У Х В А Л А

27 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада

2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року та рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення від права на спадкування, визнання права власності у порядку спадкування, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, треті особи: Головне управління юстиції у

м. Києві, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності у порядку спадкування, за зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головне управління юстиції у м. Києві, Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в

м. Києві, про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності у порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головне управління юстиції у м. Києві, Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення від права на спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_5, Головне управління юстиції у м. Києві, Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и л а :

Подільський районний суд м. Києва рішенням від 2 листопада

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від

16 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4, позов ОСОБА_5 та зустрічний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_7, задовольнив частково: визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після її чоловіка ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнав за ОСОБА_5 право власності на 1/6 цієї квартири в порядку спадкування за законом після його батька ОСОБА_9; витребував у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5

1/3 зазначеної квартири; визнав договір дарування, укладений 31 липня

2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 недійсним в частині дарування 1/6 спірної квартири; визнав за ОСОБА_7 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після її батька ОСОБА_9; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року залишила без змін.

23 лютого 2017 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі рішень з підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме статей 15 та 16 Цивільного кодексу України, статей 3, 4, 213 та 215 Цивільного процесуального кодексу України, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи свої доводи заявниця надала рішення Верховного Суду України від 28 травня 2008 року постановлену ним, як судом касаційної інстанції, рішення та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2012 року, 10 вересня 2014 року, 20 квітня та 16 листопада 2016 року, а також постанову Верховного Суду України від 7 грудня 2016 року.

У заяві також міститься клопотання, у якому ОСОБА_4 просить зупинити виконання ухвалених у справі рішень.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 2 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій виходив з того, що спірна квартира належала в рівних частках на праві власності сім'ї ОСОБА_5, а саме сину ОСОБА_5, матері ОСОБА_10 та батьку ОСОБА_9; оскільки рішення суду на підставі якого за ОСОБА_9 визнано право власності на 1/3 частину квартири, тобто всю спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10, скасовано, і він після смерті дружини фактично прийняв спадщину у вигляді 1/6 частини квартири, а тому за життя міг розпорядитись лише цією частиною; після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина у вигляді 1/3 часини квартири, спадкоємцями першої черги за законом після нього є син

ОСОБА_5, мати ОСОБА_6, яка відмовилась від своєї частки на користь ОСОБА_5, тому останній успадкував 1/6 часину майна, донька ОСОБА_7 та ОСОБА_4 успадкували по 1/12 частині спірного майна.

У наданому для порівняння рішенні від 28 травня 2008 року суд касаційної інстанції зазначив, що після смерті спадкодавця (матері сторін) відкрилася спадщина на Ѕ частину будинку, яку в рівних частинах (по 1/6) фактично прийняли всі спадкоємці - діти сторони в справі та співвласник (батько сторін); після смерті останнього відкрилась спадщина на 2/3 частини будинку, на які складно заповіт на ім'я доньки, яка прийняла спадщину звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою; за таких обставин суди визнали право власності за донькою на 5/6 частин спірного майна (з яких 2/3 за заповітом та 1/6 за законом після смерті матері) та за сином на

1/6 частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері.

У справі, в якій ухвалено надане заявницею для порівняння рішенні від 28 травня 2008 року та у справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, встановлено різні фактичні обставини справи.

Крім того, надана для порівняння ухвала від 27 червня 2012 року постановлена в справі про визнання недійсним договору оренди землі та скасування його державної реєстрації, повернення земельних ділянок; ухвала від 10 вересня 2014 року - в справі про скасування приватизації земельної ділянки, визнання права власності на неї та визначення меж; ухвала від

20 квітня 2016 року - в справі про стягнення заборгованості із заробітної плати, зобов'язання внести запис до трудової книжки тощо; від 16 листопада 2016 року - припинення іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України від 7 грудня 2016 року постановлена у справі про визнання недійсними договору купівлі-продажу майнових прав, додаткових угод до договору купівлі-продажу майнових прав та свідоцтва про право власності на квартиру.

Таким чином, у справах, судові рішення в яких надано заявницею для порівняння та у справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, наявні різні предмети й підстави позову, зміст позовних вимог, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та встановлено різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Підстави для висновку про те, що ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року не відповідає викладеному в наданій для порівняння постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, відсутні.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Ураховуючи викладене, а також вимоги пункту 2 частини першої статті 3601 ЦПК України, клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання ухвалених у справі судових рішень підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 353, 355, 360, 3601 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення від права на спадкування, визнання права власності у порядку спадкування, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності у порядку спадкування, за зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головне управління юстиції у м. Києві, Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності у порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головне управління юстиції у м. Києві, Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення від права на спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_5, Головне управління юстиції у м. Києві, Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення від права на спадкуванняза заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року та рішення Подільського районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року відмовити.

Клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання судових рішень залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук