Справа №597/47/17-ц
Провадження №2/597/50/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі головуючого Дудяка С.В.

з участю секретаря Богдана В.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві та в судовому засіданні в режимі відеоконференції разом із своїм представником ОСОБА_2 просять визнати недійсним шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_4, який зареєстрований 07.02.2014 року Синьківською сільською радою Заліщицького району, актовий запис №4.

Позивач та його представник покликаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, який приходився позивачу дядьком, помер. Після його смерті позивач, який був переконаний що він являється єдиним спадкоємцем майна після смерті дядька, дізнався, що останній по оголошенні в газеті познайомився з відповідачкою та 07.02.2014 року уклав з нею шлюб. Позивач та його представник вважають даний шлюб фіктивним, укладеним відповідачкою виключно з метою заволодіння майном ОСОБА_5 Після укладення спірного шлюбу дядько позивача залишився проживати у себе в будинку, в с.Висипівці Зборівського району, а ОСОБА_4 проживала в с.Синьків Заліщицького району. Спільного господарства вони відповідно не вели, спілкування також мало лише епізодичний характер. ОСОБА_5 періодично, після отримання пенсії та орендної плати за паї, їздив до відповідачки та після витрати грошей повертався додому. Відповідачка навпаки, жодного разу не навідувала ОСОБА_5 за його місцем проживання та лікування, яке він проходив в Тернопільському тубдиспансері. За таких умов, позивач та його представник вважають даний шлюб недійсним через його фіктивність, оскільки він укладений відповідачкою без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

В судовому засіданні позивач спростував твердження позовної заяви про те, що йому стало відомо про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 лише після смерті дядька, пояснивши, що дізнався про це у 2015 році.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнала та пояснила, що шлюб укладений між нею та ОСОБА_5 07.02.2014 року за взаємною згодою. Після його укладення вони проживали однією сім'єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство та були пов'язані спільним побутом. Відповідачка заперечує укладення шлюбу з ОСОБА_5 з метою заволодіння його майном, та наполягає, що виключною метою укладення їх шлюбу було саме створення сім'ї для спілкування та взаємодопомоги.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного:

відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.02.2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 07.02.2014 року уклали шлюб, зареєструвавши його в Синьківській сільській раді Заліщицького району, актовий запис №4. Після реєстрації шлюбу обидвом присвоєно прізвище "ОСОБА_3". Відповідачка змінила прізвище із ОСОБА_4 на ОСОБА_5, про що свідчить її паспорт серії НОМЕР_2, виданий 22.08.2015 року Заліщицьким РС УДМС України в Тернопільській області.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 27.09.2016 року.

Згідно ст.43 ч.3 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

Відповідно до ст.42 ч.1 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають, крім інших також особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу.

Відповідно до заповіту від 25.03.2016 року ОСОБА_5 заповів належне йому на праві власності будинковолодіння. що в с.Висипівці Зборівського району та земельні ділянки ОСОБА_1.

Позивач вважає, що реєстрацією даного спірного шлюбу порушені його права на спадкування майна після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ст.3 ч.2 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Позивач в судовому засіданні в режимі відеоконференції наполягає на тому, що ОСОБА_5 та відповідачка спільно не проживали та не були пов'язані спільним побутом.

Дані твердження позивача заперечує в судовому засіданні відповідачка, пояснюючи, що проживала з померлим ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловік та дружина, мали взаємні права та обов'язки, були зв'язані спільним побутом, після смерті вона самотужки займалась його похованнямі похоронила його в с.Синьків Заліщицького району.

Свою позицію позивач стверджує довідками №№769, 794, які видані Висиповецькою сільською радою Зборівського району 02.12.2016 року та 19.12.2016 року відповідно, згідно яких ОСОБА_5 з 2013 року по липень 2016 року проживав в с.Висипівці. Його дружина на території ради не перебувала, однак дані довідки спростовані самим Висиповецьким сільським головою ОСОБА_6, допитаним в судовому засіданні в режимі відеоконференції, який пояснив, що інформація, що відображена в даних довідках надана за бажанням самого позивача, записана з його слів та пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, достовірності якої він стверджувати не може.

Також інформація зазначена в даних довідкках спростовується довідкою №101 виданою 13.02.2017 року виконавчим комітетом Синьківської сільської ради Заліщицького району, про те, що ОСОБА_5 проживав з дружиною в с.Синьків, що підтверджено свідками-сусідами зазначеними в даній довідці ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Суд, як доказ, бере до уваги вищевказану довідку, оскільки інформація відображена в ній також підтверджується довідками №№98, 99, 100 виданими 13.02.2017 року виконавчим комітетом Синьківської сільської ради Заліщицького району, про те, що в присутності свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 07.02.2014 року було укладено за їх взаємною згодою шлюб. Після укладення даного шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю та вели спільне господарство.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_5 з 29.10.2014 року по 20.03.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільському обласному протитуберкульозному диспансері, що також підтверджено відповіддю вищевказаного лікувального закладу №63 від 30.01.2017 року.

Позивач наголошує на тому, що відповідачка не провідувала ОСОБА_5 під час його перебування в лікарні.

Відповідачка даних тверджень позивача не заперечує.

Суд вважає, що даний факт не має ключового значення при вирішенні даного спору, оскільки не провідування чоловіка під час його лікування не являється ознакою проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства чи зв'язку спільним побутом, правами та обов'язками.

Даний факт, на думку суду, може свідчити, як максимум, про характер їх взаємин, які відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судом при розгляді даної справи беруться до уваги.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №7/52 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер у стаціонарі Заліщицької ЦКРЛ ІНФОРМАЦІЯ_1 року від ендогенної інтоксикації, множинних метастазів у внутрішні органи, раку підшлункової залози. Дане свідоцтво видано ОСОБА_3.

Отримавши вищевказане свідоцтво, відповідачка усвідомлюючи свій обов'язок по відношенню до покійного чоловіка займалась його похованням, на чому наголошувала в судовому засіданні ОСОБА_3

Дана обставина також знайшла своє відображення в довідці №99 виданій 13.02.2017 року виконавчим комітетом Синьківської сільської ради Заліщицького району.

Допитані в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 пояснили про те, що під час лікування ОСОБА_5 в стаціонарі Тернопільського тубдиспансера, дружина його не провідувала та не підтримувала ні матеріально ні морально.

Допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_7 пояснили суду, що їм відомо про те, що ОСОБА_5 після одруження з відповідачкою постійно проживав в с.Висипівці, з дружиною, яка жодного разу до нього не приїздила, спілкувався переважно телефоном, лише зрідка їздив до неї в с.Синьків Заліщицького району.

Дані покази свідків суд приймає до уваги також лише як характеристику відносин подружжя, однак ними не підтверджено укладення відповідачкою шлюбу з ОСОБА_5 без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, виключно з метою заволодіння його майном, як на тому наполягають позивач та його представник.

Відповідно до ст.40 ч.2 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до положень ст.41 ч.2 СК України при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_5 їздив до відповідачки лише періодично, після отримання пенсії та орендної плати за паї, а після витрати грошей повертався додому, підтверджують саме їх взаємні права та обов'язки, зокрема фінансові, що саме і являються іншими обставинами, що мають в даному випадку істотне значення в сукупності із взяттям на себе всіх витрат пов'язаних з похованням померлого чоловіка відповідачкою.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. У випадках, передбачених ст.41 СК, шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. СК вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним, зокрема коли шлюб було укладено між усиновлювачем і усиновленою дитиною; двоюрідними братом і сестрою чи іншими родичами; з особою, яка не досягла шлюбного віку, тощо. Разом з тим, наявності одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач в судовому засіданні в режимі відеоконференції не навів доказів того, що шлюб між ОСОБА_5 та відповідачкою укладено без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, також таких доказів не містить позовна заява.

А, наявність заповіту, який було складено у Висиповецькій сільській раді 25.03.2016 року ОСОБА_5, тобто після укладення шлюбу 07.02.2014 року заповідачем, свідчить про тое, що ОСОБА_5 з своєї власної волі уклав шлюб з відповідачкою та вільно, на власний розсуд розпорядився своїм особистим майном.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання шлюбу укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та зареєстрованого 07.02.2014 року Синьківською сільською радою Заліщицького району, актовий запис №4 недійсним не доведені, тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.3, 40-43 Сімейного Кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог.

Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

На рішення може бути подано апеляцію, яка подається апеляційному суду Тернопільської області через Заліщицький районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя

С. В. Дудяк