Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Закропивного О.В., ХоптиС.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа - державна установа «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» про визнання дій протиправними та скасування наказу про звільнення за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Донецької області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 18 вересня 2007 року по 28 листопада 2014 року вона працювала інспектором по кадрам лікарні з поліклінікою у відділі медичного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області. Після звільнення за угодою сторін на підставі наказу начальника відділу медичного забезпечення № 241 о/с від 28 листопада 2014 року вона звернулася до суду із позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати. Під час розгляду цієї справи дізналася про наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 401 о/с від 14 листопада 2014 року, за яким її звільнено з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією).

Посилаючись на те, що її незаконно звільнено у період перебування у відпустці, не попереджено про зміну істотних умов праці шляхом передислокації особового складу відділу медичного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області до м. Маріуполя, її звільнено не начальником відділу медичного забезпечення, а керівником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, який не може втручатися у діяльність структурного підрозділу з кадрових питань, ОСОБА_4 просила визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо звільнення її 14 листопада 2014 року та скасувати наказ № 401 о/с від 14 листопада 2014 року.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в частині звільнення ОСОБА_4 14 листопада 2014 року та скасовано наказ № 401 о/с від 14 листопада 2014 року. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 18 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами ст. 212 ЦПК України, апеляційний суд встановив, що передислокація особового складу відділу медичного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області до м. Маріуполя здійснена у зв'язку із захопленням адміністративних будівель органів внутрішніх справ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області незаконними збройними формуваннями; ОСОБА_4 відмовилася прибути до нового місця дислокації для подальшого виконання службових обов'язків. На підставі встановлених обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України відбулося на законній підставі. Видача ОСОБА_4 наказу про звільнення за підписом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області не порушує норм закону, оскільки відділ медичного забезпечення є структурним підрозділом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, а тимчасово виконуючий обов'язки начальника відділу медичного забезпечення повноважень на звільнення працівників не мала.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги, безпідставні, оскільки суд діяв згідно вимог ст. ст. 303, 307 ЦПК України, інші доводи касаційної скарги є необґрунтованими, на правильність вирішення справи судом не впливають.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта