АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/324/17 Справа № 205/2176/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Дніпро

30 березня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі Григорєвій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15 березня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого посилався на те, що з відповідачкою знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 1996 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. Сімейні стосунки останні сім років не склалися через різність характерів та поглядів на життя, у зв'язку з чим між ними виникали суперечки та сварки. З 2009 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Позивач вважає, що сімя розпалася та поновлена бути не може, примирення неможливе, а тому просив шлюб розірвати (а.с. 3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 10 вересня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 653 розірвано.

Вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 23-24).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та надати строк для примирення (а.с. 28-29).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 1996 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 653. Від шлюбу сумісних дітей не мають.

Сімейні стосунки не склалися через різність характерів та поглядів на життя, у зв'язку з чим між сторонами виникали суперечки та сварки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що з 2009 року шлюбні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Сім'я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе.

Вказані висновки суду відповідають вимогам закону і підтверджуються матеріалами справи.

Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Так, під час апеляційного розгляду справи відповідачка вказувала на відсутність підстав для розірвання шлюбу та просила надати строк для примирення, а тому ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року провадження у справі було зупинено для надання сторонам строку для примирення протягом трьох місяців (а.с. 52).

Між тим, протягом зазначеного терміну сторони примирення не досягли.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 2009 року не ведуть спільне господарство, втратили почуття любові та поваги один до одного, неповнолітніх дітей не мають, позивач наполягав на розірванні шлюбу, а отже подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, яких примушувати до шлюбу законом не допускається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідачки щодо відсутності підстав для розірвання шлюбу та можливості примирення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, адже примирення сторони так і не досягли, навіть після надання судом відповідного строку для примирення.

Посилання апелянта на описку в рішенні суду 1 інстанції в її імені, не може бути підставою для скасування рішення, оскільки описка в рішенні була виправлена судом 1 інстанції, відповідно до ст. 219 ЦПК України, ухвалою від 20.09.2016 року (а.с. 37).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: