Справа № 236/33/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Білоус Д.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 до державного наторіуса Краснолиманської державної нотаріальної контори Семенової Ірини Миколаївни, ОСОБА_3 про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, суд,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2016 року ОСОБА_1 Володимирівназвернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до державного наторіуса Краснолиманської державної нотаріальної контори Семенової Ірини Миколаївни, ОСОБА_3про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу квартири.

10.01.2017року суддею Краснолиманського міського суду відкрито провадження по цивільній справі.

ОСОБА_1 разом із вищевказаною позовною заявою подала до суду заяву про забезпечення позову в якій просить забезпечити заявлений нею позов шляхом накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Заявапро забезпечення позову обгрунтована тим, що «... новий власник, як добросовісний набувач може вчинити дії щодо перепродажу даної квартири, що може прямо вплинути на результат розгляду позову».

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суддя приходить до наступного висновку.

Статтею151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Згідно із ч.2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч.3 ст. 151 ЦПК України). Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 152 ЦПК України).

Відповідно до правових позицій, висловлених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову; суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали (п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.60 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заявником не надано доказів хто є власником спірного нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не надано доказів які б підтверджували намагання власника реалізувати нерухоме з метою ухилитись від подальшого виконання рішення суду.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб ( в даному випадку власників квартири), права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для забезпечення позову позивача до відповідачів шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 151,152,153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення арешту на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -