Справа № 346/3359/16-ц
Провадження № 22-ц/779/94/2017
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Василишин Л.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, ДП «Сетам» про визнання електронних торгів недійсними за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 8 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, ДП «Сетам» про визнання електронних торгів недійсними.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 8 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що при вирішенні спору судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 не отримував жодних повідомлень про час та місце проведення прилюдних торгів, про початкову ціну реалізації майна тощо. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-813цс15 від 2 вересня 2015 року під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Відтак, наданий ДП «Сетам» лист від 23.12.2015 року про повідомлення вказаної інформації, не може вважатись належним доказом, оскільки не підтверджує факту отримання позивачем повідомлення.

Окрім того, ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 липня 2016 року дії державних виконавців Охрима В.І. та Кузьмина В.М. щодо неналежного повідомлення ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження та про проведення оцінки майна визнано неправомірними, що також не враховано судом.

Поза увагою суду залишена і та обставина, що на день проведення торгів звіт про оцінку майна втратив чинність, оскільки від дати оцінки минуло більше шести місяців і повторної оцінки не проводилось. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження оцінку майна було проведено 28 травня 2015 року. Відповідно висновок оцінювача про вартість майна був чинним до 28 листопада 2015 року. В той же час реалізація майна відбулась з електроних торгів 20 січня 2016 року, тобто після спливу шести місяців з дати проведеня оцінки майна. А отже, проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умов порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Така правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду України № 6-1749цс15 від 22 квітня 2015 року.

Крім того вказує, що відповідно до розділу ІІІ Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів підготовка, організація та проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про іпотеку». З матеріалів справи видно, що іпотечний договір був укладений 22 вересня 2006 року. Згідно ч.2 ст. 49 Закону України в редакції, що діяла на момент укладення іпотечного договору, якщо іпотекодавець не скористався правом передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більше ніж на 25 відсотків. А отже, законом не було передбачено можливості проводити треті прилюдні торги з реалізації арештованого майна, яке являється предметом іпотеки. Разом з тим, торги з реалізації арештованого майна проводились тричі, що підтверджується відповідними протоколами та актами переоцінки майна, яке не було реалізовано. Внаслідок цього майно було повторно уцінено на 50%, а не на 25%, як це передбачено Законом України «Про іпотеку». А тому отриманих від реалізації майна коштів виявилось недостатньо для повного погашення боргу та задоволення вимог стягувача. Однак, оскільки позивач не був належним чином повідомлений про оцінку майна, відповідно не зміг оспорити її у визначені законодавством строки. Даних обставин суд не врахував та прийшов до неправильного переконання про дотримання відповідачем вимог закону і відсутність підстав для застосування ст. 49 Закону України «Про іпотеку».

На думку апелянта, необґрунтованим є і висновок суду щодо відсутності порушень, які могли вплинути на результати торгів. Наявність допущених ДП «Сетам» та Коломийським міськрайонним відділом ДВС порушень підтверджується наданими ним доказами з посиланням на норми чинного законодавства України. Також вказано, що недотримання відповідачами вимог законодавства при проведенні електронних торгів вплинуло на їх результат та призвело до порушення законних прав та інтересів ОСОБА_2 Внаслідок цього належне йому нерухоме майно було неправомірно уцінено та продано по заниженій ціні.

Посилаючись на вказані обставини апелянт просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_3, представник Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник ДП «Сетам» в судове засідання повторно не зявився будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає розглядові справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження вимог про те, що проведенням електронних торгів з реалізації заставного майна - належної йому на праві власності квартири порушено його права та законні інтереси. А тому підстави для задоволення позову відсутні.

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та відповідають встановленим обставинам справи, а тому колегія суддів погоджується з ними виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 від 5 грудня 2014 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого Коломийським міськрайонним судом 15 вересня 2014 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Цього ж дня державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.6).

В подадьшому 9 грудня 2014 року державним виконавцем призначено ОСОБА_6 експертом у вказаному виконавчому провадженні та зобовязано її надати висновок з питань ринкової вартості майна (а.с.7).

Відповідно до висновку оцінювача про вартість майна суб'єкта оціночної діяльності підприємця ОСОБА_6 ринкова вартість вказаної квартири станом на 28 травня 2015 року складає 341 293,00 грн без ПДВ (а.с.5).

Встановлено, що 31 серпня 2015 року відділом Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції направлено начальнику управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області документи для внесення інформації про описане й арештоване майно на сайт електронних торгів арештованого майна (а.с.8).

Як вбачається з протоколу №122576 проведення електронних торгів з реалізації вищевказаної квартири 15 жовтня 2015 року прилюдні торги не відбулися через відсутність допущених учасників торгів. В звязку із цим 28 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Коломийського МРУЮ ОСОБА_7 проведено уцінку квартири від первинної ціни на 30%, після чого ціна квартири складає 238 905,10 грн (9,10).

В зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів не відбулися і повторні прилюдні торги з реалізації арештованого майна, які були призначені на 7 грудня 2015 року. Відповідно нерухоме майно боржника було переоцінено. Згідно акту уцінки арештованого майна, яке не реалізувалося на електроних торгах від 7 грудня 2015 року по лоту №109338, складеного старшим державним виконавцем ВДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_7 від 9 грудня 2015 року його вартість після уцінки зменшена на 50 % і склала 170 646,50 грн (а.с.11,12).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 покликався на те, що при проведенні електроних торгів не було дотримано положень Законів України «Про іпотеку», «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електроних торгів. Зокрема, щодо неналежного його повідомлення про час, місце проведення електроних торгів та про початкову ціну продажу майна, проведення третіх прилюдних торгів, які законом не передбачено, реалізації майна за ціною згідно оцінки суб'єкта оціночної діяльності по звіту, який втратив чинність.

Перевіряючи доводи апелянта щодо невірного застосування при вирішенні спору норм матеріального права та незастосування норм діючого законодавства колегією суддів встановлено наступне.

Частиною другою статті 49 Закону № 898-IV у редакції, яка була чинною до внесення змін Законом № 3795-VI від 22 вересня 2011 року, встановлено, що якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більше ніж на 25 відсотків.

Водночас Законом № 3795-VI частину другу статті 49 Закону № 898-IV доповнено реченням такого змісту: «Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах може бути зменшена не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна».

Згідно з пунктами 1, 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №3795-VІ він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон № 3795-VI набрав чинності 16 жовтня 2011 року. Дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або відбулись.

Під негайною дією норми права в часі слід розуміти поширення дії нової норми на ті правові наслідки, які хоча й випливають з юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми, проте настають після набрання чинності новою нормою.

Таке розуміння негайної дії норми права відображено в нормах процесуальних кодексів, зокрема в частині третій статті 2 ЦПК України, яка передбачає, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Отже, у разі негайної дії норми права застосовується норма, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії. Більш пізня норма права скасовує дію попередньої норми, отже, стара норма права перестає діяти, оскільки замінена пізнішою, яка регулює ті самі суспільні відносини (наприклад, правовідносини з проведення прилюдних торгів).

Відповідно до статті 1 Закону № 898-IV іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У силу іпотеки право іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна виникає не з моменту укладення ним договорів кредиту чи іпотеки, а в разі невиконання боржником (іпотекодавцем) своїх зобовязань.

Звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізація предмета іпотеки з прилюдних торгів здійснювалися згідно з вимогами статті 54 Закону № 606-XIV, статей 41 49 Закону № 898-IV та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, яке втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», але було чинним під час реалізації спірного майна у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону № 898-IV реалізація предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах здійснюється у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом № 606-XIV, та з дотриманням вимог цього Закону.

За змістом статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю дій і правовідносин (урегульованих законами України № 606-XIV, № 898-IV та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Отже, з урахуванням положень частини третьої статті 2 ЦПК України правовідносини з примусової реалізації заставленого майна повинні регулюватися нормативними актами, чинними на час вчинення певної процесуальної дії, зокрема проведення прилюдних торгів.

Закон № 3795-VI містить також норми, що стосуються регулювання різних за своєю природою правовідносин. Крім внесення змін до частини другої статті 49 Закону № 898-IV щодо можливості призначення третіх прилюдних торгів, цим Законом внесено зміни до інших законодавчих актів України. Зокрема, підпунктом 7 пункту 3 розділу І, пунктом 8 розділу І тощо цього Закону внесено зміни до законів України щодо кредитного договору.

Стосовно договірних правовідносин (тобто відносин, що складаються між кредиторами та споживачами фінансових послуг) має діяти правило, за яким прийняття закону або внесення до нього змін не може впливати на договір, укладений до набрання чинності цим законом. Тим самим установлюється пріоритет договору над законом у розумінні неможливості змінити волю осіб волею законодавця. Тому всі норми цього Закону, що стосуються договірних правовідносин, діють лише на майбутнє.

Правова природа відносин з реалізації майна боржника предмета іпотеки не може характеризуватися як договірна, оскільки ці відносини регулюються законом, а не договором. Дії державного виконавця (їх обсяг, кількість, послідовність) не перебувають у сфері договірного регулювання.

Такі правовідносини мають різний субєктний склад, зміст та мету.

Тому Закон № 3795-VI стосовно внесення змін до частини другої статті 49 Закону № 898-IV поширюється на порядок проведення прилюдних торгів.

Отже, з огляду на те, що підставою виникнення правовідносин сторін у справі є безпосередньо не кредитний договір, а настання певної події, передбаченої іншим договором, договором іпотеки (невиконання зобов'язань), внаслідок якої звертається стягнення на майно боржника предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, можна зробити висновок, що на такі правовідносини дія пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 3795-VI не поширюється.

Відтак, посилання апелянта про те, що законом не передбачено можливості проводити треті прилюдні торги з реалізації арештованого майна, яке являється предметом іпотеки, а відповідно нерухоме майно неправомірно уцінено не заслуговує на увагу.

Встановлено, що прилюдні торги з реалізації належного ОСОБА_2 нерухомого майна відбулися 20 січня 2016 року, про що складено протокол №140746. Переможцем цих електронних торгів став учасник №9 ОСОБА_3, яким запропоновано найвищу цінову пропозицію 170 646,50 грн. На підставі цього протоколу старшим державним виконавцем ВДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_7 5 лютого 2016 року складено акт про проведені електронні торги (а.с.13,15).

З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки нерухомого майна та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини пятої статті 58 вказаного Закону звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Відтак, на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості обєкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним.

Повторні прилюдні торги повинні відбутись у межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна. Після збігу цього шестимісячного строку обовязковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини пятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2., 3.4. Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Проведення переоцінок (уцінок) спірного майна державним виконавцем у звязку з тим, що прилюдні торги не відбулися, не може вважатися новою оцінкою у розумінні положень частини пятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на зазначене можна зробити висновок про те, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-370цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, за змістом пункту 3.11. Тимчасового положення (у редакції, чинній на час проведення оспорюваних прилюдних торгів) спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, розглядаючи питання про дотримання під час проведення торгів положень пункту 3.11. Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей.

Отже, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Разом з тим сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, визнання торгів недійсними, навіть у разі їх проведення з порушенням норм чинного законодавства, зокрема за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів можливе лише у разі порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вищезазначених вимог закону ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів того, що електронні торги проведено з порушенням його прав та законних інтересів.

На думку колегії суддів не встановлено цього факту і при вирішенні скарги ОСОБА_2, заінтересована особа Відділ державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції, на неправомірні дії та прийняті рішення державних виконавців (справа № 346/5410/13-ц). Зі змісту ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 липня 2016 року (якою частково скасовано ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 30 травня 2016 року) вбачається, що державним виконавцем Охримом В.І. та старшим державним виконавцем Кузьмин М.В. відділу ДВС Коломийського міського управління юстиції у порушення положень п.5 ст.25, ч.1 ст.31 та ч.ч.3,4 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» належно не повідомлено боржника про відкриття виконавчого провадження та про здійснення оцінки майна. Тому з наведених підстав визнано такі їх дії неправомірними (а.с.89-93).

Однак, при цьому не встановлено, що в подальшому саме такі дії державних виконавців призвели до порушення прав позивача внаслідок проведення електронних торгів.

Аналогічно голослівними є доводи апелянта та його представника щодо продажу квартири за значно заниженою ціною. Жодних доказів про вищу ринкову вартість спірної квартири на момент проведення повторних торгів ними не представлено.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи місцевим судом зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 8 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_8