АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 441/576/2012 22-ц/774/103/К/17
Справа № 441/576/2012 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/103/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 24 (3) Доповідач Барильська А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М. Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: відповідача ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення витрат по оплаті юридичних послуг, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2012 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення витрат по оплаті юридичних послуг.

В обґрунтування позову зазначила, що 29 серпня 2011 року між нею та адвокатом ОСОБА_2 було укладено договір № 55 про надання юридичних послуг, згідно якого відповідач зобовязався здійснювати захист її синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по кримінальній справі і надавати юридичну допомогу.

За надані юридичні послуги вона сплатила відповідачу 100% обумовленого гонорару в розмірі 24000 грн., які в той же день 29.08.2011 року, за її проханням, перерахували жінка її сина ОСОБА_6 на картковий рахунок відповідача.

29 серпня 2011 року ОСОБА_2 було допущено до участі у кримінальній справи, однак у вересні 2011 року відповідача було заарештовано і він знаходиться під вартою, у звязку з чим вона була вимушена звернутись до іншого адвоката для захисту синів.

Оскільки відповідач не здійснив взятих на себе зобовязань, просила суд визнати договір № 55 від 29.08.2011 року розірваним та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь виплачений гонорар в розмірі 24000 грн., а також судові витрати

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2012 рокупозов задоволено частково. Припинено дію договору про надання юридичних послуг від 29 серпня 2011 року між приватним адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по наданню правової допомоги і здійснення захисту ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 24000 грн. отриманої оплати по договору про надання юридичної допомоги, 240,00 грн. судового збору, а всього 24240 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись порушенням судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

На думку відповідача, судом не враховано, що позивачем не надано доповнення до договору, де б повинна була бути прописана сума гонорару, тобто на момент розгляду справи не існувало будь-яких закріплених договором даних щодо конкретної суми в 24000 грн.

Зазначає, що 27.08.2011 року до нього звернулась не позивач, а ОСОБА_6 дружина підзахисного, оскільки потрібно було захищати її чоловіка разом з його братом та саме вона привезла підписаний позивачем договір, а самі сторони по договору, його умови не обговорювали та жодних додатків з обумовленим розміром гонорару, сумісно не підписували.

Звертає увагу, що він не відмовлявся здійснити захист синів позивача, але вимагав, щоб останні спочатку через неї розрахувались за надані ним раніше в 2008 році консультаційні послуги за ДТП з їх участю, при цьому була оговорена сума оплати в 24000 грн., однак останні не розрахувались. Він не заперечує щодо отримання грошових коштів в розмірі 24000 грн., однак ці кошти були сплачені не позивачем і не в рамках договору від 29.08.2011 року, а третьою особою в рахунок погашення боргу за 2008 рік. Наданий чек не містить реквізитів, що сума в 24000 грн. була сплачена за договором від 29.08.2011 року.

Крім того, на думку відповідача, оскільки, відповідно до п. 6 договір вступив в силу з моменту підписання та сплати грошової винагороди, яка сплачена не була, зазначений договір не вступив в силу, а тому рішення суду про припинення договору, є помилковим.

Також, відповідач вважає, що, якщо навіть припустити, що не відповідає дійсності, що якість кошти надходили, суд повинен був дослідити обєм робіт, виконаний ним та зменшити суму повернутих коштів на суму виконаних робіт.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2011 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2, було укладено договір № 55 про надання юридичних послуг, відповідно до якого, відповідач ОСОБА_2, як адвокат, зобовязався надавати правову допомогу і здійснювати захист підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є синами позивача ОСОБА_3, по кримінальній справі і надавати юридичні послуги (а.с. 4-5).

Пунктом 1 Договору передбачено, що за надані юридичні послуги (для їх виконання) ОСОБА_3 виплачує адвокату передоплату в розмірі 100%. згідно доповнення до діючого договору, яке є невідємною частиною цього договору та повязана з виконанням юридичного завдання.

Згідно п. 5 даного Договору, у разі невиконання умов договору з боку виконавця останній несе перед замовником матеріальну відповідальність, аж до повернення останньому суми оплати по договору, за виключенням прямих витрат, які відбувались при належному виконанні договору.

Відповідно до п. 6 зазначеного Договору, він вступає в силу з моменту його підписання та сплати грошової винагороди замовником виконавцю, що була досягнута за домовленістю сторін та викладена в доповненні до договору, який є його невідємною частиною та діє до вирішення справи по суті, а саме: до вирішення питання по суті.

Пунктом 7 Договору про надання юридичних послуг передбачено, що дія договору може бути припинена однією стороною з обовязковим письмовим повідомленням іншої: з боку замовника «заяви» про відмову від послуг в разі невиконання умов договору виконавцем, або про задоволення в повному обсязі правових питань замовника; з боку виконавця повідомлення про неналежне виконання умов договору замовником та несвоєчасно здійсненої грошової винагороди за умовами договору, викладеними в п. 4 цього договору.

З квитанції ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 29.08.2011 року вбачається, що від ОСОБА_6 було перераховано суму в розмірі 24000 грн. на рахунок/карту: 946012, який належить відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 9, 30).

Як вбачається з постанови слідчого СВ Тернівського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 29 серпня 2011 року, адвоката ОСОБА_2 було допущено в якості захисника по кримінальній справі № 54111669 для захисту прав та законних інтересів підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 7).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 зазначила, що відповідачем не виконано умови договору про надання юридичних послуг від 29.08.2011 року, у звязку з чим даний договір слід визнати розірваним, а сума в розмірі 24000 грн., сплачена за даним договором, підлягає стягненню з відповідача.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки умовами договору про надання юридичних послуг від 29.08.2011 року передбачено припинення в разі його невиконання, даний договір підлягає припиненню та на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 24000 грн. у звязку з невиконанням умов договору.

Колегія суддів не може повністю погодитись з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно до ст. 1001 ЦК України, договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Згідно ст. 1002 ЦК України, повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

Статтею 1003 ЦК України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Згідно ст. 1006 ЦК України, повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Відповідно до ст. 1009 ЦК України, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення. Відмова довірителя від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих повіреному припиненням договору, крім випадку припинення договору, за яким повірений діяв як комерційний представник. Відмова повіреного від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих довірителеві припиненням договору, крім випадку відмови повіреного від договору за таких умов, коли довіритель позбавлений можливості інакше забезпечити свої інтереси, а також відмови від договору, за яким повірений діяв як комерційний представник.

З оглянутих апеляційним судом матеріалів кримінальної справи № 1-640/11 (провадження № 1/441/73/12), витребуваних з Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ст. 187 ч. 2 КК України вбачається, що під час проведення досудового слідства, слідчому слідчого СВ Тернівського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області від підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 29 серпня 2011 року надійшли заяви про призначенням їм в якості захисника ОСОБА_2 (а.с. 110, 11 том 1 кримін.справи).

Постановою слідчого СВ Тернівського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 29 серпня 2011 року, адвоката ОСОБА_2 було допущено в якості захисника по кримінальній справі № 54111669 для захисту прав та законних інтересів підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 112-113 том 1 кримін.справи).

29 серпня 2011 року між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір № 55 про надання юридичних послуг, відповідно до якого, ОСОБА_2 зобовязався надавати правову допомогу і здійснювати захист підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є синами ОСОБА_3, по кримінальній справі і надавати юридичні послуги (а.с. 114-115 том 1 кримін.справи).

Також, відповідно до матеріалів зазначеної кримінальної справи, відповідач ОСОБА_2 приймав участь при допиті в якості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_4 протягом 29 серпня 2011 року (а.с. 119-120, 124-125 том 1 кримін.справи).

Крім того, відповідач ОСОБА_2 приймав участь 29 серпня 2011 року в судових засіданнях Тернівського районного суду м. Кривого Рогу при обранні запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 127, 129 том 1 кримін.справи) та надавав обвинуваченим юридичну допомогу.

05 жовтня 2011 року від обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшли заяви про відмову від послуг захисника ОСОБА_2 (а.с. 180, 181 том 1 кримін.справи).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для припинення укладеного між сторонами договору про надання юридичних послуг від 29.08.2011 року, оскільки встановлено та не оспорюється відповідачем, що ОСОБА_2 з 23.09.2011 року був взятий під варту по кримінальній справі, у звязку з чим він не в повному обсязі виконав обовязки по захисту обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а п. 7 договору передбачено припинення дії договору в разі його невиконання.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми, сплаченої за договором про надання юридичних послуг від 29.08.2011 року, однак не погоджується з розміром зазначеної суми, з наступних підстав.

Пунктом 1 Договору від 29.08.2011 року передбачено, що за надані юридичні послуги (для їх виконання) ОСОБА_3 виплачує адвокату передоплату в розмірі 100% згідно доповнення до діючого договору, яке є невідємною частиною цього договору та повязана з виконанням юридичного завдання.

Оскільки зазначене доповнення до спірного договору щодо розміру передоплати, повязаної з виконанням юридичного завдання, сторонами не надано, а відповідач ОСОБА_2 посилається на часткове виконання робіт по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за ст. 187 ч. 2 КК України, виходячи з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 821 від 14.05.1999 року «Про затвердження Порядку оплати праці адвокатів з надання громадянам правової допомоги в кримінальних справах за рахунок держави», яка діяла на час укладання спірного договору, враховуючи час роботи ОСОБА_2 по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за ст. 187 ч. 2 КК України його участь при допиті обвинувачених, обрання їм запобіжного заходу та надання юридичної допомоги обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_4, мінімальну заробітну плату, встановлену на серпень 2011 року у розмірі 960 грн., відсоток компенсації витрат на правову допомогу, встановлений вищезазначеною постановою, колегія суддів вважає, що розмір оплати відповідача за участь в якості адвоката по кримінальній справі становить 1440 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума, сплачена за договором про надання юридичних послуг від 29.08.2011 року в розмірі 22560 грн., виходячи з розрахунку: 2440 грн. 1440 грн. = 22560 грн.

Посилання відповідача ОСОБА_2 в апеляційному суді на те, що він надавав правову допомогу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по кримінальній справі протягом 30 годин та був присутнім при ознайомленні обвинувачених з актами експертиз, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами та спростовуються оглянутими апеляційним судом матеріалами кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за ст. 187 ч. 2 КК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивачем не надано доповнення до договору, де б повинна була бути прописана сума гонорару, тобто на момент розгляду справи не існувало будь-яких закріплених договором даних щодо конкретної суми в 24000 грн., а, відповідно до п. 6 договір вступає в силу з моменту підписання та сплати грошової винагороди, яка сплачена не була, у звязку з чим зазначений договір не вступив в силу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, сума в розмірі 24000 грн. була сплачена на рахунок відповідача саме 29.08.2011 року, тобто в день укладання договору про надання юридичних послуг та ОСОБА_2 приступив до виконання обовязків, відповідно до умов договору.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що до нього звернулась не позивач, а ОСОБА_6 дружина підзахисного, оскільки потрібно було захищати її чоловіка разом з його братом та саме вона привезла підписаний позивачем договір, а самі сторони по договору, його умови не обговорювали та жодних додатків з обумовленим розміром гонорару, сумісно не підписували, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з договору про надання юридичних послуг від 29.08.2011 року, він підписаний саме позивачем ОСОБА_3 та в договорі зазначено, що ОСОБА_2, як адвокат, зобовязався надавати правову допомогу і здійснювати захист підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є синами позивача ОСОБА_3, по кримінальній справі і надавати юридичні послуги.

Посилання відповідача в апеляційному суді та в апеляційній скарзі на те, що кошти в розмірі 24000 грн. були сплачені йому не позивачем і не в рамках договору від 29.08.2011 року, а третьою особою ОСОБА_6 в рахунок погашення боргу за 2008 рік, коли він надавав консультаційні послуги за ДТП за участю одного з синів позивача, при цьому була оговорена сума оплати в 24000 грн., однак останні не розрахувались, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані доводи не підтверджені належними доказами, відповідачем не надано відповідного договору про надання юридичних послуг в 2008 році та оговореної суми оплати, а допитана апеляційним судом свідок ОСОБА_6 пояснила, що, що дійсно, саме вона сплатила 29.08.2011 року кошти в розмірі 24000 грн. на рахунок ОСОБА_2, які належать позивачу ОСОБА_3, за її проханням, зазначивши своє прізвище в квитанції, оскільки особисто вносила кошти.

З урахуванням викладеного, матеріалів справи, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині розміру отриманої плати по договору про надання юридичної допомоги, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір з 24000 грн. до 22560 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 даної статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, рішення суду також слід змінити в частині розподілу судових витрат, зменшивши розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 240 грн. до 216 грн., а також змінитив частини загальної суми, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір з 24240 грн. до 22776 грн. В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2012 року змінити в частині розміру отриманої плати по договору про надання юридичної допомоги, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір з 24000 грн. до 22560 грн.

Рішення суду змінити в частині судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір з 240 грн. до 216 грн.

Рішення суду змінити в частини загальної суми, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір з 24240 грн. до 22776 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_8