Справа № 755/2383/17
"21" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Арапіної Н.Є.
з секретарем Рудь Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товриства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.
Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст.76 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання".
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 02 лютого 2017 року заборгованість в сумі 66 546,89 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 65 192,84 Доларів США, у тому числі простроченої заборгованості у розмірі 3 500,32 Долари США за строк з 18 липня 2016 року по 02 лютого 2017 року, заборгованості по процентах у розмірі 1 354,05 Доларів США в тому числі прострочена заборгованості по процентах у розмірі 646,70 доларів США за строк з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2017 року та пені у розмірі 7 580 грн. 42 коп., що складається з пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 03 лютого 2016 року по 02 лютого 2017 року в розмірі 7 275,33 грн., заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 19 серпня 2016 року по 20 січня 2017 року в розмірі 305,09 грн. (а.с. 50-57).
Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.
Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
В постанові Верховного суду України у справі за № 6-145цс14 від 24 вересня 2015 року висловлена така правова позиція: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений.
Тому станом на 02 лютого 2017 року підлягає стягненню заборгованість по кредиту у розмірі 65 192,84 Доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 3 500,32 Долари США за строк з 18 липня 2016 року по 02 лютого 2017 року, заборгованість по процентах у розмірі 1 354,05 Доларів США, у тому числі прострочена заборгованість по процентах у розмірі 646,70 доларів США за строк з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2017 року.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 03 лютого 2016 року по 02 лютого 2017 року у розмірі 7 275,33 грн., пеню за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом за період з 19 серпня 2016 року по 20 січня 2017 року у розмірі 305,09 грн.
Згідно п. 1.5 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_3, код банка (МФО) 351005, у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.
Згідно п. 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки.
Згідно п. 12.1 кредитного договору відповідно до ст.ст. 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку порушення умов договору та направлення банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за договором протягом тридцяти одного календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на тридцять другий календарний день з дати одержання позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі не отримання позичальником вищевказаного повідомлення банку з інших підстав протягом сорока календарних днів з дати направлення повідомлення банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на сорок перший календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту від банку.
Відповідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Судом перевірено розрахунок пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору: пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 03 лютого 2016 року по 02 лютого 2017 року становить у розмірі 7 275,33 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом за період з 19 серпня 2016 року по 20 січня 2017 року становить у розмірі 305,09 грн.
Позивач просив про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.
Солідарний обов»язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст.541 ЦК України).
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 109066, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором (а.с. 41-42).
26 листопада 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 109066 від 17 квітня 2007 року, відповідно до якої ОСОБА_2 надав свою згоду на зміну основного зобов'язання, що забезпечується договором, зокрема, щодо графіку погашення кредиту (а.с.43).
Положеннями частин першої, другої статті 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини).
Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.
Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.
Саме така правова позиція виловлена в постанові Верховного суду України у справі № 6-368цс16від 22 червня 2016 року.
Оскільки з позовом до суду кредитор звернувся 07 лютого 2017 року, а письмові вимоги про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором 19 грудня 2016 року були направлені відповідачам (а.с. 44, 45, 46-49), позивачем дотримано шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя.
Відповідачем ОСОБА_1 не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування.
Будь-яких доказів на спростування наданого Позивачем розрахунку заборгованості Відповідачі суду не надали, як і не надали доказів щодо належного виконання ними умов кредитного договору.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 27 063 грн. 79 коп. (а.с.4), відповідно до Закону України "Про судовий збір".
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі по 13 531 грн. 89 коп. з кожного.
Керуючись ст.ст.509, 525, 526, 530, 541, 549, 553, 554, 610, 611, 625, 1054-1055 ЦК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", ст.ст. 10, 11, 15, 60, 79, 88, 209, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Повний текст рішення виготовлено 24 квітня 2017 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна