Дата документу 05.12.2017
Справа № 334/5159/16-ц
Провадження № 2/334/570/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Ісаков Д.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

Встановив:

15 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 про витребування майна, визнання правочину недійсним, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішення у цій справі.

Розглянувши вимогу про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За загальним правилом, заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд при розгляді заяви про забезпечення позову має пересвідчитись, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання можливого рішення про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог та відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває, в день її надходження, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що предметом позову є вимоги про витребування майна, визнання правочину недійсним, визнання права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2.Зазначає, що є наявні ризики відчуження вищезазначеної спірної квартири відповідачем у справі ОСОБА_2, і з огляду на зазначене вважає, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Однією із необхідних умов для забезпечення позову є надання позивачем належних і допустимих доказів того, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, знаходиться у власності відповідача на час подання позовної заяви. Позивачем надано відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких ОСОБА_2 на праві приватної власності належить майно, а саме квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Тобто у суду немає відомостей, що на даний час вищезазначене нерухоме майно знаходиться у власності відповідача.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, та вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної чи фізичної особи. Позивач в позовній заяві просить визнати за ним право власності на 3/4 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом, а в заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на всю квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, тому суд вважає що заявлене заявником забезпечення позову, шляхом накладення арешту на всю квартиру не може бути співмірним із заявленими позивачами вимогами в позовній заяві.

Позивач не довів, що невжиття заявлених ним заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що заява необґрунтована і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,

Ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна, визнання правочину недійсним, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ісаков Д. О.