Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2967/16-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 39 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Талько О.Б.

при секретарі: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 державна нотаріальна контора, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 представника ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 автомобіля «ВАЗ 210430-20», 2007р.в., д.н.з. АМ 0049АМ і садового будинку на земельній ділянці №198 в громадському обєднанні «Садівничих товариств Тетерівський масив» в с. Буки Житомирського району Житомирської області, визнання права власності на ? ч. вказаного майна.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року постановлено позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 представник ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що ухвалою Житомирського райсуду від 11.01.2017р. не визначено суму судового збору, яка підлягає оплаті, що унеможливило виконання вказаної ухвали.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, ухвалою судді Житомирського райсуду від 11.01.2017р. позов було залишено без руху, як такий, що не відповідає вимогам ст.ст.119 ЦПК України, а саме: позивачем не було надано звіту про оцінку спірного майна, тому суд вважав, що неможливо встановити його реальну вартість і, відповідно, визначити ціну позову. Крім того, звернуто увагу позивача на і на те, що він звернувся із вимогами майнового і немайнового характеру, що впливає на розмір судового збору.

Ухвалою судді від 13 лютого 2017р. позовну заяву визнано неподаною і повернуто з підстав невиконання вимог ухвали про залишення заяви без руху від 11.01.2017р.

Проте з висновками судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, апеляційний суд не може погодитись, виходячи із наступного.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила вартість спірного майна, визначила ціну позову і відповідно до цієї суми сплатила судовий збір як за вимогу майнового характеру.

Згідно із ч.2 ст.80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, розмір судового збору попередньо визначає суд.

Як розяснив Пленум ВССУ у п.16 постанови №10 від 17 жовтня 2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених ч.5 ст.216, ст.1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ст.80, п.4 ч.2 ст.119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у т.ч. і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з ч.5 ст.216 ЦК). Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (ч.2 ст.80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Суддя першої інстанції визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу з надуманих підстав, оскільки згідно з п.4 ч.6 ст.130 ЦПК України якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч.3 вказаної статті, тобто до судового розгляду, суд зясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обгрунтування щодо невизнаних обставин. Питання щодо подання доказів може бути вирішене під час попереднього розгляду справи.

На підставі наведеного ухвала підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст.303,304,307,311-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: