У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року та додаткове рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю від 12 червня 1998 року НОМЕР_1 він займається адвокатською діяльністю протягом більше 18 років. Як адвокат, він вірний присязі адвоката України та у своїй діяльності дотримується принципів верховенства права, законності, незалежності та конфіденційності, правил адвокатської етики, чесно і сумлінно забезпечує право на захист та надає правову допомогу відповідно до Конституції України, з високою відповідальністю виконує покладені на нього обов'язки.

На підставі договору від 15 серпня 2014 року № 37/08 про надання юридичної допомоги він був представником ОСОБА_6 у цивільній справі № 206/5271/14-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків, що розглядалася в Самарському районному суду м. Дніпропетровська. ОСОБА_5, є батьком ОСОБА_7 у зазначеній цивільній справі та протягом багатьох судових засідань, при розгляді справи, знаходився у залі судових засідань, як вільний слухач.

29 вересня 2015 року ОСОБА_5 направив скаргу до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, в якій виклав неправдиву та недостовірну інформацію відносно нього, як адвоката, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: «адвокат ОСОБА_4 свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує Правила адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та Правила адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат ОСОБА_4 сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…», -«адвокат ОСОБА_4 свідомо порушує ст. 43 Правил адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини», -«адвокат ОСОБА_4 демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат ОСОБА_4, відповідно до ст. 11 Правил адвокатської етики не повинен здійснювати захист та представництво…». Вказана скарга відповідача була розглянута 02 грудня 2015 року кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області та зміст цієї скарги був доведений до складу цієї комісії у присутності безпосередньо його та відповідача. Таким чином, відповідач своїми діями, вищезазначеною скаргою поширив неправдиву інформацію, тобто довів її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширив інформацію, що стосується саме позивача; поширив недостовірну інформацію, тобто таку, яка не відповідає дійсності та таке поширення відповідачем зазначеної інформації порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди особистим немайновим благам та перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Рішенням від 02 грудня 2015 року № 354/ДПВ-15 кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області у порушенні дисциплінарної справи відносно позивача відмовлено. На зазначене рішення від 02 грудня 2015 року № 354/ДПВ-15 відповідач подав скаргу, що надійшла до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України. Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України від 24 березня 2016 року скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року № 354/ДПВ-15 про відмову у порушенні дисциплінарної справи відносно нього залишено без змін.

Просив встановити, що порушено його особисте немайнове право та визнати інформацію, викладену відповідачем у скарзі від 29 вересня 2015 року відносно нього, як адвоката до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, а саме:

-«адвокат ОСОБА_4 свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує Правила адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та Правила адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат ОСОБА_4 сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…», -«адвокат ОСОБА_4 свідомо порушує ст. 43 Правил адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини», -«адвокат ОСОБА_4 демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат ОСОБА_4, відповідно до ст. 11 Правил адвокатської етики не повинен здійснювати захист та представництво…», такою, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, просив зобов'язати відповідача у строк в межах одного місяця з дня набрання законної сили рішення в цій справі спростувати недостовірну інформацію викладену ним в скарзі від 29 вересня 2015 року відносно нього до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області у такий саме спосіб, як вона була поширена, шляхом направлення на адресу кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області відповідного письмового повідомлення, виконаного відповідачем з текстом наступного змісту: «Інформація, викладена в скарзі ОСОБА_5 від 29 вересня 2015 року відносно адвоката ОСОБА_4 до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, а саме: -«адвокат ОСОБА_4 свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує Правила адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та Правила адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат ОСОБА_4 сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…», - «адвокат ОСОБА_4 свідомо порушує ст. 43 Правил адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини», - «адвокат ОСОБА_4 демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат ОСОБА_4, відповідно до ст. 11 Правил адвокатської етики, не повинен здійснювати захист та представництво…» є такою, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, просив зобов`язати відповідача у строк в межах одного місяця з дня набрання законної сили рішення в цій справі направити на адресу кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області письмове повідомлення про ухвалене у цій справі судове рішення, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Встановлено, що порушено особисте немайнове право позивача на повагу до гідності та честі та визнано інформацію, викладену ОСОБА_5 у скарзі від 29 вересня 2015 року відносно ОСОБА_4 до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, а саме, що (зазначено мовою оригінала):

- «адвокат ОСОБА_4 свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів та подає їх суду, нехтує присягою та грубо порушує Правила адвокатської етики. З неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та Правила адвокатської етики!!! Самовпевнений у безкарності, адвокат ОСОБА_4 сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення…»,

- «адвокат ОСОБА_4 свідомо порушує ст. 43 Правил адвокатської етики, свідомо бере участь в формуванні завідомо неправдивих доказів, посилається в суді на завідомо неправдиві та завідомо викривлені фактичні обставини»,

- «адвокат ОСОБА_4 демонструє в суді некомпетентність в питанні здійснення страхового відшкодування…, що в свою чергу дає всі підстави вважати, що адвокат ОСОБА_4 відповідно до ст. 11 Правил адвокатської етики, не повинен здійснювати захист та представництво…» такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 Зобов'язано ОСОБА_5 в строк в межах одного місяця з дня набрання рішення по цій справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, викладену ним в скарзі від 29 вересня 2015 року відносно ОСОБА_4 до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області у такий самий спосіб, як вона була поширена, шляхом направлення на адресу кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області відповідного письмового повідомлення. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1 000 грн та судові витрати. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року, з урахуванням виправлень в ухвалі суду, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В решти рішення залишено без змін.

Додатковим рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року з урахуванням виправлень, зазначених в ухвалі суду від 15 червня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 122 грн 12 коп.

У касаційних скаргах ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції та скасувати додаткове рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у винесенні додаткового рішення відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги не можуть бути задоволені з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1, виданим на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 12 червня 1989 року, ОСОБА_4 має право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 21, 22).

29 вересня 2015 року ОСОБА_5 звернувся зі скаргою про порушення присяги та Правил адвокатської етики до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області та просив порушити дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_4 У скарзі ОСОБА_5 посилався на те, що в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків та адвокат ОСОБА_4 представляє сторону відповідача ОСОБА_6 у даній справі. ОСОБА_5, який не є учасником цього цивільного процесу, спостерігає за ним від самого початку та вважає, що адвокат ОСОБА_4 свідомо бере участь у формуванні завідомо неправдивих доказів на користь свого клієнта та подає їх до суду, чим порушує Присягу та Правила адвокатської етики, свідомо викривляє фактичні обставини справи, з неприхованим цинізмом паплюжиться присяга та Правила адвокатської етики. Самовпевнений у безкарності, адвокат ОСОБА_4 сам ставиться до присяги як до клочка паперу, який можна використати при деякій потребі і в цьому ж запевнив свого підзахисного та його свідків, які також піддалися його впливу та, незважаючи на прийняту присягу надали суду неправдиві свідчення та ін. (а. с. 9−11).

За результатами розгляду даної скарги було винесено рішення кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області №354/ДПВ-15 від 02 грудня 2015 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_4 (а. с. 12).

Не погодившись з таким рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, ОСОБА_5 подав скаргу до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України та рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України від 24 березня 2016 року, скаргу залишено без задоволення, рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, №354/ДПВ-15 від 02 грудня 2015 року про відмову в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_4 залишено без змін (а. с. 13, 14).

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст. 1. Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За положеннями ст. 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Позивач, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, посилався на те, що відповідач такими своїми діями, вищезазначеною скаргою поширив неправдиву інформацію, тобто, довів її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, поширив інформацію, що стосується саме нього, поширив недостовірну інформацію, тобто таку, яка не відповідає дійсності та таке поширення відповідачем зазначеної інформації порушує його особисті немайнові права, завдає шкоди особистим немайновим благам та перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що відповідачем у скарзі про порушення присяги та Правил адвокатської етики до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області відносно позивача, як адвоката, що здійснював свої повноваження під час судового розгляду справи на представництво інтересів сторони по справі, були викладені його власні оціночні судження, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача. А також він звернувся до органу, уповноваженого розглядати скарги про порушення адвокатом присяги чи Правил адвокатської етики.

Щодо стягнення витрат на сплату судового збору, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_5 було сплачено судовий збір за звернення до апеляційного суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року у даній справі, сума якого становить в розмірі 2 122 грн 12 коп. та яка була вказана в ухвалі апеляційного суду.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року було задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_5, скасовано частково рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації у частині задоволення позовних вимог та відмовлено у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації у цій частині. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Враховуючи зазначене, із ОСОБА_4 повинно бути стягнуто на користь ОСОБА_5 судовий збір, сплачений останнім за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 2 122 грн 12 коп., суму якого слід було сплатити саме у вказаному розмірі, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_5 на зазначене рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року було задоволено частково.

Таким чином, судові рішення апеляційного суду є обґрунтованими та законними.

Доводи касаційних скарг на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року та додаткове рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Леванчук А.О.