У Х В А Л А

11 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Агрофірма Ставиське» про визнання трудового договору укладеним та зобов'язання вчинити дії,

встановила:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано укладеним у період з 1 квітня до 18 червня 1991 року трудовий договір між ОСОБА_4 та колгоспом ім. Ілліча с. Ставиське Козелецького району Чернігівської області.

Зобов'язано ПП «Агрофірма Ставиське» внести запис про роботу ОСОБА_4 будівельником у колгоспі ім. Ілліча у період з 1 квітня до 18 червня 1991 року до трудової книжки ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 12 березня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій у справі та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 24 КЗпП України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що судовими рішеннями, що набрали законної сили та не були оскаржені в установленому законом порядку, за участю тих самих осіб, встановлені як наявність цивільно-правових відносин між сторонами, які випливали з договору підряду, так і факт відсутності трудових правовідносин між позивачем та колгоспом ім. Ілліча, вказані обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиційне значення і доказуванню не підлягають. З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок про відмову у позові, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б призвели до безсумнівного переконання, що позивачем доведено перебування з колгоспом ім. Ілліча, правонаступником якого є ПП «Агрофірма «Ставиське», в трудових відносинах.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від:

- 12 лютого 2015 року суд касаційної інстанції керувався тим, що так як встановлено факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем з 1 лютого 2012 року по 6 лютого 2012 року та з 10 вересня 2012 року по 10 березня 2014 року, у зв'язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли висновку про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди. Також судами встановлено, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів про звільнення позивача з 10 вересня 2012 року;

- 25 лютого 2015 року суд касаційної інстанції виходив з того, що оскільки судом апеляційної інстанції встановлено перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, тому правильним є висновок про часткове задоволення позовних вимог, оскільки трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи;

- 20 квітня 2015 року суд касаційної інстанції відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Збалансована система харчування» на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Збалансована система харчування «Кафе Якіторія» про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди;

- 18 листопада 2015 року суд касаційної інстанції виходив з того, що наказом начальника ПОГ «Центральний аероклуб ТСОУ ім. О.К. Антонова» від 15 квітня 2013 року № 8/21 ОСОБА_6 прийнято на посаду командира повітряного судна з 15 квітня 2013 року. З наказом ОСОБА_6 був ознайомлений, про що свідчить його підпис. Запис до трудової книжки ОСОБА_6 внесено не було.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Агрофірма Ставиське» про визнання трудового договору укладеним та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко