Справа № 695/3379/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" листопада 2017 р. м. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Таратін В.О., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України Позови до юридичної особи пред'являються в суд за місцем її знаходження.

Перелік обставин, за настання яких позивач має право обирати підсудність цивільної справи закріплено в ст.. 110 ЦПК України, яка передбачає можливість подати за місцем проживання позивача наступні позови: про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин (ч. 1); про розірвання шлюбу можуть предявлятися за місцем проживання позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоровя чи інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача (ч.2); про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, і іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину (ч.3); що повязані з відшкодуванням шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.4); про захист прав споживачів (ч.5).

Вказаний перелік обставин, коли позивач може подати позов за своїм місцем проживання є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 р. право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»).

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Відповідно до п.5 витягу з Узагальнення судової практики, обговореної та взятої до уваги на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» 07.02.2014 р. - з причини відсутності в чинному ЦПК окремої категорії цивільних справ, такої як оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, та спеціальної норми щодо визначення підсудності справ цієї категорії це питання повинно вирішуватись судами за загальними правилами підсудності на підставі статей 107117 ЦПК.

ЦПК визначає підсудність справ щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса за місцем його виконання відповідно до ч. 12 ст. 110 ЦПК. Місце виконання рішення визначене ст. 20 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV).

Судами в основному правильно застосовувалися правила ч.12 ст.110 ЦПК щодо визначення підсудності.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва було відкрито провадження у справі за позовом фізичної особи до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в порядку ст. 114 ЦПК, оскільки за виконавчим написом стягнення було звернуто на нерухоме майно (квартиру), що знаходиться в Ленінському районі м. Миколаєва.

У справі заявлено позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, проте предявлені позовні вимоги стосуються стягнення за виконавчим написом нотаріуса щодо нерухомого майна (квартири). Разом із тим положення ст. 114 ЦПК не застосовуються, так як вказаний спір мав розглядатися з дотриманням правил ч.12 ст.110 ЦПК, оскільки в першу чергу судом розглядається спір про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а не з приводу нерухомого майна.

Судам слід памятати, що виключну підсудність згідно з п. 42 Постанови ВССУ № 3 встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, якщо, наприклад, предявлені позовні вимоги стосуються нотаріально посвідченого договору про відчуження нерухомості, то позов подається з дотриманням правил про виключну підсудність, тобто до суду за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Стосовно інших справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні жодних спеціальних норм ані в ЦПК, ані в Законі № 3425-XII не закріплено.

У звязку з цим застосовуються правила ч.1 ст.109 ЦПК щодо підсудності справ за місцезнаходженням відповідача, згідно з якою позови до фізичної особи предявляються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Тобто застосовуються правила загальної територіальної підсудності, оскільки ч. 12 ст. 110 ЦПК визначає альтернативну підсудність (за вибором позивача).

У ст. 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» наведені визначення понять «місце перебування» та «місце проживання».

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 115, 121 ЦПК, суддя

УХВАЛИВ:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню повернути позивачу для подачі до належного суду.

Повернути ОСОБА_1 сплачений за квитанцією № 95 від 24.11.2017 року судовий збір в сумі 640 грн..

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя В.О. Таратін

С