РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1487/15-ц

Провадження № 2/293/20/2017

27 червня 2017 року смт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Бруховського Є.Б.

за участю секретаря: Давиденко Л.П.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Черняхові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача: приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Ковальової С.В. та державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної корнтори Житомирської області Пилипчука В.І. про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсними заповіту. В обгрунтування позовних вимог вказала, що 11 лютого 2015 року її батько ОСОБА_7 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів їй належному йому квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. З метою прийняття спадщини після смерті батька позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та дізналася, що вказаний заповіт скасований та складений інший, яким все рухоме та нерухоме майно батько заповів відповідачці ОСОБА_4 Вважала вказаний заповіт недійсним з тих підстав, що її батько з 2014 року страждав численними захворюваннями в тому числі і пухлиною головного мозку, в зв"язку з чим не міг сам читати та писати, а згодом і розуміти значення своїх дій, керувати ними .

На підставі викладеного, позивач просила суд визнати заповіт складений її батьком ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 недійсним.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві та норм ст. 225 ЦК України, відповідно до якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи , а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Представники відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечили. Свої зарперечення виклали в письмовій формі, в яких вказали, що ОСОБА_7 законний чоловік відповідачки ОСОБА_4, з яким вона перебувала в шлюбі з 1989 року до дня його смерті. За час шлюбу нажили спільне майно: квартиру АДРЕСА_1. Все спільне життя прожили у вказаній квартирі, іншого житла вони не мають. За життя, 17 лютого 2015 року чоловік відповідачки склав заповіт, яким заповів все своє майно своїй дружині - ОСОБА_4, в тому числі і половину вищевказаної квартири.

Вважала, що останній заповіт від 17 лютого 2015 року складений на її ім"я є справжнім та вільним вололевиявленням її чоловіка, який скасував попередній - від 11 лютого 2015 року складений на ім"я позивачки ОСОБА_1 Вказали також, що ОСОБА_7 до дня смерті хворів злоякісним новоутворенням головного мозку, однак був психічно здоровий та до останнього усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, що було встановлено двома різними нотаріусами під час посвідчення заповітів від 11 лютого 2015 року та 17 лютого 2015 року.

Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Ковальова С.В. та державний нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчук В.І. в судове засідання не з"явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про слухання справи у їх відсутності не подавали.

Свідок ОСОБА_8 допитаний в судовому засіданні пояснив, що померлий ОСОБА_7 приходиться йому дядьком. Вказав, що був присутнім під час складання заповіту дядьком на користь дочки - позивачки по справі.

Свідок ОСОБА_9 допитана в судовому засідання пояснила, що проживала в одному будинку разом із сім"єю відповідачки. Часто спілкувалася із померлим ОСОБА_7, який вважала був психічно здоровим. Він сам пересувався, спілкувався з людьми, ходив без супроводу до лікарні. Вказала, що ОСОБА_7 за життя розповідав, що склав заповіт на дочку - позивачку по справі, потім склав на дружину.

Свідок ОСОБА_10 допитана в судовому засідання пояснила, що була свідком під час складання заповіту ОСОБА_7 на користь дочки - ОСОБА_1 ОСОБА_7 сам підписав заповіт, нотаріус діяла в межах закону.

Свідок ОСОБА_11 допитаний в судовому засіданні пояснив, що був присутнім під час складання заповіту ОСОБА_7 на користь дочки ОСОБА_1 Заповіт складався в м.Житомирі.

Свідок ОСОБА_12 допитаний в судовому засіданні пояснив, що з померлим ОСОБА_7 проживали по сусідству, часто спілкувалися. ОСОБА_7 був психічно здоровою людиною. Дочка ОСОБА_1 не приїздила до батька та не турбувалася про нього. ОСОБА_7 сам їздив до лікарні та сам приїздив. За життя, ОСОБА_7 розповідав, що склав заповіт на дочку, потім - на дружину.

Свідок ОСОБА_13 допитана в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 був її сусідом, знала його більше 40 років, були в добрих стосунках, спілкувалися не раз. Одного разу він прийщов до не її додому та розповів, що склав заповіт на доньку ОСОБА_1, однак жалкує про це та бажає переписати заповіт на дружину ОСОБА_4

Заслухавши пояснення позивача, взявши до уваги заперечення представників відповідача, покази свідків, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що за життя, ОСОБА_7 було складено заповіт від 11 лютого 2015 року, відповідно до якого, на випадок своєї смерті він заповів квартиру АДРЕСА_1 своїй дочці - позивачці ОСОБА_1 (а.с. 21) В подальшому, 13 лютого 2015 року ОСОБА_7 звернувся до державного нотаріуса із заявою про скасування заповіту від 11 лютого 2015 року. 17 лютого 2015 року ОСОБА_7 склав новий заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповів все своє майно належне йому на день смерті в тому числі половину спірної квартири своїй дружині - відповідачці ОСОБА_4(а.с.55-56,58-59). Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25 червня 2015 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Махаринці Козятинського району Вінницької області. (а.с.54).

16 серпня 2016 року за клопотанням позивачки ОСОБА_1 була проведена судово-психіатрична експертиза №283-2016 лікарями Житомирської обласної психіатричної лікарні №1. Згідно висновку експертизи ОСОБА_7 за життя будь-якими психічними захворюванннями не страждав, психіатрами не спостерігався та за медичною допомогою до психіатрів не звертався. На день складання заповіту 17 лютого 2015 року ОСОБА_7 не страждав психічними захворюваннями та міг усвідомлювати значення своїх дій. (а.с. 132-133)

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено в ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

В ст. 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними в ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Як було встановлено судом, про що зазначено вище, що ОСОБА_7 за життя склав два заповіти. Згідно з ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Таким чином, щодо спадково майна, а саме квартири АДРЕСА_1 спадкування здійснювалося на підставі заповіту від 17 лютого 2015 року в силу норм ст. 1254 ЦК України.

Також судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 вересня 1993 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.51).

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За ст. 203 ЦК однією з умов чинності правочину є дотримання вимоги закону про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Тому законодавець визначає у ч. 1 ст. 225 умови фактичного стану, які не дозволяють фізичній особі адекватно виразити свою волю щодо вчинюваного правочину. Для визнання правочину таким, що має дефекти волі і волевиявлення, а врешті і недійсним необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: щоб вона не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати своїми діями. З метою встановлення такого стану судом було призначено судово-психіатричну експертизу ОСОБА_7, висновком якої встановлено, що ОСОБА_7 на час складання заповіту та його підписання психічними захворюваннями не страждав та усвідомлював значення своїх дій, міг керувати ними.

Заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту, а тому із врахуванням наведеного вище позов не підлягає задоволенню вцілому.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 209, 1216, 1217, 1223, 1234, 1236, 1247, 1254, 1256, 1257 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача: приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Ковальової С.В. та державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної корнтори Житомирської області Пилипчука В.І. про визнання заповіту недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

В разі неподання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після закінчення строку для її подання.

Головуючий- суддя: Є.Б. Бруховський

Копія:вірно