Номер провадження: 22-ц/785/2228/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.11.2016 року,

встановила :

01.03.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, у якому просила стягнути з в ОСОБА_3 коштів у сумі 147 602,00 грн., яка складається з витрат на будинок відповідача в сумі 142000,00 грн. і відсотків у розмірі 3% річних у сумі 5 602,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 01.06.2003 року між нею та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з метою набуття права проживання та користування будинком та земельною ділянкою був укладений договір на вдосконалення та реконструкцію садового будинку і земельної ділянці, розташованих по вулиці Зої Космодемянської, садовий будинок під №1, на ділянці під № 2 в м. Одесі у Садовому товаристві «Тополя», право власності на якій оформлено на ОСОБА_3 За домовленістю між сторонами договору, в разі перешкоджання у здійсненні права користування будинком і земельною ділянкою передбачалось повернення грошових коштів за першою вимогою позивача. ОСОБА_2 наполягала, що починаючи з 01.10.2014 року вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою про повернення суми боргу, але до цього часу зобовязання з повернення грошових коштів відповідачами не виконано.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.11.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів в розмірі 142 000,00 грн. У задоволенні позову в частини стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 5 602,00 грн. відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1420,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 420,00 грн. на відшкодування судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального права просить рішення суду в частині стягнення з неї судового збору в дохід держави скасувати, оскільки вона є інвалідом 2 групи та згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Крім того, до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5, у якій з посиланням на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що підставою позову, тобто підставою вимог про стягнення є неповернення позики, тобто позивач мотивував свої вимоги на підставі таких правовідносин, як позика, суд взагалі не розглядав правовідносини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин ч.2 ст. 73СК України. Крім того зазначив, що висновок суду про повернення грошей у звязку з припиненням права користування будинком не заснований ні на законі, ні на договорі. Також представник ОСОБА_3 вважає, що суд помилково вважав доказом укладення договору з вдосконалення та реконструкції будинку та земельної ділянки з метою набуття права на проживання та користування факти, встановлені судовим рішенням від 30.11.2015 року по справі №509/3897/15-ц, оскільки зі змісту зазначеного рішення неможливо встановити зміст договору, крім того ОСОБА_3 не була стороною по справі №509/3897/15-ц. Крім того вважає неналежним доказом здійснення реконструкції Довідку оцінювача №3 від 28.07.14 року та зазначає, що позивачем не надано належних доказів підтвердженням виконання реконструкцій спірного будинку, а саме акту виконання робіт. ОСОБА_5 зазначає, що районний суд помилково повязує початок строку позовної давності для ОСОБА_2 з днем набуття чинності рішенням суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався ст.ст. 526,527, 530, 611, 625 ЦК України, при цьому не навівши в рішенні мотивів, з яких він застосував ці норми права, та виходив з того що відповідач ОСОБА_3 зобовязана сплатити позивачу суму 142000 грн., витрачену ОСОБА_2 на вдосконалення та реконструкцію садового будинку і земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками районного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Подаючи позов позивач на власний розсуд просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь борг за договором позики від 31.01.2016 року, однак суд в порушення вказаної статті процесуального права, вийшов за межі заявлених вимог та предмету доказування. При цьому, як на підставу для задоволення позову, посилався на договір про послуги, в якому відповідач ОСОБА_3 не є стороною, а тому не може нести відповідальності за його виконання.

Крім того колегія суддів зауважує, що будь-яких інших договорів, де сторонами були відповідач ОСОБА_3 та позивач, не надано як до суду першої так і апеляційної інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позов безпідставний, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.11.2016 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 01.06.2003 року відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_6