АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3064/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

16 листопада 2016 року ПАК КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21.01.2014р. у розмірі 30892,36 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 2795,90 грн.; 23099,20 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3050,00 грн. пені і комісії, а також штрафів 500 і 1447,26 грн. Банк також просив про відшкодування за рахунок відповідача суму сплаченого судового збору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного 21.01.2014 року договору б/н, відповідач отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно умов договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг (далі - умови). Відповідно до умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов.

Взяті на себе зобовязання банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_5 кредитні ресурси. Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування скарги банк зазначив, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції всупереч вимогам законодавства не сприяв всебічному розгляду справи, внаслідок чого позивач не зміг подати доказів, які суд визнав такими, що не вистачає для доведеності позову. Зазначив, що суд помилково не взяв до уваги додану до позову копію розрахунку заборгованості, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом та погашав заборгованість, тобто погодився з умовами укладеного договору, встановленим лімітом, та відповідно отримав кредитну картку, яка є спеціальним платіжним інструментом; що відповідач не заперечував проти факту укладення кредитного договору, розрахунку заборгованості і зустрічних позовних вимог не заявив. Зауважив, що суд розглянув справу за відсутності представника позивача не розяснивши обовязок надати відомості про рух коштів по кредитній картці та не попередив про правові наслідки, що в разі ненадання відповідних відомостей, справа буде вирішуватись на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Колегія суддів, за відсутності сторін, що передбачено ст.. 305 ЦПК України, вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 10 ЦПК України передбачає принцип змагальність сторін у цивільному процесі:

1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

2. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

3. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 61 ЦПК України передбачає наступні підстави звільнення від доказування:

1. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

2. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

3. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

4. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відмовляючи у задоволенні позову, за недоведеності укладення договору кредиту, суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи, крім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунку заборгованості за договором б/н від 21.01.2014р. станом на 03.11.2016р. та копії паспорта на імя відповідача, не містяться належних і допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених у позовній заяві.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Стаття 1055 ЦК України передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У даному випадку банк заявив позов про стягнення заборгованості за договором кредиту, який був укладений шляхом подання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених внутрішнім банківським наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р. та Тарифами банку, які викладені на відповідному банківському сайті в мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При цьому вказані норми ЦК України не містять положень про можливість недотримання загального порядку укладення письмового правочину, який викладений у ст. 207 ЦК України:

1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони;

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

3. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Надана позивачем на підтвердження доводів позову Анкета-заява про долучення ОСОБА_4 до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку містить підпис від його імені, датований 31.01.2014 року, яким посвідчено, що він згодний що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з умовами договору про надання банківських послуг і згодний з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг він згодний отримати шляхом роздрукування із сайту: http://privatbank.ua/. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbahk.com.ua/. Також він підтвердив своїм підписом, що він ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг населенню «копилка» і згодний на оформлення послуги (а.с. 6).

Однак із вказаної Анкети-заяви не вбачається, що при її підписанні він отримав вищевказані документи із суттєвими умовами договору кредиту, які розміщені в мережі Інтернет, як і ті умови договору про надання банківських послуг, з якими він погодився, і що ці умови є тими самими, які додав позивач на підтвердження позову, вони не містять підпису відповідача, що є обовязковим згідно до вищевказаної норми ст. 207 ЦК України.

Відповідно до правового висновку, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковий для застосування у даній справі, що міститься в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року по справі № 6-2320цс16, при таких обставинах стосовно укладання кредитного договору не можна вважати, що сторони дотрималися вимог ст. 1055 ЦК України про його обовязкову письмову форму.

Згідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (недійсним в силу прямої вказівки в цій нормі Кодексу) .

Стаття 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

При цьому позивач всупереч передбаченого ст. 60 ЦПК України обовязку не надав письмових доказів про те, що відповідач у звязку із підписанням вказаної Анкети-заяви отримав кредитну картку на своє імя. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості та додана до апеляційної скарги довідка банку стосовно проведених грошових операцій з кредитною карткою на імя ОСОБА_4 відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України не є достовірними доказами, оскільки позивач не надав необхідних у даному випадку згідно до норми ч. 2 ст. 1055 ЦК України та ч. 1 ст. 61 ЦК України письмових доказів про те, що відповідачу відомо про ці документи і він проти їх змісту не заперечує. Тому колегія суддів за безпідставністю відхиляє доводи скарги про те, що відповідач не заперечує проти заявленого банком позову.

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги про те, що суд першої інстанції всупереч положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв банку у доведеності позову, оскільки банк не довів, що у даній справі він потребував сприяння з боку суду у наданні певних доказів, які до того ж перебувають у його повному віданні, або додаткового розяснення прямо зазначеного у ч. 3 ст. 10 цього Кодексу обовязку банку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що є дозволяє позивачу вичерпно врегулювати свою позицію у змагальному судовому процесі. Попередня оцінка судом достатності наданої стороною доказів на підтвердження своїх доводів чи заперечень є порушенням визначеного у ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, тому стосовно доведеності позову суд вправі заявити лише при ухваленні свого рішення по суті позову.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -