Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 2 листопада 2016 року,

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 18 червня 2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Fiat Linea» номернийзнак НОМЕР_1, який належить на праві власності позивачу, під керуванням ОСОБА_5 та трамваєм Т-3 б.н. НОМЕР_2. Винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_5, проте провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строку накладання адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП України. У результаті ДТП належному позивачу автомобілю заподіяно значні технічні пошкодження.

Позивач вказувала, що на момент скоєння ДТП належний їй автомобіль був застрахований ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за договором добровільного страхування наземного транспорту від 27 лютого 2013 року, вигодонабувачем за яким був ПАТ «УКРСОЦБАНК». У зв'язку з настанням страхового випадку ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплатила ПАТ «УКРСОЦБАНК» страхове відшкодування в розмірі 99 704,84 грн, яке було зараховано банком на дострокове погашення заборгованості позивача за договором кредиту від 27 лютого 2013 року, укладеного з метою придбання транспортного засобу.

Позивач зазначала, що внаслідок ДТП їй завдано матеріальну шкоду на загальну суму 35 297,42 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, яка полягала у душевних та психічних стражданнях внаслідок знищення належного їй транспортного засобу, змушеність змін звичайного способу життя, які просила стягнути з ОСОБА_5

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 1 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн, судовий збір в розмірі 846,26 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч.2 ст. 1187, п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом ст. ст. 23 та 1167 ЦК України, згідно із якими, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції вірно виходив із того, що позивач ОСОБА_4, у зв'язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу внаслідок ДТП має право на відшкодування моральної шкоди з винної особи відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України.

Установлено, що відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2014 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, яка грубо порушила пункти 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустила зіткнення з трамваєм Т-3 б.н. НОМЕР_2. Провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строку накладання адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП України, тобто з нереабілітуючих підстав.

Встановивши, що в наслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача, було пошкоджено належний позивачу автомобіль, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач у зв'язку із цим зазнала душевних та психічних страждань, оскільки тривалий час не могла відновити та використовувати належний їй автомобіль за призначенням, змушена була змінити свій звичайний спосіб життя, витрачати свій час та кошти на звернення до страхової компанії та з позовом до суду.

Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідає засадами розумності та справедливості.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України і доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем порушувались умови кредитного договору, а також та обставина, що позивач не мала права на передачу керування іншій особі не можуть бути підставою для відмови у позові в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 2 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська