Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/131/16-ц
№ провадження 2/624/4/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Кегичівка 20 березня 2017 року

Кегичівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Куст Н.М., за участю секретаря Проскурні Л.М., позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача Данька М.О., у залі суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_1 до приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка» (далі - ПОСП «Рояківка») про визнання недійсними договорів оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить визнати недійсними договори оренди землі від 16 березня 2010 року №59 та від 17 серпня 2013 року №145 між нею та відповідачем, що зареєстровані реєстраційною службою Кегичівського районного управління юстиції Харківської області 28 лютого 2014 року за №4822584 та 16 травня 2015 року за №9686345 відповідно, та зобов'язати відповідача повернути земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,94 га та 4,8293 га, кадастрові НОМЕР_2, НОМЕР_3, що розташовані на території Рояківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належать їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №130, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №230, стягнути з нього судові витрати.

Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, позивач є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,94 га та 4,8293 га, кадастрові НОМЕР_2, НОМЕР_3, що розташовані на території Рояківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, та належать їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №130, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №230, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 вересня 2012 року №1134.

Зазначеними земельними ділянками користується відповідач на підставі договорів оренди землі від 16 березня 2010 року №59 та від 17 серпня 2013 року №145 між нею та відповідачем, що зареєстровані реєстраційною службою Кегичівського районного управління юстиції Харківської області 28 лютого 2014 року за №4822584 та 16 травня 2015 року за №9686345 відповідно.

Про наявність права оренди на належну позивачеві земельну ділянку він дізнався з листа відповідача від 09 грудня 2015 року №80, до якого були додані оригінали примірників договорів згідно опису до цінного листа №754 від 09 грудня 2015 року.

Зазначені договори оренди землі та додатки до них, як то: акти прийому-передачі земельних ділянок, акти визначення меж земельних ділянок в натурі, позивач не підписувала і з її сторони не було волевиявлення на його укладання.

Як на думку позивача, та обставина, що договори оренди землі, на підставі яких відповідач користується належними їй земельними ділянками, нею (позивачем) не підписані, свідчить про відсутність її наміру укладати ці договори, їх укладення не відповідало її волі. У добровільному порядку повернути земельні ділянки відповідач не бажає.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Повідомили, що позивач дійсно не підписувала оскаржуваних договорів оренди землі та додатків до них, волевиявлення з її боку на укладення цих договорів не було, про те, що є такі договори дізналася нещодавно, як вже зазначено, з листа відповідача.

Представник відповідача проти позову заперечив, в своїх усних та письмових поясненнях, посилаючись на те, що договори оренди землі переукладались в 2005 та у 2010 роках. Жодного разу позивач, в строки зазначені в договорах, не повідомила письмово про відсутність наміру продовжувати дію договорів.

Відповідно до ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно, 16 березня 2010 року був поновлений договір оренди зазначеної земельної ділянки та передано дочці позивача ОСОБА_4 для підписання договору її матір'ю (позивачем), власником земельної ділянки.

Оскільки мати в цей час була на роботі за кордоном, то, як стало відомо, ОСОБА_4, посилаючись на те, що з позивачем вони проживають однією сім'єю, що позивач не буде заперечувати, поставила свій підпис під договором.

Як на думку відповідача, законом не заборонено підписання договору оренди землі членом сім'ї орендодавця, якщо останній знаходиться на роботі за кордоном, при наявності правових підстав у представника (довіреності). При відсутності такої довіреності вважається, що правочин вчинено представником з перевищенням повноважень. Відповідно до ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, які він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Схвалення дій представника можливо у різних формах: схвалення шляхом заяви про це, схвалення мовчазною згодою, схвалення шляхом здійснення так званих конклюдентних дій, що свідчать про прийняття правочину. Після підписання договору оренди землі дочкою позивача, вона жодного разу не звернулася до відповідача із заявою про заперечення проти укладення договору та вважає його недійсним, в зв'язку з чим відповідач вважає, що позивач схвалив правочин мовчазною згодою.

Крім того, відповідно до договору, розрахунок за оренду землі проводиться натуральною продукцією. Беручи до уваги, що позивач з дочкою проживають однією сім'єю, то отримана орендна плата використовувалась також і позивачем.

В свою чергу позивач не заперечувала проти отримання сільгосппродукції, як орендної плати за землю, а в окремих випадках, як вбачається з відомостей видачі сільгосппродукції, вона безпосередньо сама отримувала зерно та в якості орендної плати на складі ПОСП «Рояківка», що свідчить про схвалення нею правочину.

Ці ж самі доводи схвалення позивачем правочину стосуються також і договору оренди землі №145 від 17 серпня 2013 року.

У судовому засіданні за клопотанням представника відповідача допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_5, на запитання представника відповідача щодо того, що їй відомо про укладення договору оренди землі від 17 серпня 2013 року №145, показала, що працює в ПОСП «Рояківка» інспектором з кадрів.

По суті справи їй відомо, що дочка позивача ОСОБА_4 принесла до контори документи про переоформлення по спадщині земельної ділянки з ОСОБА_6 на ОСОБА_1, та повідомила, що вони мають намір переукласти договір оренди землі. Підготувавши екземпляри типового договору та дізнавшись про те, що ОСОБА_1 наразі немає вдома, ОСОБА_5 запропонувала ОСОБА_4 взяти екземпляри договору додому для ознайомлення та підписання, на що ОСОБА_4 повідомила, що вони з ОСОБА_1 є однією родиною і вона може підписати за неї цей договір, проблем з цим не буде. ОСОБА_4 тут же, в конторі, підписала договір та залишила його разом із документами на землю. Сумнівів щодо правомочності ОСОБА_4 на підписання договору не виникло.

Свідок ОСОБА_7 повідомила, що працює бухгалтером ПОСП «Рояківка».

По суті справи їй відомо, що договір оренди землі підписувала не ОСОБА_1, а ОСОБА_4, оскільки саме вона прийшла до контори і принесла переоформлені по спадщині документи на землю. Інспектор по кадрам ОСОБА_5 підготувала екземпляр договору та запропонувала забрати його додому для ознайомлення та підписання, на що ОСОБА_4 повідомила, що вона може його підписати сама; тут же підписала його та віддала разом з документами на землю. Чи була довіреність на підписання договору оренди землі у ОСОБА_4 їй не відомо.

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона працює головним бухгалтером ПОСП «Рояківка».

По суті справи їй відомо, що ОСОБА_4 прийшла до ОСОБА_5, яка займалась оформленням договорів на землю, з документами про переоформлення по спадщині земельної ділянки на ОСОБА_1 ОСОБА_5 підготувала екземпляр договору оренди землі і запропонувала ОСОБА_4 забрати його додому для ознайомлення та підписання батьками, на що ОСОБА_4 відповіла, що у неї з батьками нормальні відносини, тому вона сама може підписати цей договір. Чи надавала ОСОБА_4 довіреність не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_9, комірник ПОСП «Рояківка», по суті справи пояснила, що вона здійснювала видачу зерна в рахунок орендної плати за землю ОСОБА_1 спочатку за два паї, а потім, після переоформлення третього паю, за всі три паї. Претензій з боку ОСОБА_1 щодо отримання орендної плати жодного разу не було. Ким підписані договори оренди їй не відомо, крім останнього, оскільки вона випадково стала свідком того, як дочка ОСОБА_1 ОСОБА_4, перебуваючи в конторі господарства, особисто підписала договір замість батьків. Про те, чи є у неї довіреність на підписання договору ОСОБА_4 не говорила, натомість сказала, що у них дружна родина і претензій з боку батьків не буде.

У судовому засіданні досліджені: копії договорів оренди земельних ділянок від 16 березня 2010 року з додатками (а.с.6-12); копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 28 лютого 2014 року (а.с.13); копія державного акту на право приватної власності на землі від 17 грудня 2002 року серії НОМЕР_4 (а.с.14); копія договору оренди землі №145 від 17 серпня 2013 року з додатками (а.с.15-19); копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 16 травня 2015 року (а.с.20); копія державного акту на право приватної власності на землю від 17 грудня 2002 року серії НОМЕР_5 (а.с.21); копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 вересня 2012 року (а.с.22); копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 березня 2013 року (а.с.23); копія паспорта та ІПН ОСОБА_1 (а.с.24-26); копія листа ПОСП «Рояківка» про направлення ОСОБА_1 копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права та договорів оренди землі (а.с.27); копія опису до цінного листа від 09 грудня 2015 року (а.с.28); копії відомостей про видачу натуроплати за оренди земельних паїв за 2011-2015 роки (а.с.57-104); висновок судово-почеркознавчої експертизи від 29 серпня 2016 року №4442/4443; інші документи.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Дані правовідносини регулюються ЦК України, ЗК України, Законом «Про оренду землі» (далі-Закон) та відповідними підзаконними актами.

В ч.1 ст.14 цього Закону передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Згідно з положеннями ч. 2 ст.207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. За змістом ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст.18 Закону набирає чинності.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення.

Без волевиявлення сторони неможливе вчинення договору, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору, учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов відповідного договору, складання та скріплення підписом письмового документу.

Під час судового розгляду справи, за клопотанням сторони позивача, ухвалою суду від 18 березня 2016 року призначено почеркознавчу експертизу, згідно з висновком якої від 29 серпня 2016 року №4442/4443, підписи від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі № 59 від 16 березня 2010 року, укладеному між ПОСП «Рояківка» та ОСОБА_1, акті передачі-приймання земельної ділянки до договору оренди землі №59 від 16 березня 2010 року, акті встановлення та погодження меж земельної ділянки до договору оренди землі №59 від 16 березня 2010 року, виконані ОСОБА_1.

Підписи від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі №145 від 17 серпня 2013 року, укладеному між ПОСП «Рояківка» та ОСОБА_1, акті передачі-прийому земельної ділянки до договору оренди землі №145 від 17 серпня 2013 року, акті встановлення та погодження меж земельної ділянки до договору оренди землі №145 від 17 серпня 2013 року виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

Сторони по справі погодились із вказаним висновком.

Суд вважає доводи позивача щодо відсутності волевиявлення на підписання договору оренди землі від 16 березня 2010 року №59 необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

В зв'язку з цим, позов в частині визнання недійсним зазначеного договору та повернення земельної ділянки, що передана відповідачеві в оренду за цим договором, задоволенню не підлягає.

Водночас, вирішуючи питання недійсності укладеного сторонами договору оренди землі від 17 серпня 2013 року № 145 суд виходить з наступного.

Відповідачем визнається той факт, що підписи в договорі оренди землі від 17 серпня 2013 року №145, виконані не позивачем, а тому такий факт не підлягає доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України).

Оскільки належних та допустимих доказів про наявність волевиявлення позивача на укладення зазначеного договору відповідач суду не надав, а висновок судової почеркознавчої експертизи свідчить про те, що позивач не підписувала договір оренди землі від 17 серпня 2013 року №145, зазначений договір підлягає визнанню недійсним.

Посилання відповідача на те, що спірний договір відповідає внутрішній волі позивача, оскільки був підписаний її дочкою не ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представник має право діяти від імені і за рахунок особи, яку він представляє. Повноваження, надані представнику, на підставі довіреності, повинні виконуватися у відповідності до змісту цієї довіреності та у її межах.

Судом встановлено, що дочка позивача, у передбаченому законом порядку, права на здійснення правочину від імені позивача не отримувала, в зв'язку з чим, твердження відповідача про подальше схвалення правочину позивачем, зокрема шляхом отримання ним орендної плати, є безпідставним.

Отже, факт відсутності волевиявлення позивача на укладання договору оренди землі від 17 серпня 2013 року №145 є доведеним.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Виходячи з цього та враховуючи наведені вище обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу щодо визнання недійсним договору, який укладено без волевиявлення позивача, підтвердженого його особистим підписом.

Розглядаючи вимогу щодо повернення відповідачем земельної ділянки за таким договором, суд також вважає її обґрунтованою, і при цьому виходить з наступного.

У судовому засіданні доведено, і представник відповідача не заперечував, що відповідач на даний час користується спірною земельною ділянкою.

За умови визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, використання відповідачем земельної ділянки є безпідставним.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правої підстави заволоділа ним. Право власності позивача на земельну ділянку підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку, а тому позовні вимоги щодо витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача також підлягають задоволенню.

Судом розглянуто усі доводи відповідача на заперечення позову.

Так, відповідачем заявлено про отримання позивачем плати за оспореним договором.

Як вбачається з аналізу положень ст.ст.287,288 Податкового кодексу України, ст.21 Закону «Про оренду землі», за відсутністю у користувача земельної ділянки документів, визначених у ст.126 Земельного кодексу України, які засвідчують право на земельну ділянку у встановленому законом порядку, такий користувач здійснює фактичне користування з зобов'язанням сплатити за період користування податку на землю.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, не має значення для визнання правочину недійсним.

Договір оренди землі від 17 серпня 2013 року №145 був укладений без волевиявлення позивача, і суд доходить висновку про його недійсність. Та обставина, що позивач отримувала плату за користування землею, відбувалась у подальшому і не може впливати на подію укладення, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність волевиявлення на укладення договору у минулому.

Судом з'ясовуються підстави недійсності правочину, які існували на час укладення спірного договору, а оплата відноситься до стадії виконання договору.

Тому, факт отримання позивачем плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 22.04.2015р. - справа №6-48цс15), касаційній практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 22.07.2915р.-рішення №47705809), а також апеляційного суду Харківської області (ухвала від 03.03.2015р. - справа № 629/1138/14-ц, рішення від 15.10.2014р.-справа №637/410/14-ц).

Згідно з п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Ці витрати, як передбачено ст.79 ЦПК України, складаються з судового збору та тих, що пов'язані з розглядом справи, зокрема, проведенням судових експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору підлягають присудженню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають присудженню в сумі 1102,40 грн., по оплаті експертизи - 2972,70 грн., всього на суму 4075,10 грн.

Суд вважає, технічною помилкою зазначення кадастрового номеру земельної ділянки НОМЕР_3, а не НОМЕР_6 (зміна відбулася після оформлення спадщини).

Підстав допустити негайне виконання цього рішення суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди землі №145 від 17 серпня 2013 року, зареєстрований реєстраційною службою Кегичівського районного управління юстиції Харківської області 16 травня 2015 року, номер запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки 9686345, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 21349799.

Зобов'язати приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Рояківка» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,8293 га, кадастровий НОМЕР_6, розташовану на території Рояківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №230.

Стягнути з приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка» (64030, Харківська область, Кегичівський район, с. Рояківка, , р/р 54 в ХОУ АТ «Ощадбанк» ТВ БВ №10020/0442 МФО 351823) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) судові витрати: по сплаті судового збору - 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп., на проведення почеркознавчої експертизи - 2972 (дві тисячі дев'ятсот сімдесят дві) грн. 70 коп., всього в сумі 4075 (чотири тисячі сімдесят п'ять) грн. 10 коп.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області, через цей районний суд, протягом 10 днів з дня проголошення (відсутніми учасниками - з дня отримання його копії), і набирає законної сили: за відсутності скарги - після закінчення цього строку, у разі її подання - після розгляду апеляційним судом.

Суддя Н.М. Куст