, суду пояснив, що ОСОБА_2 не є колишнім власником цієї квартири та він не має жодного відношення до цієї квартири, тому арешт, можливо, було накладено помилково. Зараз в нього виникла необхідність продати квартиру, проте він не може цього зробити, оскільки в реєстрі зареєстровано обтяження.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності не нерухоме майно від 12 жовтня 2004 року, яке видано на підставі рішення виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 7 вересня 2004 року, є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.4). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2 грудня 2016 року право власності ОСОБА_1 на вищевказане нерухоме майно зареєстровано 14 жовтня 2004 року (а.с.5).
Також встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна зареєстровано арешт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с.5-6). Підставою обтяження є постанова державного виконавця ДВС у Верхньодніпровському районі від 29 січня 2004 року у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів (а.с.12). Боржником у виконавчому провадженні зазначено ОСОБА_2, який як встановлено у судовому засіданні не має жодного відношення до цього майна.
Так встановлено, що власником квартири була ОСОБА_4, яка 4 червня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу продала її виконавчому комітету Верхньодніпровської міської ради (а.с.18). Виконком Верхньодніпровської міської ради, в свою чергу, 7 вересня 2004 року своїм рішенням передав вищевказане майно у власність ОСОБА_1 (а.с.13).
Отже, ОСОБА_2, на момент передачі квартири у власність ОСОБА_1 не був власником цього майна, так само він не є власником цього майна на час розгляду справи судом.
Окрім того, за повідомленням Верхньодніпровського районного відділу ДВС від 8 грудня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів, у рамках якого було накладено арешт на майно, на підставі постанови державного виконавця від 30 вересня 2014 року було закінчено у звязку із закінченням строку для цього виду стягнення (а.с.11).
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для продовження дії обтяження нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1, оскільки воно є безпідставним та порушує права позивача, як власника, а саме здійснює перешкоди у розпорядженні цим майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст. 318 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2.
Керуючись ст.ст. 16, 318, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 212-215, 224-233 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту - задовольнити.
Зняти арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_3 на підставі постанови державного виконавця ВДВС Верхньодніпровського РУЮ від 29 січня 2004 року.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко