АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8807/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1281/К/16 суддя Кузнецов Р.О.
Категорія - 27 (I) Суддя-доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Барильської А.П.,

за участю: секретаря - Чубіної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_6 про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_6 про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.06.2006 року між відповідачем ОСОБА_6 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/03-03/1818, в рамках якої того ж дня було укладено кредитний договір № 014/03-03/1819.

У 2009 році до позивача ОСОБА_2 звернулася відповідач ОСОБА_6 з проханням стати поручителем її кредитного зобов'язання, оскільки цього вимагає банк, після чого між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 12/110-40/1818/5 від 18.12.2009 року.

Про наявність у відповідача ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором позивач ОСОБА_2 довідався тільки на стадії перегляду заочного рішення від 31.10.2014 року по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, коли відповідач ОСОБА_6 надала копії позовної заяви та копію заочного рішення по зазначеній справі.

ОСОБА_2 вказує, що ні боржником за кредитним договором, ні банком не було його повідомлено про неналежне виконання зобов'язань по кредитному договору відповідачем ОСОБА_6 та про збільшення процентної ставки, у зв'язку з чим збільшився обсяг його відповідальності. Між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не укладалася додаткова угода до договору поруки, виходячи з чого останній впевнений, що з моменту зміни процентної ставки по кредитному договору, договір поруки № 12/110-40/1818/5 від 18.12.2009 року є припиненим.

Крім того, договір поруки є припиненим, оскільки банк не звернувся до позивача з вимогою про дострокове погашення кредиту в межах строку дії договору поруки, а також не пред'явив до нього вимог протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. 6.5 кредитного договору, зі змінами внесеними додатковою угодою № 014/03-03/1819/1 від 18.12.2009 року, кредитор вправі пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більше ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18.06.2013 року останній платіж на погашення кредитних зобов'язань було здійснено 28.05.2013 року, однак цьому платежу передувало прострочення сплати кредитних зобов'язань протягом 90 днів у період з 28.12.2012 року по 28.03.2013 року, тому ОСОБА_2 вважає, що у банку виникло право звернутися до нього із позовом 28.02.2013 року - дати виникнення у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підстав для стягнення заборгованості по кредитному договору з поручителя, відповідно до договору поруки та початок строку позовної давності.

За таких обставин, ОСОБА_2 просив суд визнати договір поруки № 12/110-40/1818/5 від 18.12.2009 року припиненим та покласти на відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що кредитор зобов'язаний письмово повідомити поручителя про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. На думку представника позивача, поручитель вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за кредитом, лише у випадку вручення йому листа про зміну умов кредитного договору під розписку, однак представник відповідача не надав до суду доказів на підтвердження повідомлення ОСОБА_2 про зміну процентної ставки.

Апелянт зазначає, що ні боржником, ні ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не було повідомлено позивача про неналежне виконання зобов'язань по кредитному договору та про збільшення процентної ставки, у зв'язку з чим збільшився обсяг його відповідальності.

На думку представника позивача, так як 12.08.2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду №014/03-03/1819/2 до кредитного договору, а з позивачем ОСОБА_2 не було підписано додаткової угоди до договору поруки, то саме з цієї дати у банку виникли підстави для стягнення заборгованості з поручителя. Тому представник позивача вважає, що на момент розгляду справи у суді договір поруки припинив свою дію.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20.06.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_6 була укладена Генеральна кредитна угода №014/03-03/1818, відповідно якої того ж дня сторонами укладено кредитний договір №014/03-03/1819.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор, на положеннях та умовах даного договору, надав ОСОБА_6 кредит в сумі 50000 доларів США, зі сплатою 13 % річних, строком на 84 місяці з погашенням відповідно до графіка погашення (а.с.13-14).

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 20.06.2006 року № 014/03-03/1819 з боку позичальника, 18 грудня 2009 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 12/110-40/1818/5, відповідно до п. 2.1 якого у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по Генеральній кредитній угоді, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного бору за кредитним договором, комісійної винагороди, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки (а.с.10).

Згідно з п. 1.1 розділу 1 кредитного договору викладеного у новій редакції у відповідності до додаткової угоди № 014/03-03/1819/1 від 18.12.2009 року з текстом якої позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис (а.с.78), кредитор на положеннях та умовах цього Договору, надає позичальнику споживчий кредит в сумі 50000,00 (п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів із сплатою 13,0 (тринадцяти) відсотків річних, починаючи з 18.12.2009 року 15,0 (п'ятнадцять) відсотків річних, строком до 18 червня 2016 року та з погашенням відповідно до графіка погашення.

12 серпня 2010 року банком та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду № 014/03-03/1819/2, з текстом якої позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис (а.с.81). Відповідно до умов якої, п. 1.1 розділу 1 кредитного договору викладено в такій редакції: кредитор на положеннях і умовах цього Договору, надає позичальнику споживчий кредит в сумі 50 000,00 (п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів із сплатою 13,0 (тринадцяти) відсотків річних, починаючи з 18.12.2009 року до 11.05.2011 року 15,0 (п'ятнадцять) відсотків річних. У випадку невиконання позичальником обов'язків, передбачених п. 5.6. цього договору відсоткова ставка по кредиту з 12.05.2011 року становить 17,0 % річних.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2014 року Центрально-Міським районним судом було постановлено заочне рішення по справі № 216/5458/13-ц, яким позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 задоволено (а.с.22-23). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.01.2016 року вказане рішення суду першої інстанції було скасовано та закрито провадження по справі в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором та судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін(а.с.75-76). Рішення апеляційного суду набрало законної сили.

Позивач, звертаючись із позовними вимогами про визнання договору поруки припиненим, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, зазначив, що у порушення вимог законодавства та умов договору поруки від 18.12.2009 року № 12/110-40/1818/5, не отримавши письмової згоди від поручителя, банком в односторонньому порядку було неодноразово збільшено розмір річної процентної ставки за користування позичальником кредитними коштами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом вірно встановлено встановлено, що спірні відносини виникли у зв'язку із виконанням договору поруки від 18.12.2009 року № 12/110-40/1818/5, укладеного в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 20.06.2006 року № 014/03-03/1819 з боку позичальника між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6, тому до нього мають бути застосовані норми ЦК України, що регулюють питання забезпечення зобов'язань порукою.

Так, за приписами ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 22 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Отже, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 21 травня року 2012 № 6-69цс11, № 6-18св11, № 20цс11, № 88цс11, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

За умовами п. 4.2. договору поруки № 12/110-40/1818/5 від 18 грудня 2009 року строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянути лише з письмової згоди сторін договору. Так, 18 грудня 2009 року було укладено додаткову угоду № 04/03-03/1819/1, та 12 серпня 2010 року додаткову угоду № 014/03-03/1819/2, якими внесено зміни до кредитного договору № 014/03-03/1818 від 20 червня 2006 року в частині розміру відсотків за користування кредитними коштами, при цьому у вказаних додаткових угодах, наявна письмова згода ОСОБА_2 на зміни умов кредитного договору.

Отже, виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що збільшення з боку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» процентної ставки за кредитним договором № 014/03-03/1819 від 20 червня 2006 року, відбулось з наданням згоди ОСОБА_2, у зв'язку із чим не може вважатись підставою для припинення поруки.

Разом з тим, у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 4.1 договору поруки № 12/110-40/1818/5 від 18 грудня 2009 року передбачено, що сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. Також порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (п.4 ст. 559 ЦК України).

Отже сторони визначили трирічний строк поруки дії поруки з дня настання строку виконання основного зобов'язання, за умови якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя. Так, згідно графіку (додаток №1) основне зобов'язання за договором кредиту № 014/03-03/1819 від 20.06.2006 повинно бути виконане до червня 2016 року, відтак строк пред'явлення вимог до поручителя спливає у червні 2019 року. При цьому з вимогами до поручителя банк звернувся в липні 2013 року, про що свідчить рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з поручителя солідарно з боржником заборгованості за кредитом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав вважати договір поруки припиненим у зв'язку зі спливом строку пред'явлення вимог до поручителя.

Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення банком ОСОБА_2 про збільшення процентної ставки, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки останнім надано згоду на зміну умов Кредитного договору, про що зазначалось вище. При цьому слід зазначити, що за умови надання поручителем згоди на зміну умов кредитного договору його письмове повідомлення про збільшення процентної ставки не передбачено діючим законодавством.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, натомість є незгодою з висновками суду щодо оцінки доказів та є спробою переоцінити. Проте у відповідності до ст.212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313,314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М.Бондар

Судді: В.П. Зубакова

А.П. Барильська