Номер провадження: 22-ц/785/1126/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі - Колмакові В.І., Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, як законного представника неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа Відділ опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні квартирою № 3 в будинку № 11 по вулиці Генерала Ватутіна, в місті Одесі, шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку (а. с. 2-6, 49-52).

В обґрунтування свого позову посилалась на те, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22 липня 2010 року, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.10.2015 року залишено без змін, у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, Першої державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, зобовязано ОСОБА_8 повернути ОСОБА_3 спірну квартиру, зобовязано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 108 575 гривень, отримані за договором купівлі-продажу. Під час розгляду справи в судах, відповідачка ОСОБА_4 заселилася та проживає у спірній квартирі разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Крім цих осіб в квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_2 (брат відповідачки) та ОСОБА_7 (мати відповідачки). Крім цього у квартирі періодично разом із з відповідачам проживають різні сторонні особи, які як і відповідачі відмовляються виселятися у добровільному порядку, що стало причиною для звернення ОСОБА_3 з вказаним позовом до суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_4, ОСОБА_4 як законного представника неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_3 в здійсненні права користування квартирою № 3 в будинку № 11 по вулиці Генерала Ватутіна місті Одесі. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та осіб, проживаючих разом з ними з квартири АДРЕСА_2 (а. с. 65-67).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 69-70).

ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судове рішення не оспорюють.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2В підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом правильно встановлено, що 20.11.2007 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 6-1269.

04.08.2008 року ОСОБА_8 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання. ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22 липня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.10.2015 року, задоволено зустрічний позов ОСОБА_3, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 3 розташованої по вулиці Генерала Ватутіна, 11 в м. Одесі від 20.11.2007 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 6-1269, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_8 купила квартиру АДРЕСА_1. Зобовязано ОСОБА_8 повернути ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Зобовязано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 108575 гривень отримані за договором купівлі-продажу (а. с. 7-11, 29-36,53).

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено.

Зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 8-3397, виданий 03.08.2004 року, видавник: ДН Першої Одеської ДНК ОСОБА_10; розмір частки: 1/1; номер запису про право власності: 14847658, дата державної реєстрації 01.06.2016 року (а. с. 12).

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 посилалась на те, що їй стало відомо про проживання відповідачів у належній їй квартирі, які зареєструвалися та вселилися у спірну квартиру після постановлення ухвали апеляційним судом Одеської області від 29 жовтня 2015 року, якою залишено без змін рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 липня 2010 року, яким визнаний недійсним договір купівлі - продажу від 20.11.2007 року спірної квартири та квартира АДРЕСА_1 була повернута у власність ОСОБА_3

На підтвердження вказаних обґрунтувань позивачкою була надана довідка (виписка із домової книги про склад родини та реєстрацію) № 2119 від 08.06.2016 року, яка видана дільницею № 4 КП ЖКС «Хмельницький», з якої вбачається, що у квартирі № 3 по вулиці Генерала Ватутіна зареєстровані та постійно проживають: ОСОБА_4 відповідальний, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30.10.2015 року; ОСОБА_2 брат, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 06.06.2014 року; ОСОБА_7 мати, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 30.10.2015 року; ОСОБА_5 дочка, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 30.10.2015 року; ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, з 30.10.2015 року (а. с. 14).

За положеннями ст. 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, у яких відпали законні підстави для такого користування.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі наявності будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення.

З часу поновлення права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру і до теперішнього часу вона позбавлена можливості користуватися належною їй на праві власності квартирою № 3 по вулиці Генерала Ватутіна, 11 в м. Одесі, оскільки відповідачі чинять перешкоди та не допускають її у спірну квартиру.

ОСОБА_3 є власницею спірної квартири, а право власності ОСОБА_8 скасовано на підставі судових рішень. Позивачка не давала згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідачів, а останні вселилися та проживають в ній зі згоди колишнього власника, право власності якого припинено. З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка, як власниця житла, має право вимагати усунення позивачці перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою та виселенні відповідачки ОСОБА_4 з квартири, разом з особами, що мешкають з нею з підстав, передбачених ст.391 ЦК України.

Неспроможним є довід апеляційної скарги про те, що суд при ухваленні рішення не застосував до спірних правовідносин ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України, а застосував приписи ст. ст. 157, 116 ЖК України, без наявності для цього достатніх підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Аналогічна правова позиція правова позиція, висловлена постанові Верховного Суду України N 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року.

ОСОБА_4, неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 не є членами сім'ї ОСОБА_3, а відтак із припиненням права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру втрачається й право користування жилим приміщенням у членів її сім'ї.

Крім того, звертає увагу той факт, що ОСОБА_4, неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 були зареєстровані на наступний день - 30.20.2015 року - після постановлення ухвали апеляційним судом Одеської області від 29 жовтня 2015 року, якою залишено без змін рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 липня 2010 року, яким визнаний недійсним договір купівлі-продажу від 20.11.2007 року спірної квартири та квартира АДРЕСА_1 була повернута у власність ОСОБА_3, що не може свідчити про добросовісність їх дій.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі по тексту Закон України) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, у разі наявності вказаних вище підстав.

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку по спірній адресі заявлені передчасно.

Право вибору конкретного способу захисту цивільного права належить позивачу.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_3 просила суд усунути перешкоди в користуванні квартирою № 3 в будинку № 11 по вулиці Генерала Ватутіна, в місті Одесі, виселити відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку.

Зобовязуючи ОСОБА_4, ОСОБА_4 як законного представника неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_3 в здійсненні права користування квартирою № 3 в будинку № 11 по вулиці Генерала Ватутіна місті Одесі, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог.

При зазначених обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює, проте вийшов за межі заявлених вимог, у звязку з чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2016 року підлягає зміні.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2016 року змінити.

Викласти резолютивну частину цього рішення в новій редакції:

Усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою № 3 в будинку № 11 по вулиці Генерала Ватутіна в місті Одесі шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_4 як законного представника неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_3.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді А.А.Калараш

ОСОБА_12