Номер провадження: 22-ц/785/1480/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_6 ОСОБА_2» про визнання недійсним кредитного договору та визнання недійсним договору іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2010 року,

встановила:

У грудні 2009 р. ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із вищезазначеним уточненим у січні та березні 2010 р. позовом, в якому остаточно просили: 1) визнати недійсним договір кредиту № 01/0043/81/56231 від 08.06.2006, укладений між ОСОБА_7 та АКПІБ «Аваль»; 2) визнати недійсним іпотечний договір від 23.06.2006 р., укладений між АКПІБ «Аваль» та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 3354; 3) визнати недійсним укладений між АКПІБ «Аваль» та ОСОБА_5 договір поруки; 4) зобовязати ВАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_2» прийняти у ОСОБА_4 суму в розмірі 493 519,85 грн. з розстрочкою платежів на 50 місяців, із сплатою щомісячного платежу в розмірі 9 870,40 грн.; 5) виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором про внесення змін № 1 від 03.01.2007 р., укладеним між АКПІБ «ОСОБА_2» та ОСОБА_7, посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8, зареєстрованим в реєстрі за № 3532, а саме земельної ділянки, площею 0,3751 га., розташованої в с. Санжійка, вул. Приморська, 56-а, Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, яка належить ОСОБА_7 на праві власності.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 у позові посилалися на те, що відповідно до укладеного 08.06.2006 р. між АКПІБ «Аваль» (далі ОСОБА_6) та ОСОБА_7 кредитного договору № 01/0043/81/56231 (далі Кредитний договір) остання отримала кредит у розмірі 200 000 доларів США, що еквівалентно 1 010 000,00 грн., у вигляді не відновлювальної кредитної лінії.

В забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_7 23.06.2006 р. було укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано належну позичальнику земельну ділянку, площею 0,3751 га., розташовану в с. Санжійка, вул. Приморська, 56-а, Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

Крім того, в забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за яким останній зобовязався нести солідарну відповідальність, в повному обсязі, за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором.

При укладенні кредитного договору були порушені вимоги закону. Іноземна валюта не може бути предметом договору про надання споживчого кредиту. Кредитний договір укладено без відповідного дозволу (індивідуальної ліцензії) у Банку.

Після укладення кредитного договору відбулася істотна зміна обставин, а саме значно збільшився курс долара США до гривні, який на час укладення кредитного договору становив 5,05 грн. за один долар США. Подальше виконання умов кредитного договору порушує принцип справедливості, оскільки сплаті підлягає більша сума у гривні, ніж на час укладення кредитного договору. Таким чином, умови кредитного договору з надання кредиту в іноземній валюті є несправедливими. У кредитному договорі відсутні усі необхідні істотні умови, а саме відповідальність Банку за неналежне виконання своїх зобовязань.

Недійсність основного договору тягне за собою недійсність договорів про його забезпечення.

Представник позивачів у судовому засіданні уточнений позов підтримав, просив задовольнити його за вказаних у позові підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Посилався на те, що при укладені кредитного договору Банком не було допущено порушень діючого законодавства.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2010 р. позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір № 01/0043/81/56231 від 08.06.2006, укладений між ОСОБА_7 та АКПІБ «Аваль».

Визнано недійсним іпотечний договір від 23.06.2006 р., укладений між АКПІБ «Аваль» та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 3354.

Зобовязано ВАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_2» прийняти від ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 493 519,85 грн..

Виключено з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором про внесення змін № 1 від 03.01.2007 р., укладеним між АКПІБ «Аваль» та ОСОБА_7, посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8, зареєстрованим в реєстрі за № 3532, а саме земельної ділянки, площею 0,3751 га., розташованої в с. Санжійка, вул. Приморська, 56-а, Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2010 р. задоволено заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 09.09.2010 р. про перегляд вищевказаного рішення у звязку з нововиявленими обставинами. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2010 р. скасовано. Справу призначено до судового розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2010 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено у повному обсязі.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

Банк письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. Представника у судове засідання не направив. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Двічі надав заяву про відкладення розгляду справи. Клопотання Банку про відкладення розгляду справи було відхилено у звязку з його необґрунтованістю.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам діючого законодавства. Оскільки відсутні підстави для визнання основного договору, то відсутні підстави для визнання недійсними договорів про його забезпечення (а. с. 133 135).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 192, 203, 215, 216 509, 525, 526, 533, 1054, 1056, 1057-1 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що відповідно до укладеного 08.06.2006 р. між АКПІБ «Аваль» (далі ОСОБА_9) та ОСОБА_7 кредитного договору № 01/0043/81/56231 та додаткових угод до нього від 04.04.2007 р. , від 30.04.2009 р. (далі Кредитний договір) (а. с. 15 31) позивачка отримала від Банку кредит у розмірі 200 000 доларів США, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії.

В забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_7 23.06.2006 р. було укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір (а. с. 32 37), за умовами якого в іпотеку передано належну іпотекодавцю земельну ділянку, площею 0,3751 га., розташовану в с. Санжійка, вул. Приморська, 56-а, Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області (а. с. 67).

Між сторонами склалися кредитні правовідносини, правовідносини з визнання кредитного договору, договорів забезпечення недійсними.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. ст. 1054, 1056, 1057-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обовязковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобовязання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Згідно із ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Використання іноземної валюти на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень ст. ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» необхідно встановлювати наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а не індивідуальної ліцензії на здійснення конкретної валютної операції. Про це вказується, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, повинно враховуватися іншими судами загальною юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи з наведеного, посилання позивачів на відсутність у Банку індивідуальної ліцензії на надання йому кредиту в іноземній валюті не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Не є підставою для визнання кредитного договору недійсним і посилання позивачів на несправедливість умов кредитного договору, яке полягає в тому, що збільшення курсу долара США призвело до порушення його прав, оскільки сплаті підлягає більша сума у гривні, ніж на час укладення кредитного договору.

Випадки визнання умов договору про надання споживчого кредиту несправедливими передбачені ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Загальні положення про несправедливі умови договору вказуються у ч. ч. 2, 3 ст. 18 цього Закону. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Частиною 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли визнання недійсним положення зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Під час укладення кредитного договору Банку не були відомі обставини щодо можливого зростання курсу долара США внаслідок фінансової кризи, а тому він не міг попередити про це позичальника. Крім того, ризик настання негативних наслідків внаслідок можливого зростання курсу іноземної валюти у результаті фінансової кризи або можливого його зменшення внаслідок економічного зростання несуть сторони кредитного договору.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо несправедливих умов договору про надання споживчого кредиту. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; 3) умови договору завдають шкоди позивачеві. Разом з тим, позивачі послалися тільки на істотний дисбаланс прав та обовязків сторін за угодою.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, та визнання недійсним похідних іпотечного договору та договору поруки.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції були порушені норми чинного законодавства при перегляді рішення у звязку з нововиявленими обставинами не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_5, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3