Справа № 365/158/17
Номер провадження: 2/365/173/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017 року смт. Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі :

головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.

за участю секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ Держгеокадастру у Згурівському районні Київської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулась до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 21 листопада 1998 року помер ОСОБА_4, після смерті якого позивачу відкрилась спадщина за заповітом на все майно померлого. Заповіт посвідчений ОСОБА_2 сільською радою 26 березня 1998 року за № 19. Позивач спадщину у встановленому законом порядку прийняв та його спадкові права ніким не оспорюються. До складу спадщини за заповітом входять земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,27 га, які розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області. Земельні ділянки передані у власність на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 26 грудня 1993 року № 22. Право власності на земельні ділянки посвідчується Державним актом серії КВ, зареєстрованим в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю від 28 листопада 1996 року № 129. В Державному акті наявна помилка та невірно зазначено прізвище власника «Фесинець». Позивачу було відмовлено нотаріальною конторою у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки у звязку із відсутністю підтвердження належності права власності на земельні ділянки померлому ОСОБА_4 Враховуючи вищевикладене, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить суд:

1.Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого 21 листопада 1998 року, право власності на:

-земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області та передана у власніть згідно Державного акту серії КВ, виданого на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 26 грудня 1993 року № 22 та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 28 листопада 1996 року № 129;

-земельну ділянку площею 0,27 га з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області та передана у власніть згідно Державного акту серії КВ, виданого на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 26 грудня 1993 року № 22 та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 28 листопада 1996 року № 129.

2.В разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, направили до суду заяви, в яких просили справу розглядати у їх відсутність, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала повністю, відповідач ОСОБА_2 сільська рада позовні вимоги визнала в повному обсязі, третя особа відділ Держгеокадастру у Згурівському районні проти задоволення позову не заперечував.

Суд визнав можливим розглядати справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін.

Згідно ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у звязку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що ОСОБА_4 фактично на праві власності належали земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,27 га, які розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області. Земельні ділянки передані у власніть на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 26 грудня 1993 року № 22. На імя ОСОБА_4 було виготовлено Державний акт серії КВ б/н на право приватної власності на землю, в якому помилково прізвище власника було зазначено як «Фесинець», що встановлено з копії Державного акту (а.с.13), копії витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок ( а.с.14,15). Після смерті ОСОБА_4, який помер 21 листопада 1998 року, спадщину за заповітом прийняв позивач ОСОБА_1, фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном шляхом проведення ремонту в спадковому будинку, інші спадкоємці відсутні, що встановлено з копії заповіту (а.с.11), копії довідки ОСОБА_2 сільської ради (а.с.12), копії спадкової справи № 53/2000 до майна померлого 21 листопада 1998 року ОСОБА_4 (а.с.28-58) Позивачу було відмовлено нотаріальною конторою у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки у звязку із відсутністю підтвердження належності права власності на земельні ділянки померлому ОСОБА_4 (нотаріальна відмова а.с.5).

В силу ч. 3 ст. 5 ЦК України (2003 року) якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 N 7 передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст.524 ЦК України1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

В силу ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст. 80 та ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільноправових угод.

Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом...

Відповідно до положення ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належали земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,27 га, які розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області та передані у власність на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 26 грудня 1993 року № 22. Право власності на земельні ділянки посвідчується Державним актом серії КВ, зареєстрованим в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 28 листопада 1996 року № 129. В Державному акті наявна помилка та невірно зазначено прізвище власника як «Фесинець». Після смерті ОСОБА_4, який помер 21 листопада 1998 року, спадщину за заповітом прийняв позивач ОСОБА_1 До вказаних правовідносин спадкування мають застосовуватись норми ЦК України 1963 року, оскільки спадщина відкрилась в період дії зазначеного Кодексу. Позивач спадщину прийняв відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. До складу спадщини за заповітом входить право власності на спірні земельні ділянки. Через наявність помилки в Державному аткі позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальних органах. Суд вважає за необхідне визнати за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на спірні земельні ділянки та не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 15, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 524,529,549 ЦК України 1963 року, ст.ст.81,116,126,131 ЗК України, ст.ст.88,197,212,215,218,223ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ Держгеокадастру у Згурівському районні Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого 21 листопада 1998 року, право власності на:

-земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області та передана у власніть згідно Державного акту серії КВ, виданого на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 26 грудня 1993 року № 22 та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 28 листопада 1996 року № 129;

-земельну ділянку площею 0,27 га з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області та передана у власніть згідно Державного акту серії КВ, виданого на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 26 грудня 1993 року № 22 та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 28 листопада 1996 року № 129.

Не застосовувати до ОСОБА_2 сільської ради Згурівського району Київської області положення ст.88 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 ( десяти ) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 ( десяти ) днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ