Справа № 524/6611/17
Провадження №2/524/2548/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., за участі позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника відповідача ПАТ « Райффайзен Банк « Аваль » - Бухонкіна Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ « Райффайзен Банк « Аваль » про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року до суду звернулася ОСОБА_1 з даним позовом до ПАТ « Райффайзен Банк Аваль », в якому просила стягнути з відповідача борг по заробітній платі у вигляді доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі 705 грн. та середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати цієї доплати у розмірі 24985,13грн.

Зазначала, що працювала у відповідача з 07 серпня 2015 року до 09 червня 2017 року на посаді заступника начальника Центрального Кременчуцького відділення ПАТ « Райффайзен Банк Аваль ». На час її звільнення відповідач в особі його адміністрації не виплатив борг по зарплаті, а саме доплату за неодноразове виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника - головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ОСОБА_5 в розмірі 705 грн., внаслідок чого були порушені її трудові права.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві. Позивач пояснила, що розмір боргу в 705 грн. було нею обчислено виходячи із заробітної плати ОСОБА_5 в 4700 грн. із співвідношенням 15% за сумарні 20 робочих днів заміни у лютому 2016 року та лютому 2017 року. Не заперечувала, що була ознайомлена з наказами про надання відпусток ОСОБА_5, у яких було зазначено про покладання на неї виконання обов'язків головного економіста на безоплатній основі, і ці накази нею не були оскаржені.

Представник відповідача ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » - Бухонкін Є.В. з позовом не погодився, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність

Суд, вислухавши позивача, представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що позивач працювала у відповідача з 07 серпня 2015 року до 09 червня 2017 року на посаді заступника начальника Центрального Кременчуцького відділення ПАТ « Райффайзен Банк Аваль ».

Наказом регіонального менеджера з управління групою відділень ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » Єфімова Ю.В. за № 107-17кв від 25 січня 2016 року головному економісту Центрального Кременчуцького відділення банку ОСОБА_5 була надана відпустка тривалістю 14-ть календарних днів з 01 лютого 2016 року по 14 лютого 2016 року. Згідно цього наказу на позивача на період відпустки ОСОБА_5 було покладено тимчасове виконання обов'язків головного економіста на безоплатній основі. Позивач була ознайомлена з заявою ОСОБА_5 про надання відпустки, умовами та порядком тимчасового виконання обов'язків, про що свідчить підпис позивача на вказаній заяві та не заперечувалося позивачем у судовому засіданні (а.с.а.с. 128-129).

Наказом регіонального менеджера з управління групою відділень ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » Єфімова Ю.В. за № 85-17кв від 25 січня 2017 року головному економісту Центрального Кременчуцького відділення банку ОСОБА_5 була надана відпустка тривалістю 14-ть календарних днів з 01 лютого 2017 року по 19 лютого 2017 року. Згідно цього наказу на позивача на період відпустки ОСОБА_5 було покладено тимчасове виконання обов'язків головного економіста на безоплатній основі. Позивач була ознайомлена з цією заявою ОСОБА_5 про надання відпустки, умовами та порядком тимчасового виконання обов'язків, що підтверджується підписом позивача на вказаній заяві та не заперечувалося позивачем у судовому засіданні (а.с.а.с. 130-131).

Відповідно до регулятивних документів відповідача посада заступника начальника Центрального Кременчуцького відділення відноситься до категорії керівних посад банку (має функціональний модуль «Супервізор І»).

Згідно з п. 1.2. «Загальні положення» посадової інструкції заступника начальника Центрального Кременчуцького відділення банку допрямих посадових обов'язків позивача належало виконання обов'язків іншихпрацівників відділення на час їх тимчасової відсутності.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, наявність вказаного обов'язку забезпечувало у відділенні банку принцип безперервності процесів та не передбачало призначення позивачеві доплати в разі тимчасової відсутності інших працівників відділення.

Згідно ст.105 КЗпП України передбачено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови впровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Разом з тим, згідно з п. 1.3. та розділу 5 Положення про систему управління винагородою працівників Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» змінні виплати - не гарантована частина винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість, за особливі умови праці, а доплати відносяться до змінних виплат ( п. 5.3.1 ).

Згідно з пунктом 5.3. Положення Доплати та надбавки до посадових окладів працівникам Банку встановлюються по Дирекціях - наказами регіонального директора Дирекції за поданням начальників Структурних підрозділів Дирекцій, начальників Відділень, інших працівників Дирекцій, які обіймають керівні посади, погоджених із відповідними Керівниками Дирекції, які є керівниками цих працівників.

У п. 5.3.1. Положення визначено, щопрацівнику Банку за рішенням керівника Структурного підрозділу можуть бути встановлена доплата за суміщення посад (професій) та виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника ( Дтв. ).

За суміщення посад (професій) та виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника від 10 робочих днів встановлюється доплата (Дтв) у розмірі до 15% посадового окладу відсутнього працівника. Ця доплата встановлюється працівнику за умови, що працівник продовжує виконувати роботу як за своєю посадою, так додатково і за посадою відсутнього працівника.

Доплата за тимчасово відсутніх керівників їх штатним заступникам не встановлюється.

Доплата за суміщення посад керівникам Структурних підрозділів Банку при відсутності заступника або іншого працівника Структурного підрозділу не здійснюється.

Отже, доплата за суміщення посад (професій) та виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника (далі - ДТВ) може нараховуватись працівнику лише за умови наявності одночасно наступних умов:

- працівник продовжує виконувати роботу як за своєю посадою, так додатково і за посадою відсутнього працівника.При цьому, функціональні обов'язки тимчасово відсутнього працівника не повинні співпадати з обов'язками згідно з посадовою інструкцією особи, якій призначається ДТВ. В іншому випадку, за наказом особи уповноваженої на укладення трудового, працівнику може бути призначено доплату за інтенсивність праці;

-тривалість відсутності працівника складає більш ніж 10 днів;

- таку доплату працівнику встановлено за рішенням керівника Структурного підрозділу яке оформлюється відповідним розпорядженням (наказом), що направляється до управління персоналу для проведення розрахунків до першого числа місяця наступного за місяцем в якому призначалася доплата.У той же час за рішенням керівника структурного підрозділу доплата може становити від 1% до 15% від заробітної плати, а не фіксовано 15% як зазначає позивач.

За період перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, а саме на посаді заступника начальника Центрального Кременчуцького відділення банку, позивач із заявами про призначення доплат до керівництва відділення, регіонального представництва банку та правління банку не зверталася, у тому числі з проханням внесення відповідного подання, будь-які накази про призначення доплат, у тому числі доплата за суміщення посад (професій) та виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника не видавалися, будь-які доплати і, зокрема вказана доплата не призначалася і не виплачувалася. Про вказане, зокрема, свідчать виписки про заробітну плату ОСОБА_1 за лютий 2016 року та лютий 2017 року під час перебування у відпустках головного економіста ОСОБА_5.

Крім того, суд враховує, що позивач не оскаржувала накази про покладання на неї виконання на безоплатній основі обов'язків головного економіста на час відсутності головного економіста ОСОБА_5.

Отже, вимога позивача про стягнення доплати за суміщення посад (професій) та виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника ( Дтв. ) є безпідставною.

Також, суд враховує, що підставою для нарахування та виплати заробітної плати працівникам є первинна облікова бухгалтерська документація за формами, що затвердженні наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року за № 489, зокрема: табель обліку робочого часу, відомості про нараховану заробітну плату, накази, розпорядження тощо.

Не заслуговують уваги твердження позивача ОСОБА_1 та її представника про нездійснення відповідачем повного розрахунку під час звільнення у зв'язку з невиплатою доплати за суміщення посад (професій) та виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника ( Дтв. ), що є припущенням, не відповідає фактичним обставинам, та свідчить про наміри щодо штучного створення спору для виникнення підстав для звернення до суду з позовом майнового характеру.

Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розміри підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як постає з пояснень представника позивача та матеріалів справи, на день звільнення позивача, адміністрацією відповідача були здійснені дії щодо обчислення та виплати розрахункових сум при звільненні. Так, в день звільнення позивача було здійснено виплату всіх належних їй сум, до яких увійшли зокрема:оплата за відпрацьовані дні згідно окладу - 1658,80 грн., грошова компенсація за невикористану відпустку - 7246,96 грн., індексація доходів - 38.39 грн., про що позивача було повідомлено. Вказаний розрахунок та види оплати не були позивачем оскаржені і предметом даного позову не є. При цьому, суд враховує і пояснення позивача, наданих у судовому засіданні, а саме, що підставою вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні є невиплата доплати за суміщення посад (професій) та виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника у розмірі 705 грн., а не інших видів оплати праці.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно статтею 4 цього Кодексу встановлено способи захисту, які застосовуються судом, зокрема зазначається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За приписами ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач та її представник не подали до суду належні і допустимі докази на підтвердження позову, спростування заперечень відповідача, встановлених та наведених обставин.

Судом не встановлено і це не було підтверджено позивачем вчинення відповідачем будь-яких неправомірних та незаконних дій, наслідком яких стало порушення трудових прав позивача, зокрема право на одержання винагороди та своєчасне одержання належних працівникові розрахункових сум при звільненні.

Звідси, суд вважає позов необґрунтованим, недоведеним і таким, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, то суд вважає не стягувати судовий збір та інших судових витрат із сторін у справі, враховуючи ту обставину, що позивач по даній категорії спорів є звільненою від сплати судового збору, позов не підлягає задоволенню, а також, що відповідач не ставив вимогу про стягнення із позивача коштів у відповідних розмірах будь-яких судових витрат.

Керуючись ст.ст.116, 117, 221, 231, 233, 238 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 14, 57 - 59, 208, 209, 212 - 215, 218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ПАТ « Райффайзен Банк « Аваль » про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти діб з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом Полтавської області, якщо рішення не скасовано.

Повідомити сторони, що повне рішення виготовлено 08 грудня 2017 року.

Суддя: