Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336-2261-16 ц Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження №22-ц/778/174/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 "ПриватБанк" (далі "ПриватБанк") звернулося до суду з вказаним позовом в якому вказало на те, що Заявою про приєднання до Умов та Правил надання фінансового лізингу K100A- 47775511 від 26.02.2013 року ОСОБА_4 виразила своє бажання щодо приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті privatbank.ua. Заява про приєднання до Умов та Правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі ст. ст. 633, 634 ЦК України.

Відповідно до укладеного 26.02.2013 року договору лізингу між ПАТ «ОСОБА_3 банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, остання отримала у платне користування автомобіль марки Geely, модель FЕ1, реєстраційний номер АЕ 1763НЕ вартістю 123900.00 грн. та зобовязалась сплачувати щомісячні платежі, у строк та у розміри, встановлені графіком лізингових платежів, переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк».

У звязку з невиконанням умов вищезазначеного договору лізингу у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 128 113,99 гривень.

На підставі зазначеного позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, дана їм правильна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір фінансового лізингу від 26.02.2013 року укладений між сторонами, предметом якого є транспортний засіб, усупереч вимогам ст. 799 ЦК України не був нотаріально посвідчений, то ж за ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним і не підлягає визнанню судом недійсним за законом, а нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам норм матеріального права, на підставі яких вирішено спір. А також вважає, що рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, зокрема, є таким, що відповідає ст.ст. 213, 214 ЦПК України щодо його законності і обґрунтованості.

Судом встановлено, що 26.02.2013 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу, за який відповідач отримав у платне користування автомобіль марки «Geely», 2012 року випуску, реєстраційний номер АЕ 1763НЕ та зобовязався сплачувати банку щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі встановлені у додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «Приват Банк».

Відповідно до умов додатку 1 та додатку № 2 до цього договору вартість предмета лізингу становить 123900.00 грн.; авансовий платіж 33200.00 грн.; щомісячний платіж 3103.49 грн., який включає в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу; винагорода за користування предметом лізингу; винагорода за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу.

На виконання умов договору ОСОБА_4 сплатила ПАТ КБ «ПриватБанк» авансовий платіж у розмірі 33200.00грн.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Пунктом 5 частини 1 статті 4 цього Закону встановлено, що фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Частиною 2 ст.5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" окреслено, що виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

За змістом ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Установлено, що вищевказаний договір фінансового лізингу від 26.02.2013 року № КІ00а-47775511 не посвідчено нотаріально, тому правильним є висновок суду, що цей договір є нікчемним.

Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд обґрунтував рішення про відмову у задоволенні позову про відсутність нотаріального посвідчення оспорюваного договору, тому такий правочин є нікчемний і не може створювати юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, тому правильно вирішив справу по суті.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом. Таким чином, правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що чинними нормами законодавством не передбачено умови для обовязкової нотаріальної форми договору фінансового лізингу, а сторонами дотримано вимоги ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" щодо укладення договору лізингу у письмовій формі, що суд не дослідив правової природи договору фінансового лізингу, спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення та наявними у справі доказами. При цьому суд достатньо повно установив обставини справи, які мають значення для вирішення спору, правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі судове рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: