Категорія 27Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого Сопруна В.В.

суддів: Матківської М.В., Медяного В.М.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.

за участю сторін: відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2, за участю третіх осіб ОСОБА_4, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В. про визнання іпотекодержателем нерухомого майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третіх осіб ОСОБА_4, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В. про визнання іпотекодержателем нерухомого майна.

ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» подав заяву про забезпечення даного позову, шляхом заборони вчиняти будь-які дії відносно нерухомого майна квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2016 року заяву задоволено.

З метою забезпечення позову накладено арешт на трьохкімнатну квартиру за АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_2 Виконання ухвали доручено Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради. Ухвалу суду звернуто до негайного виконання.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2016 року та постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.

Зазначивши, що ухвалу суду вважає незаконною через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на наведене, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є вона реальною, або ж навпаки та навести мотиви і підстави для таких своїх висновків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Однак, зазначені вимоги закону суд першої інстанції залишив поза увагою.

Задовольняючи заяву ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про забезпечення позову, суд першої інстанції обмежився лише загальним висновком про наявність обставин, що можуть утруднити виконання можливого рішення суду, однак, не взяв до уваги той факт, що жодних доказів на підтвердження таких обставин позивачем надано не було.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не взяв до уваги ст. ст. 151-153 ЦПК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», та не врахував співмірність виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Разом з тим, судом першої інстанції не встановлено, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є вона реальною, або ж навпаки.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2014 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «КЕЙ KOJIEKT» про припинення договору іпотеки та зняття заборони з нерухомого майна задоволено (а.с.23-25).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 04.07.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06.11.2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.26-30).

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що борг по кредиту складав 1944,35 доларів США, однак він був сплачений ОСОБА_2 в повному обсязі.

Крім того, ТОВ «КЕЙ KOJIEKT» зверталось до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2014 року про припинення договору іпотеки.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.10.2016 року ТОВ «КЕЙ KOJIEKT» відмовлено в задоволенні заяви, ухвала набула законної сили (а.с.31-33).

Відповідно до ч. 3 ст. 153 ЦПК України суд розглядаючи заяву про забезпечення позову подану до позовної заяви, може вимагати від заявника подати додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив заяву ТОВ «КЕЙ KOJIEKT» про забезпечення позову, якою наклав арешт на 3-х кімнатну квартиру за номером АДРЕСА_1, оскільки як вбачається з заяви про забезпечення позову, ТОВ «КЕЙ KOJIEKT» просив заборонити усім державним реєстраторам та суб'єктам державної реєстрації будь-яких відділів чи управлінь юстиції, що входять до структури Міністерства юстиції України, нотаріусам, як спеціальним суб'єктам на яких покладаються функції державних реєстраторів вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації, відчужувати у будь-який спосіб, а також передавати у користування будь-кому нерухоме майно - 3-х кімнатну квартиру за номером АДРЕСА_1.

Таким чином, питання про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову в даному випадку залишилося недослідженим.

Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову.

Враховуючи наведене та положення п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2016 року скасувати, заяву ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2, за участю третіх осіб ОСОБА_4, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В. про визнання іпотекодержателем нерухомого майна передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Медяний В.М.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.