Справа № 357/8345/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 28.07.2016 року обґрунтовуючи тим, що 01.11.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання грошової позики №01/11, згідно з яким Позикодавець передав відповідачеві грошові кошти у сумі 240 915 грн., а відповідач зобов'язався своєчасно повернути Позикодавцю таку ж суму коштів в обумовлені цим Договором строки, а саме до 01 вересня 2013 року включно. 01.11.2012 року відповідачем ОСОБА_2 на підтвердження отримання коштів за Договором про надання грошової позики №01/11 була видана розписка про отримання коштів у розмірі 240 915 грн., що є невід'ємною частиною Договору про надання грошової позики №01/11. Згідно з Договором, відповідач мав здійснювати погашення позики регулярно, згідно графіку погашення позики, останньою датою повернення позики у повному обсязі було 01.09.2013 року. Відповідно до п.3.2 Договору, позика вважається повернутою в день передачі відповідачем коштів в розмірі суми позики, що буде підтверджено письмовою розпискою Позикодавця. По закінченню зазначеного строку відповідач борг в повному обсязі не повернув. 16.07.2014 року відповідач здійснив оплату частини суми боргу в обсязі 2 500 грн., що підтверджується розпискою №1. Більше жодних коштів на погашення боргу за Договором позики відповідачем не здійснювалось. ІНФОРМАЦІЯ_2 Позикодавець помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.09.2014 року серії НОМЕР_3, видане відділом реєстрації смерті у м. Києві. Після смерті Позикодавця, ОСОБА_1, як син Позикодавця успадкував за законом належне йому майно та майнові права, що підтверджується договором про Поділ спадкового майна від 04.08.2015 року, Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.08.2015 року №822 та копією Витягу зі Спадкового реєстру №41129359 від 04.08.2015 року. Таким чином, право вимоги за Договором про надання грошової позики №01/11 від 01.11.2013 року перейшло йому, ОСОБА_1, позивачу у справі. 02.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарас О.В. на адресу відповідача було надіслано заяву від 29.02.2016 року про вимогу повернення позики. Згідно з відміткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний лист було вручено відповідачу особисто. Відповіді на вказану заяву від відповідача не надійшло, як і не здійснено жодних дій спрямованих на виконання своїх зобов'язань за Договором про надання грошової позики №01/11 01.11.2012 року, а тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики грошових коштів від 01.11.2012 року №01/11 у сумі 238 415 грн. та судові витрати у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник позивача, за довіреністю у справі, ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримала, подала письмові пояснення у справі та на заперечення відповідача, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмові заперчення та пояснив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, так як розписка, на яку посилається позивач за своєю правовою природою не є підтвердженням боргової розписки, а лише інструментом, за рахунок якого спадкодавець, батько позивача, працюючи директором ТОВ «Крайзель-Будівельні матеріали», отримував незаконну вигоду від відповідача в результаті господарської діяльності останнього. Так, укладались договори на перевезення вантажу та додаткові угоди. Після укладання додаткової угоди ОСОБА_3 «пропонував» укласти договір позики та розписку, відносно яких і подано позовну заяву. Фактично, розписку оформлено, але коштів відповідач не отримував, у свою чергу, останній щомісячно передавав ОСОБА_3 кошти як «відкат» за здійснення підприємницької діяльності. Доказом цього є ряд оригіналів розписок у відповідача, у кожній з розписок фігурує інша сума: від 150 000 грн. до 229 850 грн.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, покази свідка ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас , договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків ( ст.11 ЦК України).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник забов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей...

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику... у такій самій кількості..., що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 01.11.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання грошової позики №01/11, згідно з яким Позикодавець передав відповідачеві грошові кошти у сумі 240 915 грн. Факт передачі коштів підтверджується розпискою від 01.11.2012 року (а.с.13-14, 15).

Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт складання зазначеного договору та розписки, підписав їх, отже, підтвердив факт отримання коштів у розмірі 240 915 грн.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 Позикодавець ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.09.2014 року серії НОМЕР_3, видане відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.17). Після смерті Позикодавця, ОСОБА_1, як син ОСОБА_3, успадкував за законом належне йому майно та майнові права, що підтверджується договором про Поділ спадкового майна від 04.08.2015 року (а.с.18-21), Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.08.2015 року №822 (а.с.22) та копією Витягу зі Спадкового реєстру №41129359 від 04.08.2015 року (а.с.23).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Також, відповідно до статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях.

Згідно з п.4.6 Договору, у разі непередбачених подій у Позикодавця, зокрема смерті Позикодавця, право вимоги боргу переходить до сина Позикодавця - ОСОБА_1 (а.с.14).

Таким чином, право вимоги боргу за Договором про надання грошової позики №01/11 від 01.11.2013 року належить ОСОБА_1, позивачу у справі.

Відповідач ОСОБА_2 у визначений договором строк кошти, зазначені в договорі, позивачу повернув частково, а саме 16.07.2014 року відповідач здійснив оплату частини суми боргу в обсязі 2 500 грн., що підтверджується розпискою №1 до Договору про надання грошової позики №01/11 (а.с. 16).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження повернення коштів за Договором позики у спосіб передбачений даним договором. Таким чином, сума боргу ОСОБА_2 становить 238 415 грн.

Відповідно до ч. ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 6 ст. 70 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Позивач звернувся до суду з позовом 28.07.2016 року, тобто, звернувся в межах трирічного строку встановленого законом.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 Договору позики, позичальник зобов'язаний повністю повернути позикодавцеві позику, визначену в п. 1.1 цього договору, у строк та в порядку, що встановлені цим договором. Позичальник зобов'язаний повністю повернути позику та остаточний розрахунок за цим договором позики має бути здійснено не пізніше 01.09.2013 року (а.с.13).

02.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарас О.В. на адресу відповідача було надіслано заяву ОСОБА_1 від 29.02.2016 року про вимогу повернення позики (а.с.25,26). Згідно з відміткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний лист приватного нотаріуса Тарас О.В. було вручено особисто відповідачеві (а.с.27).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачем доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення зобов'язання, відповідачем не надано доказів, які б спростували надані позивачем докази.

Відповідач заперечуючи проти позову посилається на те, що розписка, на яку посилається позивач за своєю правовою природою не є підтвердженням боргової розписки, а лише інструментом, за рахунок якого спадкодавець, батько позивача, працюючи директором ТОВ «Крайзель-Будівельні матеріали», отримував незаконну вигоду від відповідача в результаті господарської діяльності останнього. Так, укладались договори на перевезення вантажу та додаткові угоди. Після укладання додаткової угоди ОСОБА_3 «пропонував» укласти договір позики та розписку, відносно яких і подано позовну заяву.

Однак до суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження вказаних обставин, а надані докази ( а.с. 106-123) підтверджують факт здійснення підприємницької діяльності ПП «Талісман» та ПП Фастгрузтранс», матеріали ( а.с.61-80) підтверджують факт укладення договорів та додаткових угод про надання послуг з перевезення вантажу укладених між ПП «Талісман» та ТОВ «Крайзель- Будівельні матеріали», крім того, відповідачем не заявлялись зустрічні вимоги щодо оспорювання договору позики грошових коштів від 01.11.2012 року №01/11 відповідно до ст.235 ЦК України.

Даючи оцінку встановленим обставинам та наданим доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, тому стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 01.11.2012 року №01/11 року в розмірі 238 415 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України на відповідача покладено обов'язок відшкодувати позивачу понесені судові витрати, тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2384 грн. 16 коп., які складаються з судового збору сплаченого позивачем при подачі позову до суду ( а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 11, 526, 610, 612, 625, 626, 627, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11,57, 60, 88, 209, 213-215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2) кошти за договором позики грошових коштів від 01.11.2012 року № 01/11 у сумі 238 415 грн. ( двісті тридцять вісім тисяч чотириста п'ятнадцять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2) судові витрати у справі в розмірі 2384,16 грн. ( дві тисячі триста вісімдесят чотири гривні шістнадцять копійок)

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. В. Бондаренко