29 листопада 2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого - судді Прохоренко В.В.,
секретар Тихоша Л.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на ту обставину, що між ним та ОСОБА_2 29.01.2014 року був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав позику у розмірі 200 000,00 грн. та зобовязався повернути борг у строк до 15.10.2014 року, про що складено розписку. Після спливу зазначеного строку відповідач гроші не повернув. Просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики від 29.01.2014 року в розмірі 200000 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 000,00 грн. та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 2500,00 грн.
Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові, надали згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
За таких обставин, враховуючи згоду сторони позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором.
Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки.
Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 29.01.2014 року був укладений договір позики, за яким позивач надає позичальнику гроші у розмірі 200 000,00 грн. згідно п.1.1 цього договору, з зобовязанням позичальника повернути борг у строк до 15.10.2014 року (п.3 договору).
ОСОБА_2 отримав гроші у сумі 200 000,00 грн., про що власноруч склав відповідну розписку.
Проте, до зазначеного строку до 15.10.2014 року відповідач не виконав зобовязання перед позивачем.
Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Така правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові №6-50цс 16 від 24.02.2016 року, яка є обов'язковою для суду в частині застосування норм матеріального права до спірних правовідносин.
Отже, дослідивши договір позики та боргову розписку про отримання в борг грошових коштів, яка видавалася відповідачем (боржником) позивачу (позикодавцю), суд приходить до висновку, що між сторонами укладений письмовий договір позики, який в силу його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, тому невиконання відповідачем грошового зобов'язань у встановлені строки, свідчить про порушення ним права позивача, яке підлягає судовому захисту.
Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню грошові кошти за договором позики у розмірі 200 000,00 грн.
Також, на підставі ст. 88 ЦПК з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати по сплаті удового збору у розмірі 2000,00 грн.
Відповідно до статей 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.
За положенням ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільний справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-V? «Про граничний розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах»
Зокрема частиною першою наведеного Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, у яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення суду, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 48 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року (із змінами і доповненнями від 25.09.2010 року) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надана лише угода про надання правової допомоги, документи на підтвердження та розрахунок понесених витрат відсутні.
Отже, позовні вимоги позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають із наведених вище підстав.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,88,212,213 ЦПК України, ст. ст. 526, 529, 1046, 1049 ЦК України, суд,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 29.01.2014 року у розмірі 200 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 2 000,00 грн.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області позивачами шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду, а відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Суддя: В.В.Прохоренко