Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/7274/16-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 34 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Якухно О.М.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 159961,14 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що 25.10.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля «RENAULT Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, який визнаний винним у пригоді. Внаслідок ДТП йому, як власнику цього автомобіля, заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 13 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 2000 грн. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1378 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині вирішення матеріальної шкоди, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди і задовольнити цю вимогу. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи. На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно не прийнято до уваги висновок щодо розміру заподіяної шкоди, розяснення постанови Пленуму ВССУ та норми цивільного законодавства.

Позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач та його представник заперечують у задоволенні скарги і вважають, що розмір шкоди не доведено, а висновок експерта є неналежно обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності заподіяння власнику транспортного засобу (далі КТЗ) моральної шкоди його пошкодженням особою, яка керувала ним. Відмовляючи у стягненні матеріальної шкоди, суд вважав звіт про оцінку вартості матеріальної збитку неналежним доказом, оскільки він не є висновком експертизи та не містить висновку щодо знищення КТЗ.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду в частині вирішення вимог про стягнення матеріальної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення не в повній мірі відповідає вказаним вимогам законодавства.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 25.10.2015 року о 03-00 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем «RENAULT Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ № 876712, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, по вул.Київській в напрямку вул.Ватутіна в м.Житомирі поблизу будинку № 77А, в порушення п.2.3 б), 12.1, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстав ноки і її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, обрав невірні прийоми керування транспортним засобом та допустив його занос ліворуч і подальше зіткнення з бордюром та металевою конструкцією, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, після чого виїхав на смугу зустрічного руху, де зупинився. Внаслідок ДТП загинула пасажир автомобіля.

Вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 15 січня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання.

Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню у цивільному процесі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо винності відповідача у заподіянні шкоди власнику автомобіля відповідає обставинам справи.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. До них віднесено і письмові докази (ст.57 ЦПК України).

Згідно з ст.ст. 5, 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом, проводиться субєктами оціночної діяльності, а тому висновок суду першої інстанції про те, що звіт про оцінку матеріальної шкоди від 10.02.2016 року не є належним доказом у справі, являється помилковим.

В той же час, враховуючи заперечення представником відповідача обґрунтованості звіту, суд першої інстанції у порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, не розяснив сторонам після дослідження доказів наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, в т.ч. і право на призначення експертизи, яке було вирішено під час апеляційного розгляду справи.

Висновком експерта № 81 від 17.02.2017 року розмір відновлювального ремонту автомобіля станом на 25.10.2015 року визначено в сумі 225783,47 грн., а його ринкову вартість до ДТП на цю ж дату 104533,37 грн. Вартість ТЗ після ДТП експерт встановити не зміг.

Порядок визнання КТЗ фізично знищеним передбачено у ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції на час ДТП (далі Закон) та п.8.2 ОСОБА_4 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року (далі ОСОБА_4), вимоги якої є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень (п.1.3).

Відповідно до ст.30 Закону, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п.8.2 ОСОБА_4 вартість матеріального збитку (У), завданого власнику

КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов:

а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, Свр >= С, (21) де Свр - вартість відновлювального ремонту, грн.

Таким чином, перевищення вартості відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT Kangoo над його ринковою вартістю до ДТП свідчить про те, що він є фізично знищеним, з чим погодився позивач.

У ст.30 Закону, яке є обовязковою у правовідносинах між потерпілою особою та страховою компанією, зазначено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Експерт у своєму висновку не зміг встановити вартість КТЗ після ДТП з відповідним обґрунтуванням, а тому, у розумінні ст.ст.3, 15 ЦПК України, ст.16 ЦК України, зазначена обставина не може бути підставою для відмови в позові у правовідносинах між потерпілою та винною особами, в яких, для захисту прав потерпілої сторони слід застосувати інші норми законодавства.

У п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Аналогічне розяснення міститься в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Пунктом 8.2 ОСОБА_4 передбачено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу не менша за його ринкову вартість.

На підставі викладеного, розмір матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_2 становить 104533,37 грн. і останній не заперечує передати залишки КТЗ відповідачу після відшкодування шкоди.

Окрім того, як вбачається із матеріалів цивільної справи № 295/7274/16-ц та кримінальної справи №296/12838/15-к, а також пояснень сторін, потерпіла особа, яка є власником КТЗ, та винна у ДТП особа разом вживали спиртні напої перед пригодою. Позивач ОСОБА_2, який до певного часу перебував за кермом, не зміг пояснити, яким чином за кермом його транспортного засобу в момент ДТП опинився ОСОБА_5, а він на місці пасажира, однак зазначив, що ключі від автомобіля знаходилися у замку запалювання.

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується.

Згідно з пп.г п.2.9 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного спяніння.

Водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним (п.15.12 ПДР України).

З урахуванням обставин ДТП, а саме доведення свого стану до втрати контролю за транспортним засобом внаслідок спільного вживання алкогольних напоїв із пасажиром ОСОБА_5, невжиття заходів, які б унеможливлювали керування автомобілем іншими особами, які перебувають у стані спяніння, тобто відповідачем ОСОБА_5, колегія суддів вважає, що позивач таким чином вчинив грубу необережність, яка сприяла виникненню шкоди, і розмір його вини визначає у 20%.

Враховуючи наведене, з відповідача підлягає стягненню шкода в сумі 83626,70 грн. (104533,37 грн. 20%), а після її відшкодування позивач зобовязаний передати відповідачу залишки КТЗ, знявши його з реєстраційного обліку.

Доводи представника відповідача щодо необґрунтованості експертизи в частині року виготовлення КТЗ, кузову автомобіля, необхідності надання документів на переобладнання та застосування Бюлетеня автотоварознавця № 86 від 08.12.2015 року замість № 85 від 03.10.2015 року, що призвело до завищення вартості КТЗ, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, в судовому засіданні експертом розяснено свій висновок з посиланням на довідкову інформацію та вимоги ОСОБА_4, в т.ч. і п.6.3.3 щодо визначення року виготовлення транспортного засобу.

Згідно з п.6.3.3 ОСОБА_4 за рік виготовлення КТЗ приймається календарна дата

його виготовлення з обов'язковим зазначенням при цьому дня та місяця цього року. Якщо календарну дату виготовлення визначити неможливо, то за основу береться модельний рік виготовлення, визначений за його VIN-кодом, з урахуванням календарної дати першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ, що зазначена у супровідних документах (дати придбання, дати оформлення митних

документів, дати першої реєстрації КТЗ тощо).

За даними довідникової інформації більшість виробників автомобілів зазначають рік виготовлення на 10 позиції VIN-коду, але окремими виробниками такі вимоги не дотримуються, в т.ч. і виробником «RENAULT», який вказує з 10 по 17 позицію VIN-коду виробничий номер виробу, а рік виготовлення зашифровує у заводській табличці.

Експертом проведено дослідження року виготовлення автомобіля «RENAULT Kangoo, кузов № НОМЕР_2, і встановлено рік виготовлення 2003, що також вказано у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Додатково вказана обставина підтверджена витягом про модифікації автомобіля «RENAULT Kangoo, за яким випуск модифікації FC09 розпочато у 2003 році.

Доводи представника відповідача не необхідність оцінки КТЗ як фургону, що вказано у VIN-коді, не враховують ті обставини, що вантажний автомобіль переобладнано у пасажирський до ДТП і проведено державну перереєстрацію КТЗ, що вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 876712. Таке переобладнання не передбачає внесення змін у VIN-код КТЗ, а дозвільні документи на переобладнання подаються до органів реєстрації (п.п.33, 37 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року).

Згідно із п.37 вищевказаного Порядку власникам переобладнаних транспортних засобів видаються нові свідоцтва про реєстрацію із зазначенням нових ідентифікаційних

номерів складових частин або особливостей конструкції, що виникли в результаті її зміни. У таких свідоцтвах зазначається рік випуску легкового автомобіля або виготовленого на його базі автомобіля, який повинен відповідати року випуску встановленого кузова. Рік випуску такого автомобіля не змінюється у разі неможливості встановити рік

випуску його кузова.

Також, експертом обгрунтовано застосування Бюлетеня автоварознавця № 86 від 08.12.2015 року тим, що зазначений бюлетень випускається періодичністю у два місяці і в ньому зазначається середня ринкова вартість відповідного КТЗ на підставі аналізу цін за попередні два місяці, в т.ч. переобладнаних автомобілів «RENAULT Kangoo, і він не враховує зміну вартості КТЗ після його виходу в друк. Оскільки бюлетень № 85 від 03.10.2015 року не враховує вартість КТЗ станом на 25.10.2015 року, то застосуванню підлягає бюлетень, виданий на підставі встановленої середньої ринкової вартості КТЗ у період з 03.10.2015 року по 08.12.2015 року, тобто № 86, з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином, зауваження представника відповідача на висновок експерта № 81 не враховують певні обставини, а тому не спростовують останній.

Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За проведення експертиз позивачем сплачено 3000 грн., з яких підлягає стягненню 1568,40 грн. (52,28% від задоволених вимог). Оскільки звіт про оцінку, проведений до подачі позову, до уваги не приймався, як такий, що суперечить висновку експертизи, то витрати за нього не стягуються.

Крім того, позивач при зверненні до суду першої інстанції та подачі апеляційної скарги не сплачував судовий збір за подачу позову про стягнення матеріальної шкоди з посиланням на п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно якого від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок кримінального правопорушення.

Однак, ч.2 ст.286 КК України, за якою засуджено ОСОБА_3, не передбачено кримінальної відповідальності за заподіяння майнової шкоди власнику транспортного засобу внаслідок ДТП. За змістом вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 15.01.2016 року зазначеним кримінальним правопорушенням шкода заподіяна матері загиблої.

За таких обставин, коли матеріальні збитки позивача не повязані із кримінальним правопорушенням відносно третьої особи, передбаченим ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_2 повинен був сплатити судовий збір за подачу позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1599,61 грн., що становить 1 % від ціни позову, та при подачі апеляційної скарги в сумі 1759,57 грн., що становить 110% від судового збору у суді першої інстанції, а всього 3359,18 грн.

З урахуванням пропорційності, несплачений судовий збір підлягає стягненню на користь держави з позивача в розмірі 1603 грн. та з відповідача 1756,18 грн.

Порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, призвело до ухвалення помилкового рішення в частині стягнення матеріальної шкоди, що є підставою для його скасування в цій частині та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

В решті рішення суду не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст. ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 13 червня 2016 року скасувати в частині вирішення вимог про стягнення матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 83626,7 грн.

В стягненні решти суми матеріальної шкоди відмовити.

Зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 залишки належного йому автомобіля «RENAULT Kangoo, кузов № НОМЕР_2, після відшкодування матеріальної шкоди, знявши його з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1568,4 грн.

Стягнути на користь держави судовий збір з ОСОБА_2 в розмірі 1603 грн. та з ОСОБА_3 в розмірі 1756,18 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: