Справа №591/5310/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/465/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3 просила суд: встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_5 з серпня 2003 року по серпень 2016 року; визнати за нею право власності на ? частину автомобіля AUDI Cabriolet 2,3 Е, 1992 року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 та ? частину автомобіля HUMMER H3, чорного кольору, № кузова НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_2; судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що з серпня 2003 року стала проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, у будинку матері відповідача. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася спільна донька - ОСОБА_6. Зареєструвати шлюб відповідач відмовлявся з різних причин, проте, як дізналась пізніше позивач, весь цей час він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Після народження дитини вона протягом трьох років знаходилась в місті Суми та спільно проживала з відповідачем, а у 2007 році виїхала за кордон до Швейцарії, а згодом стала постійно їздити за кордон, щоб придбати власне житло. Дитина в цей час проживала з відповідачем та його матір'ю. Позивач вказує, що відповідач за період їх спільного життя ніде на працював, жив виключно за кошти, які позивач заробляла за кордоном та пересилала відповідачу на його рахунок, або передавала готівкою. За цей період відповідач за спільні кошти придбавав дорогі автомобілі, які в подальшому продавав. Встановлення факту проживання однією сім'єю необхідне для визнання за нею права власності на половину спільного майна, яке вони придбали, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, та з приводу якого існує спір.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.01.2017 року позовну заяву ОСОБА_3 в частині позовних вимог про визнання права власності на ? частину автомобіля HUMMER H3 залишено без розгляду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02.02.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з квітня 2004 року по грудень 2007 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля AUDI Cabriolet 2,3 Е, 1992 року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1102,40 грн.

Не погоджуючись частково з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити оскаржуване рішення в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю, а саме визнати факт проживання однією сім'єю без реєстрацію шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з серпня 2003 року по серпень 2016 року.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд задовольнив позовні вимоги лише в тій частині, що були визнанні відповідачем, та не надав належної оцінки ряду доказів, що були надані позивачем у підтвердження своїх вимог. Так, без залежної оцінки залишились показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а також договір доручення-довіреність від 26.02.2014 року, заява від 11.05.2011 року про дозвіл виїзду їх спільної дитини за кордон. Судом не було досліджено питання щодо джерел доходу відповідача на утримання їхньої доньки та придбання коштовних автомобілів, а також його банківських рахунків.

В судому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали і просити встановити факт спільного проживання сторін однією сім'єю по 21 серпня 2016 року, саме після вчинення неправомірних дій відносно позивача - грабежу біля будинку де вона проживала разом із відповідачем, коли у неї було відкрито викрадено документи, а саме контракти щодо її роботи за кордоном.

Відповідач просив рішення залишити без змін, але підтвердив, що після того, як позивач завагітніла вона з восени 2003 року переїхала проживати до нього в будинок по АДРЕСА_1. Заперечуючи на отримання від позивача грошових сум, які остання переказами із закордону надсилала йому, він відмовився від надання доказів, які б свідчили, що він мав самостійний дохід і не був на утриманні позивача, а придбані автомобілі були придбані ним за його особисті кошти. Увесь час їх спільна донька проживала в будинку по АДРЕСА_1. Щодо представленої суду розписки позивача від 18.03.2009 р., пояснював, що дану розписку від відібрав для підтвердження її способу життя за кордоном.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін і представлені суду нові докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позов частково в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 після народження їх спільної дитини до моменту виїзду позивача за кордон у грудні 2007 року, дійсно проживали однією сім'єю. Цей період спільного проживання визнає як позивач, так і відповідач, а також цей період підтверджується показаннями свідків. Стосовно ж подальшого періоду спільного проживання, що просить встановити позивач (з грудня 2007 року по серпень 2016 року), вказаний період не підтверджується матеріалами справи, а більше того, навіть спростовуються, як поясненнями самого позивача, викладеними нею у позові, так і показаннями свідків та письмовими доказами.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

З цивільної справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають спільну дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 76).

За повідомленням Ковпаківського районного у м. Суми Відділу держаної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_5 з 29.07.1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Актовий запис про державну реєстрацію розірвання шлюбу відсутній (а.с. 74, 75).

Від вказаного шлюбу відповідач ОСОБА_5 має сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 65).

В процесі розгляду справи в апеляційному суді, було встановлено, що перша дружина відповідача громадянка ОСОБА_7, 1972 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Валенсія Королівства Іспанія. Державної реєстрації її смерті на території України не відбувалось.

ОСОБА_5 до суду та органів реєстрації актів цивільного стану з відповідними заявами про встановлення факту ОСОБА_7 померлою чи безвісті відсутньою, про розірвання шлюбу, чи видачі свідоцтва про смерть не звертався.

За повідомленням Регіонального сервісного центру в Сумській області МВС України за ОСОБА_5 19.05.2005 року зареєстровано автомобіль AUDI Cabriolet, 09.07.2013 року - автомобіль BMW X5, який 23.01.2014 року перереєстровано на громадянина ОСОБА_12, 05.05.2010 - автомобіль Toyota Land Cruiser, який 06.07.2011 року знято з обліку для реєстрації (а.с. 9).

26.02.2014 року ОСОБА_13 була видана нотаріально посвідчена довіреність на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з питань розпорядження щодо належного їй автомобіля - Humer H3 (а.с.10).

03.08.2016 року ОСОБА_5 було продано вказаний автомобіль - Humer H3, ОСОБА_14 за 149 000,00 грн. (а.с. 13).

На даний час триває розгляд справи щодо поділу майна між сторонами.

11.05.2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було надано нотаріально завірений дозвіл на виїзд їхньої доньки за кордон на відпочинок (а.с. 12).

З виписки карткового рахунку ОСОБА_5 вбачається, що 15.07.2015 року та 19.07.2016 року ОСОБА_3 було перераховано грошові кошти на вказаний рахунок, які надійшли переказом від ОСОБА_3 в іноземній валюті (а.с. 111-113) і були отримані відповідачем.

ОСОБА_3 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_5 від 04.03.1998 року, орган видачі 1800 та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_4 від 10.12.2007 року, орган видачі 5901. За повідомленням Державної прикордонної служби України від 15.11.2016 року позивач протягом 2012-2016 років перетинала державний кордон України у зв'язку із виїздом за межі України, а саме,14.06.2012, 11.11.2014, 18.05.2015, 09.09.2015, 13.06.2016, 12.10.2016 (а.с. 39, 62).

Позивачем були надані письмові пояснення сестри ОСОБА_15 завірені приватним нотаріусом, де вона вказує, що її сестра позивач проживала разом з ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 однією сім'єю і надавала йому гроші для погашення заборгованості за комунальні послуги по будинку. Виїзд за кордон був пов'язаний для забезпечення належних матеріальних умов життя, оскільки відповідач ніде не працював. Сестра зароблені гроші пересилала ОСОБА_5, який їх використовував для купівлі легкових автомобілів.

Опитані в судомі засіданні свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтвердили, що позивач тривалий час проживала разом з відповідачем у будинку по АДРЕСА_1, вони поводилися як подружжя, разом виховували доньку, збирали гроші на купівлю будинку. Позивач виїжджала за кордон щоб заробити гроші.

З пояснень сторін апеляційний суд визнає, що представлена суду розписка від 18.03.2009 р. свідчить, що між ними на час її написання тривали відносини притаманні подружжю.

Апеляційним судом були оглянуті фото представлені позивачем, які засвідчують спільний відпочинок сторін разом із донькою у період їх спільного проживання.

За повідомленням позивача з приводу її пограбування 21.08.2016 р. біля АДРЕСА_1, відкрито кримінальне провадження.

З пояснень позивача вона доглядала за відповідачем, коли він потребував допомоги у зв'язку з травмою ноги.

Предметом спору у даній справі є вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2003 року по серпень 2016 року та поділ майна подружжя, а, отже, до спірних правовідносин, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), підлягають застосуванню норми Кодекс про шлюб та сім'ю України у період до 01.01.2004 року та з цього часу положення Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу про шлюб та сім'ю України цей Кодекс встановлює порядок і умови одруження, регулює особисті і майнові відносини, які виникають в сім'ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім'ї, відносини, які виникають у зв'язку з усиновленням, опікою та піклуванням, прийняттям дітей на виховання, порядок і умови припинення шлюбу, порядок реєстрації актів громадянського стану.

Отже, нормами вказаного Кодексу, зокрема, було врегульовано майнові відносини, які виникають в сім'ї між подружжям, тобто тільки між особами, які перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі.

Питання ж щодо поділу майна набутого до 01.01.2004 року осіб, які не перебували в офіційному шлюбі, вирішувалось положеннями Закону України «Про власність», зокрема ст.ст. 17, 18 цього Закону.

Із прийняттям же Сімейного кодексу України (далі - СК) законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, в тому числі на придбане майно в період цього шлюбу, та закріпив встановлення факту проживання чоловіка та жінки у незареєстрованому шлюбі.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Зокрема, за правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто, фактично встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 року діючим законодавством того часу не було передбачено.

Таким чином, і вимоги позову про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2003 року по 01.01.2004 року не підлягають задоволенню, про що місцевий суд вірно відобразив в мотивувальній частині рішення.

Що стосується позовних вимог встановлення вказаного факту в подальшому, тобто з 01.01.2004 року по серпень 2016 року, то слід зазначити наступне.

За правилами ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, у тому числі суд може встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Тобто, відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, при встановленні факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, підлягають доведенню факт спільного проживання, наявність спільного побуту, наявність взаємних прав та обов'язків, що виникають з відносин чоловіка та жінки.

Надавши оцінку представленим новим доказам, колегія суддів приходить до висновку, що у період з 01.10.2004 р. по 21.08.2016 р. сторони проживали однією сім'єю, мали єдиний бюджет на утримання їх сім'ї, спільно виховували доньку, мали відносно один до одного взаємні права та обов'язки, а її тимчасовий від'їзд за кордон з метою заробітку, витрачався на утримання сім'ї, яка складалась з 3-х чоловік: її, відповідача та їх доньки, оскільки відповідач не довів в судовому засіданні проте, що він десь працював і мав дохід, за який утримував себе та доньку. Доказів того, що він купував автомобілі за своїх особисті гроші не підтвердив.

Суд першої інстанції визнав період проживання сторонами однією сім'єю без реєстрації шлюбу на підставі лише заперечень відповідача та визнання ним цих вимог тільки з ІНФОРМАЦІЯ_1 р. по грудень 2007 р., без надання належної правової оцінки представлених позивачем доказів, про що не зазначив у мотивувальній частині рішення, внаслідок чого в цій оскарженій частині рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, таким, що відповідає ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів своїм рішенням змінює абзац 2 резолютивної частини рішення місцевого суду, визнавши факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 01.01.2004 року по 21.08.2016 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2017 року змінити і викласти абзац 2 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року по 21 серпня 2016 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: