Справа № 361/1185/17 Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/5273/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 18 04.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-молоко» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-молоко» про стягнення грошових коштів за порушення грошового зобов'язання,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить: стягнути із товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-молоко» на свою користь суму заборгованості у розмірі - 340 488 грн. 34 коп., що складається із інфляційних втрат у розмірі - 276 060 грн. 08 коп. та 3 % річних у розмірі - 64 388 грн. 26 коп., а також понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01 червня 2015 року між ним та товариством з додатковою відповідальністю «Бровари-молоко» укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого він вніс у касу відповідача грошові кошти у розмірі - 1 140 000 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 2.4 договору позика надається строком до 31 грудня 2015 року, при цьому позивач має право вимагати дострокового повернення грошових коштів, а відповідач зобов'язаний повернути їх протягом 10 днів з моменту отримання вимоги. 07 жовтня 2015 року відповідач отримав письмову вимогу про дострокове повернення позики за договором, однак у десятиденний строк коштів не повернув.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року стягнуто із ТДВ «Бровари-молоко» заборгованість за договором позики у розмірі - 1 140 000 грн. 00 коп. Разом з тим, судове рішення не виконано. У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання відповідач повинен сплатити 3 % річних, що становить 64 388 грн.

26 коп. та інфляційні втрати у розмірі - 276 060 грн. 08 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 із товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-молоко» інфляційні втрати за період з 18 жовтня 2015 року по 13 вересня 2017 року у розмірі - 276 060 (двісті сімдесят шість тисяч шістдесят) грн. 64 коп.; 3 % річних за період з 18 жовтня 2015 року по 13 вересня 2017 року у розмірі - 64 458 (шістдесят чотири тисячі чотириста п'ятдесят вісім) грн. 05 коп. й судовий збір у розмірі - 2 350 (дві тисячі триста п'ятдесят) грн. 39 коп.

Стягнуто із товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-молоко» на користь держави судовий збір у розмірі - 1 054 (одна тисяча п'ятдесят чотири) грн. 80 коп.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апелянт товариство з додатковою відповідальністю «Бровари-молоко» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в апеляційні скарзі просить ухвалити нове рішення, яким здійснити перерахунок по інфляційним витратам та 3% річних з урахуванням суми у розмірі 119 706, 73 грн.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що 01 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ТДВ «Бровари-молоко» укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого позичальник отримав фінансову допомогу у розмірі - 1 140 000 грн. 00 коп.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що допомога надається строком до 31 грудня 2015 року і може бути повернута достроково.

Відповідно до пунктів 5.1 п. 5.2 договору позикодавець має право вимагати дострокового повернення даної допомоги, письмово попередивши про це позичальника. Позичальник повертає надану допомогу протягом десяти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги.

Так, встановлено, що на адресу відповідача ТДВ «Бровари-молоко» 06 жовтня 2015 року направлено вимогу про повернення позики за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року. Зазначену вимогу відповідач отримав 07 жовтня 2015 року, разом з тим у добровільному порядку кошти не повернув.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року стягнуто із ТДВ «Бровари-молоко» заборгованість за договором позики у розмірі - 1 140 000 грн. 00 коп.

З листа Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вбачається, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ТДВ «Бровари-молоко» на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі - 1 140 000 грн. 00 коп.

Згідно із платіжним дорученням № 3157 від 24 травня 2017 року на користь стягувача перераховано грошові кошти у розмірі - 71 968 грн. 07 коп. На депозитному рахунку відділу знаходяться кошти у розмірі - 119 706 грн. 73 коп. списані із рахунку боржника. У зв'язку з тим, що провадження зупинено, перерахувати кошти на рахунок стягувача неможливо.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив грошове зобов'язання з 18 жовтня 2015 року по день постановлення судом рішення 13 вересня 2017 року.

Так, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який ґрунтується на вимогах закону виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Так, було встановлено, що за період з 18 жовтня по 23 травня 2017 року сума боргу становить 1 140 000 грн. 00 коп.; кількість прострочених днів складає - 584; розмір процентів річних - 3 %. Загальна сума процентів за вказаний період становить - 54 626 грн. 30 коп. За період з 25 травня 2017 року по 13 вересня 2017 року сума боргу становить 1 068 031 грн. 93 коп. (1 140 000 -71 968.07=1 068 031,93) кількість прострочених днів - 112; розмір процентів річних - 3 %. Загальна сума процентів за договором за цей період складає 9 831 грн. 75 коп. Всього розмір 3 % річних складає - 64 458 грн. 05 коп. Таким чином, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі - 276 060 грн. 64 коп.; 3 % річних у розмірі - 64 458 грн. 05 коп.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Так, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта, які фактично зводяться до оскарження дій державного виконавця, що не є предметом розгляду справи.

З метою захисту прав сторін виконавчого провадження в статті 85 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягувач чи боржник мають право подати скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову в здійсненні вказаних дій. Зазначена скарга може бути подана до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до суду.

Оскільки, дії державного виконавця відповідачем не були оскаржені, і в судовому порядку його дії не визнано протиправними, вважаємо, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у відповідності до законодавства України.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України: «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.»

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи усі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх у своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Бровари-молоко» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: