Номер провадження: 22-ц/785/1612/17
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - ПАТ «ФК «СТС-Інвест» про поділ майна подружжя, стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання сім'єю без укладення шлюбу та поділ майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

13.05.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який у подальшому неодноразово уточнювався, до ОСОБА_4, по якому просив поділити спільно нажите майно ОСОБА_2 та ОСОБА_4, визнавши право власності за ОСОБА_4 на автомобіль марки «MITSUBISHI LANCER», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, з виплатою компенсації ОСОБА_2 вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 112376 грн.; визнати за ОСОБА_2 майнові права на 36/100 частин квартири АДРЕСА_1, припинивши майнові права ОСОБА_4 на 36/100 частин зазначеної квартири; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 3951855 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3654 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що сторони перебували у шлюбі до 30.03.2012 року, після розірвання шлюбу однією сім'єю не проживали, спільного бюджету не мали. Спірний автомобіль було придбано під час шлюбу. Також під час шлюбу станом на листопад 2008 року були виплачені кошти на будівництво двокімнатної квартири і кошти у розмірі 181242,71 грн. за угодою від 17.06.2014 року зараховані як оплата трьохкімнатної квартири (майнові права на яку зараз позивач оспорює). На підставі усної домовленості сторін позивач перераховував свою заробітну плату в період з 30.03.2012 року по 30.04.2015 року на рахунок відповідача ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання аліментних зобов'язань та виплатою компенсації за спірну квартиру, однак відповідач відмовилась від виконання домовленості по переоформленню майнових прав на квартиру на позивача і безпідставно отримала 3951855 грн.

28.05.2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_2, які у подальшому були неодноразово уточнені, по яким просила виділити їй автомобіль марки «MITSUBISHI LANCER», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з виплатою ОСОБА_2 компенсації у розмірі 112376 грн., внесених нею на депозитний рахунок, припиненням права власності ОСОБА_2 на цей автомобіль; встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що у період з 30.03.2012 року по 30.04.2015 року сторони проживали однією сім'єю без шлюбу; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 8249,50 грн. як компенсацію вартості 1/2 частини айфону моделі iPhone 664 Gb qrey Apple 1W; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 4315,26 грн.

Обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом посилалась на те, що спірний автомобіль придбано у шлюбі і позивач визнав запропонований нею варіант його поділу. Після винесення рішення про розірвання шлюбу і до 30.04.2015 року проживали однією сім'єю як чоловік і дружина, що визнавав і позивач в першій редакції свого позову. В період спільного проживання позивач перераховував на її рахунок свою заробітну плату, яка витрачена на потреби сім'ї, в т.ч. на придбання спірного айфону. З урахуванням правової позиції позивача просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до його вимог відносно майна, придбаного у шлюбі. Крім того, просить прийняти до уваги, що в якості оплати за інвестиційну квартиру були використані її особисті гроші, які їй подарувала мати.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23.06.2016 року позов ОСОБА_2 задоволений частково, визнано за ОСОБА_2 майнові права на 18/100 частин квартири АДРЕСА_1, припинені майнові права ОСОБА_4 на вищезазначені 18/100 частин квартири АДРЕСА_1, у задоволенні інших вимог ОСОБА_2 відмовлено; позов ОСОБА_4 задоволений частково, виділено ОСОБА_4 автомобіль марки «MITSUBISHI LANCER», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, ухвалено виплатити ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини вищевказаного автомобіля у розмірі 112376 грн., які внесені ОСОБА_4 на депозитний рахунок 23.03.2016 року, припинивши право власності ОСОБА_2 на зазначений автомобіль, встановлений факт, що має юридичне значення, а саме, що у період з 30.03.2012 року по 30.04.2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу як чоловік і дружина; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію судових витрат у розмірі 4046,67 грн., у задоволенні інших вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням районного суду, 07.07.2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту мотивування апеляційної скарги ОСОБА_2 та її резолютивної частини, рішення суду першої інстанції фактично оскаржено в частині здійсненого судом поділу часток майнових прав спірної квартири, встановленні судом факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та відмові у стягненні з ОСОБА_4 безпідставно отриманих грошових коштів. Вимоги резолютивної частини апеляційної скарги щодо поділу автомобіля (визнання права власності за ОСОБА_4 з виплатою нею компенсації ОСОБА_2 в сумі 112376 грн.) повністю відповідають рішенню суду першої інстанції в цій частині вимог.

В засіданні судової колегї представник апелянта підтвердив, що ОСОБА_2 згоден з рішенням суду першої інстанції в частині поділу автомобіля шляхом визнання за ОСОБА_4 права власності на спірний автомобіль в цілому з виплатою нею компенсації ОСОБА_2 112376 грн. Рішення суду оскаржується лише щодо визначених судом часток майнових прав спірної квартири в порядку поділу спірної квартири, встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та відмови у стягненні з ОСОБА_4 безпідставно отриманих грошових коштів.

ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Отже рішення суду першої інстанції переглядається в частині здійсненого судом поділу часток майнових прав спірної квартири, встановлення судом факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та відмови у стягненні з ОСОБА_4 безпідставно отриманих грошових коштів.

В іншій частині рішення міського суду не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення, у повній мірі, не відповідає.

Судом встановлено, що:

- сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 31.07.2004 року, який розірвано за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2012 року, яке набрало законної сили 30.03.2012 року (т. 1 а. с. 17-18);

- відомості про перебування сторін в інших зареєстрованих шлюбах в матеріалах справи відсутні, що не заперечувалося і самими сторонами;

- згідно з угодою № 95/07 від 28.07.2005 року ОСОБА_4 уклала угоду з ТОВ «ФК «СТС -Інвест» про участь у інвестуванні будівництва двокімнатної квартири вартістю 181242,71 грн. (т. 4 а.с. 176-182);

- зазначені грошові кошти були внесені у період з 02.08.2005 року до 26.08.2008 року, тобто в період шлюбу сторін (т. 4 а. с.183-191);

- на підставі додаткової угоди від 17.06.2014 року вказаний об'єкт інвестування був відкріплений від ОСОБА_4 (т. 4 а.с. 192), та за нею закріплено трьохкімнатну квартиру № 65 загальною площею 99,28 кв.м, житловою площею 60, 22 кв. м, яка споруджується за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 501150 грн. з зарахуванням коштів, які раніше були внесені за двокімнатну квартиру у розмірі 181242,71 грн. (що становить 36/100 вартості трьохкімнатної квартири);

- сплата грошових коштів у повному обсязі здійснена у період з 17.06.2014 року по 23.12.2014 року (т. 4 а. с. 193-195).

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_4, визнаючи в порядку поділу спільного набутого майна за ОСОБА_2 майнові права на 18/100 частин квартири АДРЕСА_1, припиняючи майнові права ОСОБА_4 на вищезазначені 18/100 частин цієї ж квартири, встановлюючи факт спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 30.03.2012 року по 30.04.2015 року, відмовляючи у стягненні з ОСОБА_4 безпідставно отриманих від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 3 951 855 грн., суд першої інстанції виходив з того, що:

- позивач має право на 1/2 частину майнових прав, які були сплачені під час зареєстрованого шлюбу, тобто на 18/100 часток (1/2 від 36/100);

- представлені ОСОБА_4 документальні докази, пояснення свідків, якими підтверджується спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 30.03.2012 року по 30.04.2015року з ОСОБА_2 останнім не спростовані;

- згідно ст.ст. 60, 74 та ч. 2 ст. 61 СК України спірні грошові кошти в сумі 3 951 855 грн.були спільною сумісною власністю сторін і отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_2 за домовленістю між ними і тому таке отримання не було безпідставним.

Судова колегія звертає увагу на таке.

Як, вірно встановлено міським судом, сторони спільно проживали однією сім'єю та вели спільне господарство з 31.07.2004 року до 30.03.2012 року у зареєстрованому шлюбі. Після цього сторони продовжили спільне проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства до 30.04.2015 року.

Дані обставини підтверджуються:

- довідками та виписками із рахунку про переказ заробітної плати позивача на рахунок відповідача у період з 01.01.2012 року по 30.04.2015 року (т. 1 а.с. 70-71, 130-135);

- копіями контрактів від 29.06.2013 року, 02.04.2014 року та довідки, із яких слідує, що позивач зазначив відповідача як члена сім'ї - дружину (т. 2 а.с. 218-219, т. 3 а.с. 164, 264-269);

- копії документів про виплату аліментів від імені ОСОБА_2 на утримання матері ОСОБА_5, які оформлювались у 2012-2014 роках відповідачем за дорученням позивача (т. 2 а. с. 226-231, 235-242, 245-252);

- матеріали виконавчого провадження, в яких адреса позивача - будинок, який належить відповідачу на праві особистої власності (т. 1 а.с. 10, 15, 17, 32, 77 т.3, а.с. 104-110 );

- заяви позивача в матеріалах даної цивільної справи, в яких він визнавав спільне проживання з відповідачем однією сім'єю до 30.04.2015 р. (т. 1 а. с. 3-5, 38, 45);

- фотознімки за 2013-2014 р.р. та електронні листи (т. 2 а. с. 168-171, 172-181), які не спростовані позивачем;

- пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили факт проживання сторін однією сім'єю до травня 2015 року, узгоджуються з матеріалами справи

В засіданні судової колегії представники позивача ОСОБА_2 не спростували зібрані судом першої інстанції докази про спільне фактичне проживання сторін однією сім'єю та визнали, що ОСОБА_2 перебуваючи у рейсі після 30.03.2012 року у зверненні до роботодавця про переказ грошових коштів з його заробітної плати на рахунок, де їх знімала ОСОБА_9, дійсно зазначав, що ОСОБА_4 є його дружиною.

17.06.2014 року (у період фактичного спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу) відбулося укладення додаткової угоди з ТОВ «ФК «СТС -Інвест» про участь у інвестуванні будівництва, де замість двокімнатної квартири вартістю 181242,71 грн. за ОСОБА_4 була закріплена трьохкімнатна квартира № 65 загальною площею 99,28 кв.м, житловою площею 60, 22 кв. м, яка споруджується за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 501150 грн. з зарахуванням коштів, які раніше були внесені за двокімнатну квартиру у розмірі 181242,71 грн. (що становить 36/100 вартості трьохкімнатної квартири). Сплата грошових коштів у повному обсязі була здійснена до 23.12.2014 року.

Дані обставини, були зазначені самим ОСОБА_2 в заяві від 14.05.2015 року (т.1 а.с. 48), де він вказував про оплату коштів на інвестування житла як за час зареєстрованого шлюбу так і після його розірвання під час спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Враховуючи наведене, міський суд дійшов вірного висновку про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 30.03.2012 року по 30.04.2015 року.

Набувши вказаного висновку про фактичне проживання сторін,як чоловіка і дружини однією сім'єю без реєстрації шлюбу, встановивши,що спірні грошові кошти отримувалися ОСОБА_4 в межах домовленості сторін, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що немає підстав для задоволення вимог про стягнення грошових коштів в сумі 3 951 855 грн., як таких, що безпідставно отримані ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги щодо вирішення судом вимог про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 30.03.2012 року по 30.04.2015 року та відмови у стягненні з ОСОБА_4 безпідставно отриманих нею від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 3 951 855 грн. правильність висновків суду першої інстанції в цій частині рішення не спростовують, зведені виключно до переоцінки зібраних судом доказів, яким однак було надано належну оцінку. Будь-яких доказів, які б спростовували хибність висновків суду першої інстанції, ОСОБА_2 не представлено.

Тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в цій частині вимог відсутні.

Водночас судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимог про поділ спірної квартири.

Встановивши, що сторони разом проживали однією сім'єю та вели спільне господарство, як за час зареєстрованого шлюбу так і після його розірвання, що саме за час спільного проживання сторін були повністю виплачені інвестиції у спірну квартиру (спочатку вартість двохкімнатної, а потім з урахуванням раніше оплаченої вартості двохкімантної доплачена різниця вартості трьохкімнатної квартири), що принаймні одним з джерел надходження грошових коштів - є зафіксована документально заробітна плата ОСОБА_2, яка отримана ОСОБА_4 в сумі 3 951 855 грн., що значно перевищує інвестиційну вартість спірної квартири, яка була оплачена за час спільного проживання сторін, суд першої інстанції вирішив питання про поділ лише ? частини майнових прав з урахуванням вартості інвестицій виплачених сторонами лише за час зареєстрованого шлюбу.

Увідповідності до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Глава 8 СК України регулює право спільноїсумісноївласності подружжя.

У відповідності до ст. 60 ч.2 СК України (входить до глави 8 СК України) вважається,що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідувального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вимоги ОСОБА_2 стосувалися поділу майна. Те, що сам ОСОБА_2 помилково кваліфікував перераховані ним ОСОБА_4 після розірвання шлюбу грошові кошти, як безпідставні, намагаючись при цьому приховати факт спільного проживання сторін та ведення ними спільного господарства без реєстрації шлюбі, в даному випадку є підставою для відмови у таких вимогах ОСОБА_2, але це не позбавляє ОСОБА_2 за обставин, встановлених судом (джерело грошових коштів) права власності на 1/2 частину майнових прав спірної квартири у відповідності до вимог ст.ст. 60,74 СК України.

Даних обставин та вимог законодавства суд першої інстнації не врахував та не вирішив питання про поділ у відповідності до встановлених обставин та на підставі ст.ст. 60,74 СК України.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції в частині поділу квартири АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про визнання за ОСОБА_2 майнових прав на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 з припиненням на цю частку майнових прав ОСОБА_4 В іншій оскаржуваній частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про поділ квартири АДРЕСА_1 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 майнові права на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (колишній Іллічівськ).

Припинити майнові права ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (колишній Іллічівськ).

В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

Є.С. Сєвєрова