Номер провадження: 22-ц/785/3081/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Дрішлюка А.І.

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси до ОСОБА_3 з позовом про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя в частині вимог про поділ квартири АДРЕСА_1 залишено без розгляду за заявою позивача.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року в задоволенні вимог про поділ майна подружжя щодо автомобілю Hyundai Accent 2012 року випуску ВН 1806 ЕІ - відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що:

- сторони перебували у шлюбі з 29.01.2000 року по 08.07.2013 року (а.с.5, 6);

- у період шлюбу, а саме 08.12.2012 року року, подружжя придбало автомобіль Hyundai Accent, 2012 року випуску, номер шассі Z94CU41DACR168624, реєстраційний номер НОМЕР_1, що був зареєстрований на імя ОСОБА_2 ОСОБА_4 №2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 08.12.2012 року (а.с.12);

- до розірвання шлюбу, а саме 19.05.2016 року, відповідач здійснив відчуження вказаного автомобіля;

- ринкова вартість зазначеного автомобіля, у відповідності до висновку №01503, складеного 15.12.2016 року ПП Експертна ОСОБА_5 становить 284 120 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ придбаного за час шлюбу автомобілю Hyundai Accent 2012 року випуску ВН 1806 ЕІ, суд першої інстанції виходив з того, що відчуження автомобіля відбулося під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідач діяв зі згоди позивача, письмова згода на відчуження автомобіля другого з подружжя не вимагалася, будь-яких заборон щодо відчуження не існувало, порушень діючого законодавства не було.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Суд вірно встановив, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя і був знятий з обліку відповідачем до розірвання шлюбу.

При цьому з матеріалів справи не вбачається, що набуттю права спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль, передувало боргове зобовязання подружжя у вигляді повернення коштів, отриманих на придбання даного транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Отже, обєктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обовязки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї.

Аналізуючи встановлені у справі обставини в контексті норм матеріального права, яке регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами, судова колегія вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України). При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте встановивши вказані обставини, суд не перевірив доводи позивачки, що відповідач на власний розсуд здійснив відчуження автомобілю на користь його сина від попереднього шлюбу, діючи таким чином не в інтересах сім`ї, яка фактично була безоплатно позбавлена належного подружжю на праві спільно власності майна спірного автомобілю.

Судом не встановлено, а відповідачем не представлено належних доказів про отримання грошових коштів за автомобіль Hyundai Accent 2012 року випуску ВН 1806 ЕІ, який був знятий ОСОБА_3 з обліку, та використання відповідачем цих коштів в інтересах сім`ї.

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль, фактично вибув з власності подружжя без будь-якої грошової компенсації вартості автомобілю.

Тому немає підстав для набуття висновку, що відповідач вчинив відчуження автомобілю в інтересах сім`ї та використав гроші на задоволення її потреб.

За таких обставин, відповідач заперечуючи проти заявлених вимог, мав принаймні довести про наявність згоди позивача (усної та письмової) щодо відчуження автомобілю на користь іншої особи.

Однак і таких доказів відповідачем суду не представлено.

Відповідно до абз 1, 2 п. 30 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналізуючи встановлені у справі обставини, враховуючи наявні у справі докази та виходячи з норм СК України, які регулюють правовідносини, що склалися між сторонами, судова колегія доходить висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобілю в порядку поділу майна подружжя.

Тому рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених вимог з підстав наведених у рішенні суду апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги, що висновком судової авто товарознавчої експертизи, встановлена вартість транспортного засобу автомобілю Hyundai Accent 2012 року випуску ВН 1806 ЕІ, яка станом на 15.12.2016 року становить 284120 грн., то 1/2 частина автомобілю складає 142060 грн., які враховуючи встановлені у справі обставини та у відповідності до заявлених вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

У відповідності до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем за подання позову до суду першої інстанції у відповідності до заявлених вимог сплачено судовий збір (а. с. 1, 24) у загальному розмірі 2425 грн. (551,20+1873,80), але відшкодуванню підлягає 1420,60 грн. пропорційно вартості задоволених позовних вимог (1%*142060). Також позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було сплачено вартість судової авто товарознавчої експертизи з визначення вартості спірного автомобілю в сумі 1000 грн. (а. с. 43).

Крім того за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 1562,66 грн.

Даний розмір судового збору відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір» в редакції на час подання апеляційної скарги, відповідно до якого розмір судового збору становив 110% від суми судового збору, що підлягала сплаті на час подання позову до суду першої інстанції. Тобто 1420,60*110%=1562,66 грн.

Таким чином у відшкодування судових витрат з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір сплачений в суді першої та апеляційної інстанції з додержанням вимог пропорційності суми задоволених позовних вимог, а також вартість судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1000 грн., а всього слід стягнути судових витрат в загальній сумі 3983 грн. 26 коп. (1420,60+1562,66+1000).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 31 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя вартість 1/2 частки вартості автомобілю Hyundai Accent 2012 року випуску, номер шассі Z94CU41DACR168624, реєстраційний номер НОМЕР_1, що складає 142060 грн. (1/2 від 284 120 грн.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в загальній сумі 3983 грн. 26 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_6