У х в а л а

іменем україни

27 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Комишуваська селищна рада Оріхівського району Запорізької області, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - на рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_8, який постійно проживав за адресою:

АДРЕСА_1, спадкоємцями першої черги після смерті якого є він та його сестри: ОСОБА_5, ОСОБА_6

Зазначав,що 06 січня 2015 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Демидьонок О.М. була відкрита спадкова справа.

Після звернення із заявою про прийняття спадщини, нотаріус повідомив його про наявність заповіту, складеного його батьком 24 грудня 2014 року, який було посвідчено Комишуваською селищною радою Оріхівського району, за змістом якого ОСОБА_8 заповів все належне йому майно ОСОБА_4, яка також звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Звертав увагу на те, що на момент складання заповіту його батько був тяжко хворий, страждав на онкологічну хворобу, що вплинуло на поведінкові та психічні розлади здоров'я, стан психічного здоров'я ускладнився, останній місяць життя він самостійно не пересувався, потребував сторонньої допомоги.

Посилаючись на наведене та на те, що на момент складання заповіту його батько не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому відсутні підстави вважати наявність вільного волевиявлення щодо розпорядження належним йому майном, просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений 24 грудня 2014 року за реєстровим № 183 посадовою особою Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 липня

2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений 24 грудня 2014 року за реєстровим № 183 посадовою особою Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та направити справу до апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність волевиявлення ОСОБА_8 на складення заповіту щодо розпорядження належного йому майном, оскільки згідно з висновком судової-почеркознавчої експертизи від 14 грудня 2015 року підписи, виконані від імені спадкодавця, розміщені в графі «Підпис» оригіналів двох екземплярах оспорюваного заповіту від 21 грудня

2014 року, виконані не ОСОБА_8, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанцій

(ст. 335 ЦПК України), висновків судів апеляційного суду не спростовують, і на законність судового рішення не впливають.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 липня

2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

О.В. Закропивний