АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 636/4358/16-ц Головуючий суддя І інстанції Дьоміна О. П.
Провадження № 22-ц/790/3912/17 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарях Дмитренко А.Ю., Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 28 квітня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що 15 вересня 2009 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, станом на 31 жовтня 2016 року сума його заборгованості складає 40 893,96 грн.

У зв'язку з цим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 15 вересня 2009 року у сумі 40 893,96 грн., а також судові витрати у розмірі 1 378 грн.

Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, в письмових поясненнях зазначив, що відповідач протягом всього періоду користування кредитними коштами вносив періодичні платежі, останній платіж ним був внесений 16 січня 2014 року в сумі 700 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, тому на думку представника банку строк позовної давності розпочався саме з 17.01.2014 року та спливає 17.01.2017 року, а позивач звернувся до суду 29.11.2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, посилався на пропуск позивачем строків позовної давності, бо останній платіж, який ОСОБА_1 здійснив, був зроблений 11 листопада 2013 року у розмірі 460 грн. Відповідач вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Також представник відповідача вказує, що 16.01.2014 року не здійснював оплату за кредитним договором в сумі 700 грн. 18 лютого 2017 року він звертався до банку з вимогою зробити перерахунок його заборгованості за кредитним договором і надати копію платіжного доручення по сплаті 700 грн., але станом на теперішній час так відповіді і не отримав. Крім того, сума пені нарахована поза межами строків давності, розмір пені за період з 31.10.2015 року по 31.10.2016 року складає 1 200 грн. Крім того, представник відповідача, просив суд відмовити позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення штрафів, оскільки в даному випадку, на його думку має місце подвійна цивільно-правова відповідальність за одне й теж порушення.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 28 квітня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 15 вересня 2009 року у розмірі 37 243,96 грн., з яких: 4 185,68 грн. - заборгованість за кредитом, 31 134,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 923,52 грн. - штраф (процентна складова) та судовий збір у сумі 1 255 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; наполягає на застосуванні строків позовної давності, оскільки 16 січня 2014 року не здійснював оплату боргу за кредитом у розмірі 700 грн., бо в цей період перебував на лікуванні у медичному закладі АР Крим.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 15 вересня 2009 року ОСОБА_1 власноруч заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» .

З тексту анкети-заяви вбачається, що відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна». Своїм підписом ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також в зазначеній анкеті-заяві міститься пам'ятки клієнта, в якій надано роз'яснення щодо умов ознайомлення з договором та змінами тарифів банку.

Таким чином, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст..ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Матеріали справи свідчать, що станом на 31 жовтня 2016 року сума заборгованості відповідача за кредитним договором від 15 вересня 2009 року складає 40 893,96 грн., з яких:

- 4 185,68 грн. - заборгованість за кредитом;

-31 134,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 150 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 1 923,52 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Банком не пропущено строк позовної давності на звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вбачає у вимогах про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені подвійну цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

За таких обставин, правові підстави для стягнення штрафу (процентна складова) у розмірі 1 923,52 грн. відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині необхідно відмовити.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 отримав у позивача 3 картки в межах вказаного кредитного договору від 15 вересня 2009 року.

Згідно умов кредитного договору сплата заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідно наданому позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за тілом кредиту заборгованість почала обліковуватися з 28 лютого 2014 року, тобто вимоги про стягнення 4 185,68 грн. заявлені в межах строку позовної давності.

Заборгованість за відсотками обліковувалася з 24 вересня 2010 року, а за пенею - з 01 березня 2014 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто упродовж дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність установлюється законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідач наполягав на застосуванні строків позовної давності.

Крім того, представник позивача у письмових поясненнях також зазначив на необхідність застосування строків позовної давності до вимог щодо сплати відсотків за кредитом та пені.

З наданого представником ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку вбачається, що сума нарахованих відсотків в межах 3-х років за період з 29 листопада 2013 року по 31 жовтня 2016 року складає 31 003,50 грн., а сума нарахованої пені в межах 1-го року за період з 29 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року складає 1 200 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що сума стягнутої заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає зменшенню з 37 243,96 грн. до 36 389 грн. 18 коп., з урахуванням застосування строків позовної давності до суми нарахованих відсотків та пені.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 28 квітня 2017 року - змінити, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» штрафу (процентна складова) у розмірі 1 923,52 грн. та відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Ухвалити нове рішення, яким зменшити суму стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 15 вересня 2009 року з 37 243,96 грн. до 36 389 грн. 18 коп., з яких: 4 185,68 грн. - заборгованість за кредитом, 31 003,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29.11.2013 року по 31.10.2016 року, 1200 грн. - сума нарахованої пені в межах одного року за період з 29.11.2015 року по 31.10.2016 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді