Провадження № 2/712/2410/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2017 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м.Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі - Шмагайло Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, -
Представник позивача 10.08.2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, посилаючись на те, що 06.08.2010 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу у Львівську філію ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія. Відповідач, перебуваючи в трудових відносинах з підприємством, неодноразово перебував у службових відрядженнях в межах України та за кордоном, отримав пластикові картки ТзОВ «Вог Рітейл», ТОВ «Сіненергія» та ТОВ «Е100» для заправки дизельним паливом транспортних засобів для виконання транспортних завдань.
Під час виконання перевезення на автопоїзді АА8836МХ/АА9533ХО за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №597360 від 06.04.2016р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 298 літрів палива. Відповідачем було придбано 4821 літр дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 67 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 4922 літри палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих Відповідачем, витрата палива склала 5052 літри. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 130 літрів дизельного палива на загальну суму 2567,65 грн. Крім цього, Відповідачем при виконанні даного перевезення порушено норми наказу №29 від 08.06.2015 року «Про впровадження єдиних правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що кількість придбаного палива не повинна перевищувати обєму всіх паливних баків автомобіля. У разі розрахункового перевищення заправки водій зобовязаний відшкодувати вартість палива, що дорівнює ціні на паливо під час розрахункової заправки, помножена на кількість літрів, що перевищує обєм баків. При заправці 16.04.2016р. кількість палива в баках перевищила реальний обєм баків автомобіля - 846 літрів при обємі 810 літрів, що завдало збитків в розмірі 123,37грн. Загалом збитки, завдані відповідачем при виконанні даного перевезення склали 2691.02 грн.
Під час виконання перевезення на автопоїзді АА8836МХ/АА9533ХО за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №641116 від 04.06.2016р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 67 літрів палива. Відповідачем було придбано 2761 літр дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 446 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 2301 літр палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих Відповідачем, витрата палива склала 2382 літри. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 81 літр дизельного палива на загальну суму 937,79 грн.
Під час виконання перевезення на автопоїзді АА8836МХ за маршрутом по Україні згідно подорожнього листа №502174 від 24.01.2017р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 533 літри палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 426 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 10 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих Відповідачем, витрата палива склала 107 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 97 літрів дизельного палива на загальну суму 2090,88 грн.
Відповідно до наказу Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» №33-кф від 05.04.2017 року, відповідача було звільнено з займаної посади за прогул згідно п.4 ст. 40 КЗпП.
10.11.2017 року представник позивача надав до суду додаткові пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_1 від підписів на подорожніх листах та роздруківках до них ухилявся, оскільки такі підписи свідчили б про визнання ним своєї вини.
Крім того вказав, що з відповідачем при прийомі на роботу було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, яким передбачено відповідальність за збереження вантажу та переданих йому матеріальних цінностей.
ТОВ «Орлан-Транс-Груп» 11.08.2010р. був виданий наказ №45, з переліком витрат пального на кожен автомобіль, що маються у позивача, в т.ч. і на ті, якими керував відповідач, з урахуванням коефіцієнтів.
На підставі вказаних документів відповідач зобовязаний був використовувати одержане пальне, контролювати його кількість, дотримуватися вимог щодо місця заправки автомобіля, залежно від того, на території якої держави знаходився автомобіль, але відповідач не виконував даних вимог.
Після кожного повернення відповідач з рейсу відповідальними працівниками позивача перевірялась правильність використання даного палива і до кожного подорожнього листа проводилася розшифровка використаного пального, де відмічені вказані у позові суми його перевитрати.
Єдиним документом, який підтверджує витрату палива при виконанні транспортного завдання, в тому числі залишок палива при перетині кордону, при виїзді та вїзді на територію підприємства, є подорожній лист.
Роздруківка до подорожнього листа є його продовженням, аналітикою самого подорожнього листа, так як внести всю необхідну інформацію в сам подорожній лист є технічно неможливо. Власне в роздруківці до подорожнього листа зафіксовано марка автомобіля, на якому виконувалося перевезення, маршрут руху, вартість палива під час його придбання, залишок палива при перетині кордону, при виїзді та вїзді на територію підприємства, враховуються витрати на підігрів (піч), інша необхідна інформація. Порядок заповнення роздруківки до подорожнього листа неодноразово перевірявся відповідними контролюючими органами, жодних зауважень чи порушень зафіксовано не було.
Зазначив, що після закінчення перевезення у випадку виникнення перевитрати палива водієм пишеться пояснення, де вказуються причини такої перевитрати. Відповідальними працівниками підприємства розглядаються такі випадки перевитрати і з врахуванням відповідних коефіцієнтів (робота в гірській місцевості, експлуатація автотранспорту на маршрутах з горбистим рельєфом) відбувається списання (віднесення на власні витрати) повністю або частково перевитраченого пального. Відповідачем жодних пояснень щодо перевитраченого пального після завершення перевезення не надавалося.
Так, після завершення кожного перевезення відповідно до роздруківок до шляхових листів було видно розмір збитків, заподіяних Відповідачем перевитратою палива під час перевезення. До моменту звільнення з роботи залишалася можливість добровільного погашення заборгованості відповідачем.
Представник позивача вказав, що заподіяну Відповідачем шкоду було виявлено після його звільнення з роботи 29.12.2016р., а тому вважає, що з цього моменту і повинен відраховуватися річний термін для звернення підприємства до суду з питань стягнення заподіяної Відповідачем шкоди, оскільки до звільнення відповідача залишалася можливість добровільного погашення заборгованості Відповідачем. Позовну заяву подано 03.08.2017р., тобто до моменту закінчення річного терміну з моменту звільнення ОСОБА_1
В судове засідання представник позивача не зявився, до суду були скеровані заяви про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. В наданому суду запереченні зазначив про безпідставність позовних вимог, оскільки викладені позивачем в позовній заяві обставини не підтверджені належними і допустимими доказами. Вказав, що дійсно, 7 серпня 2010 року відповідача було прийнято на роботу по переводу у Львівську філію ТОВ Орлан ОСОБА_3 водієм згідно наказу № 94-кф від 6 серпня 2010 року з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.
Для виконання транспортних завдань відповідач отримав пластикові картки ТзОВ Вог Рітейл , ТОВ Сіненергія та ТОВ Е100 для заправки дизельним паливом транспортного засобу.
Згідно наказу ТОВ "Орлан ОСОБА_3" № 33-кф від 5 квітня 2017 року відповідача було звільнено з роботи 9 березня 2017 року за п.4 ст.40 КЗпП України.
За період роботи з 29 січня 2016 року по 13 лютого 2017 року відповідач направлявся у відрядження як водій автопоїзда у межах території України та за кордон.
Автомобіль, який використовував ОСОБА_1, був обладнаний бортовим компютером, який фіксував пройдений кілометраж та середні витрати палива на 100 км. пробігу. Додатково зауважив, що позивачем не наданий договір, укладений з ОСОБА_1 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. В позовній заяві не вказаний конкретний нормативний акт чинного законодавства, який передбачає повну матеріальну відповідальність відповідача за шкоду, заподіяну позивачу.
Вказав, що відповідач не був ознайомлений з наказами № 45 від 11.08.2010 року «Про затвердження тимчасових базових лінійних норм витрат палива» та № 29 від 08.06.2015 року «Про впровадження єдиних правил заправки дизельним паливом при виконанні транспортного завдання», порушеннями яких позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Вважає, що наказ позивача № 45 від 11.08.2010 року «Про затвердження тимчасових базових лінійних норм витрат палива» не відповідає Наказу Мінтрансу України № 143 від 10.02.1998 року «Про затвердження витрат і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті», оскільки в наказі № 45 не передбачено такі коригуючи коефіцієнти, а також додаткові витрати пального на роботу транспорту у холодну пору року, у гірській місцевості або на маршрутах з горбистим рельєфом, на роботу в міських умовах, занижено норму витрат дизельного пального на виконання транспортних робіт. Відповідач працював у складних дорожніх умовах, про що свідчать маршрути, зазначені в розрахунках до подорожніх листів, але йому не було передбачено додаткові витрати на роботу вантажного автомобіля в таких умовах.
Відмітив, що на листах та розрахунках до них відсутній підпис відповідача, а тому вважає, що до предявлення позову ОСОБА_1 не був ознайомлений з даними про витрати пального.
Доказів про належний стан паливної апаратури автомобіля, її технічну характеристику, про вартість дизельного пального на час заподіяння відповідачем матеріальної шкоди як в Україні, так і в інших державах, куди він був відправлений, як і доказів про те, що відповідач ухилявся від маршруту або вчиняв інші порушення позивачем також не надано. Отже, позивачем не надано доказів щодо заподіяння йому шкоди діями відповідача.
Крім того, вказав, що позивачем не додержано строку звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, а також порушив порядок покриття шкоди.
Зауважив, що подорожні листі належним чином не оформлені, а тому не можуть вважатись документом,який встановлює фактичні дані перевезення вантажу вантажним автомобілем за відповідним маршрутом.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами законодавства.
Як визначено ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 було прийнято на роботу по переведенню у Львівську філію ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю з 07 серпня 2010 року, про що свідчить витяг з наказу № 94-кф від 06.08.2010р. (а.с.10)
Наказом Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» №33-кф від 05.04.2017 року відповідача було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 11)
Відповідно до п. 6 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», матеріальна відповідальність в повному розмірі на підставі п. 6 ст. 134 КЗпП України покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті.
Відповідно до підпункту «в» п. 14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» від 05 серпня 1983 року № 759, яка є чинною згідно з Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України деяких законодавчих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року, за перевитрату палива понад затверджених норм з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується 100 відсотків вартості перевитраченого автомобільного палива.
Згідно з п. 6.7 Інструкції з обліку надходження і витрачання пально-мастильних матеріалів і єдиних талонів на відпуск нафтопродуктів на підприємствах, в організаціях, колгоспах і радгоспах, затвердженої Державним комітетом СРСР по забезпеченню нафтопродуктами 03 лютого 1984 року № 01/21-8-72, яка є чинною, на підставі прийнятого керівником підприємства рішення вартість перевитраченого палива понад затверджені норм, підлягає стягненню з водіїв транспортних засобів.
Згідно подорожнього листа № 597058 від 29 січня 2016 року та розрахунку до нього, під час виконання перевезення на автопоїзді АА8836МХ/АА9533ХО за маршрутом Україна-Швейцарія-Україна ОСОБА_1 допущено перевитрати палива на суму 3408,14 грн.
Згідно подорожнього листа № 597360 від 06.04.2016 року та розрахунку до нього під час виконання перевезення на автопоїзді АА8836МХ/АА9533ХО за маршрутом Україна-Німеччина-Україна, відповідачем допущено перевитрати палива на суму 2567,65 грн.
Згідно подорожнього листа № 6411116 від 04.06.2016 р. та розрахунку до нього під час виконання перевезення на автопоїзді АА8836МХ/АА9533ХО за маршрутом Україна-Німеччина-Україна, відповідачем допущено перевитрати палива на суму 937,79 грн.
Згідно подорожнього листа № 687098 від 14.10.2016р. та розрахунку до нього під час виконання перевезення на автопоїзді АА8836МХ/АА9533ХО за маршрутом Україна-Німеччина-Україна відповідачем допущено перевитрати палива на суму 4243,95 грн.
Згідно подорожнього листа № 502174 від 24.01.2017 року та розрахунку до нього під час виконання перевезення на автопоїзді АА8836МХ/АА9533ХО за маршрутом по Україні відповідачем допущено перевитрати палива на суму 2090,88 грн. (а.с. 12-29)
Згідно з переліком посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж, відпуск, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 3447/24, посада водія автотранспортних засобів не входить до списку таких професій.
З наданих ТОВ «Орлан-Транс-Груп» подорожніх листів та розрахунків до них вбачається, що лише один подорожній лист № 687098 від 14.10.2016 року підписаний ОСОБА_1 Однак суд відноситься до даного факту критично, оскільки подорожній лист підписаний ОСОБА_1 до виявлення перевитрат, а також розрахунок палива в подорожньому листі не відповідає розрахунку в звіті до вказаного подорожнього листа.
Крім того, ТОВ «Орлан-Транс-Груп» не надано суду копії договору, укладеного з ОСОБА_1 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.
Частиною 2 статті 130 КЗпП України передбачено, що працівник несе відповідальність тільки за пряму шкоду лише в межах і порядку, передбаченому законодавством і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
Львівською філією ТОВ «Орлан-Транс-Груп» 11.08.2010 року видано наказ № 45 про затвердження тимчасових базових лінійних норм витрат палива.
З метою забезпечення мінімізації витрат палива при виконанні рейсів і належного контролю за використанням палива під час виконання транспортного завдання 08 червня 2015 року ТОВ «Орлан-Транс-Груп» видано наказ № 29 «Про впровадження єдиних правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання».
Однак, даних, що відповідач був належним чином ознайомлений з наказами № 45 та № 29 ТОВ «Орлан-Транс-Груп» суду не надано.
Відповідно до вимог ст.ст. 130, 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу, тобто фактів винних протиправних дій бездіяльності працівника, внаслідок порушення покладених на нього трудових обовязків.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав(справа №36-37/1995/542_543/628_629» Стаббінгс та інші проти Великобританії» від 22.10.1996 року).
Частиною третьою ст.233 КЗпП України встановлено строк, коли власник має право звернутися до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, не пізніше одного року з дня виявлення заподіяної шкоди.
Встановлений КЗпП України строк звернення, який не переривається і не призупиняється визначає день з якого слід обчислювати строк звернення до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди заподіяної підприємству.
Як розяснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівникам», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.
Аналогічний висновок щодо застосування норми ст.233 КЗпП України, викладений у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1654цс15, і є обовязковими відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України для всіх судів України, які застосовують зазначену норму права.
Оскільки ТОВ "Орлан-Транс-Груп" звернулося до суду з позовом 10.08.2017 року, перевитрати пального ОСОБА_1 за подорожніми листами були ним виявлені за результатами звітів від 25.01.2016 року, від 29.01.2016 року, від 06.04.2016 року, від 05.06.2016 року, то позивачем пропущено строк звернення до суду встановлений ч.3ст.233 КЗпП України в один рік з дня виявлення заподіяної шкоди.
З огляду на викладене, суд вважає, що після завершення ОСОБА_1 рейсу та здачі ним позивачу подорожніх листів за результатами звіту який проводився позивачем по кожному такому листу які надані позивачем, встановлювалась шкода заподіяна товариству внаслідок перевитрат відповідачем пального, і таким чином саме дата складання зазначених звітів є днем виявлення позивачем шкоди, яку він просить стягнути з відповідача
При цьому не ґрунтується на вимогах закону посилання в позовній заяві на ті обставини, що до моменту звільнення з роботи відповідача залишалася можливість добровільного погашення ним заборгованості, яка була виявлена після завершення кожного рейсу, тому річний термін для звернення до суду для підприємства повинен відраховуватись після звільнення з роботи відповідача з 05.04.2017 року.
Пропуск встановленого ч.3ст.233 КЗпП України строку звернення до суду без поважних причин є підставою для відмови в позові.
Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.130, 134, 138 КЗпП України, суд, -
В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий Т.Є.Троян