Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2017 Справа №607/16948/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом витребування квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, визнання за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, надалі позивачі, звернулися в суд з позовом до ОСОБА_9, надалі відповідач, в якому просять застосувати наслідки нікчемності правочину від 03.08.2010р., а саме витребувати у ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, наслідком чого буде визнання недійсним свідоцтва про право власності №46667831 від 30.10.2015р., виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, а також просять визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_1, її представники ОСОБА_10, ОСОБА_11 позовні вимоги підтримують. Співпозивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання не зявилися, їхні інтереси представляє представник ОСОБА_10

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1, її представники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 посилаються на ті обставини, що мансардні приміщенні, створенні в результаті реконструкції горища житлового будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі ОСОБА_12, належали власникам квартир №5, 6, 7, 8 та відповідно реконструкція горища проводилася з метою надбудови (розширення) вказаних квартир з влаштуванням входу до мансардного поверну з цих квартир, на які в подальшому власники квартир повинні були оформити право власності. Однак, ОСОБА_12, без їхньої згоди, згідно рішення суду визнав за собою право власності на самочинно збудоване нерухоме майно мансардний поверх загальною площею 243,4 кв.м., житловою площею 139,3 кв.м. житлового будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі та зареєстрував за собою право власності на мансардний поверх. В подальшому ОСОБА_12, знову ж без їхньої згоди, шляхом укладення договорів купівлі-продажу, відчужив, зокрема ОСОБА_9 (ОСОБА_13В.) 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку. Проте, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.10.2010р. скасоване рішення першої інстанції, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 було відмовлено, а відтак правова підстава, за наявності якої ОСОБА_12 зареєстрував за собою право власності на мансардний поверх відпала. Також, вироком Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та встановлено, що ОСОБА_12І, без відома потерпілих позивачів, продав мансардні приміщення над їхніми квартирами стороннім особам, не маючи наміру повертати ОСОБА_2 та ОСОБА_7 отриманні від них кошти. Тому позивачі вважають, що приміщення надбудов квартир №5, 6, 7, 8, сходова клітка та приміщення для сушіння білизни, які були створенні в результаті реконструкції горища вибули із власності позивачів поза їх волею. Крім цього, 02 вересня 2013 року у цивільній справі №607/3851/13 встановлено нікчемність договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна, за якими відбулося відчуження ОСОБА_12 часток мансардних приміщень на користь, зокрема, ОСОБА_9

Таким чином, позивачі вважають, що майно, яке вибуло із володіння власників поза їх волею та на даний час знаходиться у незаконному володінні ОСОБА_9, що встановлено і підтверджено рішеннями суддів, права та охоронювані законом інтереси позивачів порушенні, які підлягають захисту, шляхом застосування наслідків нікчемності правочину і майно підлягає витребуванню в порядку ст. 388 ЦК України, а саме просять застосувати наслідки нікчемності правочину від 03.08.2010р. та витребувати у ОСОБА_9 квартиру №12по вул. Острозького,70 в м. Тернополі на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2, наслідком чого слід визнати недійсним свідоцтво про право власності від 30.10.2015р. №46667831 і виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію право власності.

Також, приймаючи до уваги те, що незаконно відчужена частка приміщення мансардного поверху, яка в подальшому була реконструйована у квартиру №12 знаходиться над квартирою співпозивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_14 і повинна була перейти у їхню власність, просять визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, визнавши недійсним свідоцтво про право власності та виключити Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_9

Поряд із вказаним позивач та її представники зазначають, що відповідач ОСОБА_9 за час розгляду справи при наявності ухвали суду про забезпечення позову та заборони проводити будь-які будівельні роботи по реконструкції та реєстрації права власності, здійснила переобладнання приміщення та згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від 05.10.2015р., провела реконструкцію 443/1000 частини мансардного поверху житлового будинку під квартиру №12, яка розміщена саме на квартирою №5 вул. Острозького,70, співвласниками якої є ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а тому незаконно набула право власності на квартиру.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_15 проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ту обставину, що ОСОБА_9 є добросовісним набувачем частини мансардного приміщення, яке було реконструйовано ОСОБА_12 і нею придбане згідно договору купівлі-продажу від 03.08.2010р. Набуття нею права власності відбувалося на підставі закону та реєстрація права власності проведена у відповідності до норм законодавства. Протягом тривалого проміжку часу ОСОБА_9 здійснила реконструкцію частини мансардного приміщення у квартиру, за свої кошти здійснила всі будівельні роботи, а відтак є її законним власником. Посилання позивачів на застосування наслідків нікчемності правочину від 03.08.2010р. шляхом витребування у неї квартири в користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в даному випадку є неможливим. Також, заявлені позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності та виключення з Державного реєстру речових права запису про реєстрацію права власності суперечать вимогам законодавства. Позовна вимога позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання за ними права спільної сумісно власності на квартиру №12 є незаконна та необґрунтована, оскільки вони не мають до квартири ніякого відношення, не були її власниками, і не були власниками мансардного приміщенні, яке було реконструйоване під квартиру, і така позовна вимога не є способом захисту прав, оскільки не передбачена положеннями законодавства. Крім цього, попереднім представником під час розгляду справи було заявлено клопотання про застосування до правовідносин наслідку спливу строку позовної давності для звернення до суду, наслідком чого є відмова у задоволенні позову.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, встановив наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.12.2009р. визнано за ОСОБА_12 право власності на нерухоме майно мансардний поверх житлового будинку №70 загальною площею 243,4 кв.м. та житловою площею 139,3 кв.м. по вул. Кн.Острозького в місті Тернополі.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.10.2010р. за наслідками розгляду апеляційних скарг ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_2 рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.12.2009р. скасоване та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_12 про визнання права власності на мансардний поверх відмовлено.

Вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що крім ОСОБА_12, який був замовником будівництва, співвласниками двоповерхового житлового будинку №70 по вул. К.Острозького в м. Тернополі, зокрема, його другого поверху, над яким здійснювалася реконструкція, є ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_2 Реконструкція проводилася з метою надбудови (розширення) чотирьох квартир №5, 6, 7, 8, власниками яких є відповідно ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_7, з влаштуванням входу до мансардного поверху з цих квартир, про що свідчать нотаріально завіренні заяви власників зазначених квартир та архітектурно-планувальне завдання №735, затверджене начальником управління містобудування та архітектури Тернопільського міськвиконкому від 28.04.2006р.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2011р. по розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, ОСОБА_12 визнано винним у скоєнні злочину за ч. 3 ст. 190 К України.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_12 на початку січня 2005 року умисно з метою вчинення шахрайства, проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_1 та знаючи, що ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_3, які виявили спільне бажання побудувати над своїми квартирами мансардний поверх із влаштуванням індивідуальних входів до нього, шляхом зловживання довірою з метою заволодіти коштами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 без наміру їх повернути, запропонував, що одноособово займеться будівництво мансардного поверху та оформлення права власності на побудований мансардний поверх. ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в цей час нададуть ОСОБА_12 кошти на будівництво, що після його завершення буде оформлено право власності на частки мансардного приміщення на їхніми квартирами на ОСОБА_2 та ОСОБА_7 Не маючи наміру виконувати взяті на себе зобовязання, не завершивши робіт із будівництва мансардного поверху, ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_2 кошти на будівництво в сумі 85 000 грн. та від ОСОБА_7 79105 грн. В грудні 2009 року без їх відома звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із позовом про визнання за ним права власності на мансардний поверх будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі. ОСОБА_17 рішення Тернопільського міськрайонного суду за ОСОБА_12 визнано права власності на мансардний поверх. Після цього з метою завершити свій злочинний намір, ОСОБА_12 без відома ОСОБА_7 та ОСОБА_2 продав мансардні приміщення над їхніми квартирами стороннім особами, не маючи наміру повертати ОСОБА_2 та ОСОБА_7 отримані від них в період з грудня 2005 по липень 2010 року кошти, чим заподіяв потерпілим матеріальної шкоди.

Під час розгляду Тернопільським міськрайонним судом справи №607/3851/13-ц за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_16, ОСОБА_7 до ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_9, ОСОБА_21, ОСОБА_22, судом було встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25450075 від 01.03.2010р. за ОСОБА_12 зареєстровано право власності на мансардний поверх житлового будинку №70 по вул. Острозького у м. Тернополі.

03 серпня 2010 року між ОСОБА_12 таа ОСОБА_13 був укладений договір купівлі-продажу 25/100 частки мансардного поверху житлового будинку загальною площею 53,5 кв.м. в будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі, який посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №3416.

Приймаючи до уваги встановленні обставини, рішенням Тернопільського міськрайоного суду від 30.08.2013-02.09.2013р. по справі №607/3851/13-ц встановлено, що договір купівлі-продажу 25/100 частки мансардного поверху житлового будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Острозького,70, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_13, посвідчений приватним нотаріусом 03.08.2010р. є нікчемний.

ОСОБА_17 свідоцтва про право власності від 24.09.2007р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по 1/2 частки квартири АДРЕСА_4.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.06.2013р. №607/3997/13-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_7 до приватних нотаріусів ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 про визнання нотаріальних дій щодо посвідчення договорів купівлі-продажу частин мансардного поверху житлового будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі, неправомірними і зобовязання скасувати відповідні записи у реєстрі нотаріальних дій та Державному реєстрі правочинів було відмовлено.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.09.2013р. по справі №819/1625/13-а в задоволенні позовів ОСОБА_7, ОСОБА_1 до ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», реєстраторів ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, зокрема у ОСОБА_9, було відмовлено.

Також, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16.01.2017р., було скасоване рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.10.2016р. у справі №607/19192/15-ц до вирішення якої було зупинено провадження у даній справі.

Вказаним рішення від 16.01.2017р. колегія суддів апеляційного суду встановила наступні факти та обставини, які мають істотне значення при вирішенні даної справи, а саме:

-- відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.10.2015р., індексний номер 46667831 за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 67 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м. (витяг з Державного реєстру від 30.10.2015р. №46668324);

-- ОСОБА_9 при реєстрації права власної на зазнане нерухоме майно надано декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстровані Управлінням ДАБІ у Тернопільській області 05.10.2015р. щодо реконструкції 443/100 частин мансардного поверху житлового будинку під квартиру АДРЕСА_1;

-- ОСОБА_17 приймання-передачі будинку на баланс ОСББ «Островського 70» житлового будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі від 31.07.2007р. у будинку відсутнє горище;

-- Зясовано характеристику спірного нежитлового приміщенні і встановлено, що спірне нежитлове приміщення в будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі не належить до категорії допоміжних приміщень, оскільки за своїм цільовим призначенням воно не слугує для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку і в цьому приміщенні не знаходиться технічне обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку неможлива;

-- Спірне приміщення не є її, ОСОБА_1, власністю та не є допоміжним приміщенням будинку за №70 по вул. Острозького в м. Тернополі чи його горищем, а є мансардним приміщенням;

-- ОСОБА_25 факт, що в заявах ОСОБА_1 та ряду інших співвласників від 25.01.2005р. вказано, що вони не заперечували проти влаштування та будівництва житлового мансардного приміщення над їх квартирами за умовами влаштування входу до мансардних приміщень з цих квартир, сам по собі не може бути підставою для визнання мансардного поверху допоміжним приміщенням будинку чи визнання за ними права власності;

-- Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2011р. ОСОБА_12 був засуджений за те, що зловживаючи довірям громадян з метою заволодіння їхніми коштами, а не належними їм квартирами та без наміру виконати взяті на себе зобовязання обіцяв власникам квартир збудувати мансардні приміщення і оформити після завершення будівництва на них право власності;

-- Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.10.2009р. встановлено, що забудовником мансардного приміщення був ОСОБА_12 Крім того, апеляційний суд, скасовуючи рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.12.2009р. про визнання за ОСОБА_12 права власності зазначив, що однією з підстав його скасування було те, що зверненню ОСОБА_12 до суду не перебувало звернення його до компетентного державного органу з вимогами про визнання права власності, наявність чи відсутність рішення якого свідчило б про наявність спору про право і відповідно потребу у зверненні до суду;

-- У постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2014р. встановлено, що спірне приміщення є мансардним поверхом. З таким висновком першої інстанції погодився у своїй ухвалі від 20.01.2015р. і Вищий адміністративний Суд України;

-- У постанові ВСУ від 23.06.2015р. у справі з позовом ОСОБА_2 та інших до ОСОБА_12, ОСОБА_9 та інших про скасування державної реєстрації теж зазначено, що спірне приміщення по вул. Острозького,70, в м. Тернополі є мансардним приміщенням.

Крім цього, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 серпня 2015 року по справі №607/12287/15-ц, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_26, ОСОБА_9, ОСОБА_22, ОСОБА_12, ОСОБА_27 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Острозького 70», про визнання ОСОБА_26 добросовісним набувачем 28/100 частки мансардного поверху жилого будинку в м. Тернополі по вул. Острозького, 70, визнання ОСОБА_9 добросовісним набувачем 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку в м. Тернополі по вул. Острозького,70, визнання ОСОБА_22 добросовісним набувачем 25/100 частки мансардного поверху житлового будинку в м. Тернополі по вул. Острозького,70, визнання ОСОБА_27 добросовісним набувачем квартири №10 у житловому будинку в м. Тернополі по вул. Острозького,70, було відмовлено.

Під час розгляду справи №607/12287/15-ц судом встановлено і зроблені висновки щодо тих обставин, що ОСОБА_26 та ОСОБА_13 придбали нерухоме майно у ОСОБА_12 на підставі відплатних договорів, які були нотаріально посвідченні та проведена державна реєстрація права власності. Як продавцем, так і покупцями ОСОБА_26, ОСОБА_13 виконані всі умови договорів, в яких сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов. Покупцями ОСОБА_26 і ОСОБА_13 було вжито всіх заходів для зясування правомочностей продавця на відчуження нерухомого майна. Нотаріусом при посвідченні договорів перевірено повноваження на укладання договорів. На момент укладання договорів продавець ОСОБА_12 мав право на вчинення дій по відчуженню нерухомого майна, оскільки був їх власником. Ні ОСОБА_26, ні ОСОБА_13 не знали і не могли знати про можливість виникнення в майбутньому судового рішення, яким би було скасовано право власності на майно у ОСОБА_12, а відтак і право на вчинення дій по відчуженню продавцем ОСОБА_12 нерухомого майна. Тому суд зробив висновок, що слід вважати ОСОБА_26, ОСОБА_9, ОСОБА_22 та ОСОБА_27 добросовісними набувачами нерухомого майна, а саме 28/100 частки, 25/100 частки, 25/100 частки відповідно мансардного поверху в житловому будинку по вул. Острозького,70, в м. Тернополі та квартири №10 в житловому будинку по вул. Острозького,70, в м. Тернополі, власність на які зареєстрована в установленому законодавством порядку.

Суд, оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.Право власності набувається, зокрема із правочинів.

ОСОБА_17 ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_9 у відповідності до положень Закону набула право власності на 25/100 частин мансардного приміщення по вул. Острозького,70, в м. Тернополі, яке у відповідності до вимог чинного законодавства було реконструйовано в індивідуальне визначне нерухоме майно, а саме у квартиру АДРЕСА_2, оформлено і зареєстроване право власності, яке в силу Закону є непорушним.

ОСОБА_17 ст.ст. 215, 236 ЦУК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

ОСОБА_17 вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданні послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Так, стаття 388 Цивільного кодексу України, на положення якої посилаються позивачі при зверненні до суду, передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В силу ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду з питань, чи мали місце ці дії чи вчиненні вони цією особою.

Стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин, враховуючи при розгляді даної справи факти і обставини, які були встановленні рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16.01.2017р., яким було скасоване рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.10.2016р. у справі №607/19192/15-ц, суд приходить до висновку, що оскільки позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були співвласниками горища на праві спільної сумісної власності, як допоміжного приміщення будинку, яке визнане мансардним приміщенням, встановлення відсутності правових підстав для визнання за ними права власності на приміщення мансарди будинку по вул. Острозького,70, в м. Тернополі, а тому права та охоронювані законом інтереси позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 діями відповідача ОСОБА_9 не порушенні.

ОСОБА_9 являється добросовісним набувачем майна, а саме квартири АДРЕСА_6, яке набуто останньою в установленому законом порядку і при даних обставинах посилання позивачів на положення статті 388 Цивільного кодексу України щодо витребування із володіння ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_2, в їхню користь та визнання за позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на квартиру №70 по вул. Острозького в м. Тернополі є неправомірним та необґрунтованим.

Вимоги статті 388 цього Кодексу не можуть застосуватися при даних правовідносинах, оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не були ні власниками майна за відплатним договором від 03.08.2010р., а саме 25/100 частки мансардного поверху, який рішенням суду встановлений як нікчемний, так і квартири АДРЕСА_2, так як ст. 388 ЦК України чітко встановлює, що лише власник майна має право витребувати це майно від набувача, якими і якого позивачі не являлися.

З правом на звернення до суду з віндикаційним позовом має власник майно, що відображено у правовому висновку ВСУ у спорі про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння від 04.07.2013р.

Зазначене кореспондується в пункті 23 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а саме, що відповідно до статті 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, чого позивачами не доведено.

У відповідності до ст.ст. 60, 212 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині застосування наслідків нікчемності правочину шляхом витребування у ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири та визнання за ними права спільної сумісної власності на квартиру, відсутність порушених прав у позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_28, для захисту яких останні звернулися в суд, неправомірність застосування положень Закону, на норми якого посилаються позивачі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. При встановлених обставинах у справі, зокрема тих, які встановленні вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2011р., суд вважає, що позивачами невірно вибраний спосіб захисту, за їх твердженням, порушених прав та інтересів.

Також, не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_14, які заявлені як похідні від первісних, щодо визнання не недійсним свідоцтва про право власності №46667831 від 30.10.2015р., виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, оскільки первісні позовні вимоги щодо витребування в користь позивачів квартири та визнання за позивачами справа спільної сумісної власності на квартиру не задоволенні, що виключає повністю задоволення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про права власності та виключення запису про реєстрацію права власності. Інших правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності і виключення запису про реєстрацію права власності позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їхніми представниками не наведено, і про чинність яких вже були зроблені відповідні висновки рішеннями судів.

Посилання позивача ОСОБА_1 та її представників на проведення ОСОБА_9 реконструкції частини мансардного приміщення, реєстрації права власності на нерухоме майно за наявності ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 12.03.2015р. про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони, серед інших, відповідачу ОСОБА_9 вчиняти дії щодо забудови та реконструкції мансардних приміщень в будинку №70 по вул. Острозького в м. Тернополі, а відтак незаконність проведеної реконструкції, реєстрації права власності на квартиру, внесення запису про державну реєстрацію права власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, видача свідоцтва про право власності, не може бути як самостійною підставою для задоволення заявлених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позовних вимог при їх обґрунтуванні з посиланням ст. 388 ЦК України. Матеріали справи не містять та позивачами не подано доказів в підтвердження того, що компетентні органи, на які покладено функції щодо проведення реконструкції, реєстрації права власності, видачі свідоцтва про право власності, а також саму ОСОБА_9 було доведено до відома в установленому законом порядку про наявність ухвали суду від 12.03.2015р. про заборону вчинення дій, а відтак і покладення на них обвязку, визначеному в ухвалі суду.

Приймаючи до уваги ті обставини, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судом відмовлено із вказаних вище підстав, то позовні вимог інших співпозивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до задоволення не підлягають через не підтримання їх представником в судовому засіданні та відсутності їх обґрунтувань з посиланням на норми законодавства і матеріали справи відносно відповідача ОСОБА_9, оскільки представник перелічених співпозивачів ОСОБА_10 згідно поданої заяви від 27.04.2017р. підтримує позовні вимоги з посиланням на норми законодавства та здобуті докази лише щодо позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відносно відповідача ОСОБА_9, яка за їхніми твердженнями порушила права та охоронювані законом інтереси саме позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2

У звязку із тим, що позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не доведено, що є самостійною підставою для його відмови, питання застосування позовної давності судом не розглядається (абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі»).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 11, 16, 203, 207, 215, 216, 328, 330, 331, 387, 388, 392 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом витребування у ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва про право власності №46667831 від 30.10.2015р., виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, визнання за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_29