1Справа № 335/8690/16-ц 2/335/166/2017
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Апаллонової Ю.В.,

при секретарі Франчук Г.В.

за участю : представника позивача ОСОБА_1., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Концерн «Міські теплові мережі» (надалі- Концерн «МТМ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

У позовній заяві зазначав, що надавав послуги у АДРЕСА_1 у період з листопада 2011 року по листопад 2014 року на загальну суму 2755,98 грн. Відповідач за вказаний період здійснював оплату за надані послуги частково. Станом на 01.11.2014 року виникла заборгованість у розмірі 2755,98 грн. Посилаючись на наведене, просив суд задовольнити позов.

У процесі слухання справи ухвалою суду від 05.10.2016 до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2

Концерном «МТМ» у звязку із тим, що ОСОБА_2 є власником квартири під час слухання справи уточнювалися позовні вимоги, і остаточно позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за період з листопада 2011 року по червень 2013 року у розмірі 1588,95 грн., стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за період з липня 2013 року по листопад 2014 року у розмірі 1022,89 грн., стягнути з відповідачів судовий збір 1378,00 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

У судовому засіданні Концерн «МТМ» підтримав викладене в уточненій позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі на підставах викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 18.01.2017 року ОСОБА_2 проти задоволення вимог позивача викладених в уточненій позовній заяві не заперечував, позов визнав.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, до матеріалів справи також долучені заперечення ОСОБА_3 проти позову, в яких ОСОБА_3 також просить суд застосувати строки позовної давності.

А відтак, за згодою усіх учасників процесу, суд ухвалив слухати справу за відсутності ОСОБА_4 на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Концерну «МТМ» підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно до вимог ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 2.1. Статуту встановлено, що основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення

споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Згідно п.1.1. статуту Концерн «Міські теплові мережі» створено на підставі рішення 34 сесії 23 скликання Запорізької міської ради від 11.01.2002 року № 17 «Про створення комунальних підприємств теплових мереж», згідно із законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно рішенню Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Як встановлено судом, Концерн «МТМ» у період з листопада 2011 року по листопад 2014 року надавав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у АДРЕСА_1. За вказаний період здійснено оплату за надані послуги частково у розмірі 144,14 грн. Станом на 01.11.2014 року виникла заборгованість у розмірі 2755,98 грн.

Концерн „МТМ", на підставі п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу стосовно ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з центр візованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2015 р. по справі 335/30/15-ц скасовано судовий наказ від 11.12.2014 р.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2015 року усунуто ОСОБА_2 перешкоди в здійсненні ним права власності на квартиру АДРЕСА_2 по вул. Перемоги/Лермонтова з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , шляхом їх виселення із зазначеної квартири без надання іншого житла.т Зняти з реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за адресою м. Запоріжжя, вул. Лермонтова/Перемоги АДРЕСА_3 . Вселено ОСОБА_2 у квартиру № 155. (а.с.75-76).

На підставі ст. 61 ч.3 ЦПК України судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є двоюрідними братом та сестрою. Власником квартири є позивач ОСОБА_2 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.02.2013 року, зареєстровано в реєстрі № 994). Право власності на квартиру позивач набув у порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_6, який помер 04.06.2012 року.

Квартира перейшла у власність ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 26.05.2005 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ОСОБА_6 І,Ф. квартира належала на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.1991 року ОСОБА_3 з дозволу ОСОБА_8 (дідуся позивача та відповідача ОСОБА_3В.) поселилися та зареєструвалися за адресою м.Запоріжжя, вул. Лермонтова/Перемоги , 23/67 кв. 155).

В 2004 року ОСОБА_2 покинув своє місце проживання в спірній квартирі. В квартирі проживає відповідач ОСОБА_3 з неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з довідкою МКП „Основаніє" № 169 від 14.01.2015 р. за адресою: м.Запоріжжя, вул. Лермонтова/Перемоги , 23/67 кв. 155 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_7 ОСОБА_3, ОСОБА_5

Як вбачається з довідки з місця проживання, виданої МКП «Основаніє» 06.11.2014 року та вказаного судового рішення ОСОБА_3 проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2., отже споживала послуги надані позивачем. Концерн „МТМ" по відношенню до Відповідача був виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води).

Відповідно до постанови державного виконавця від 19.06.2015 року ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа № 335/14549/14-ц 19 червня 2015 року вселено у кв. 155 у м.Запоріжжя, вул. Лермонтова/Перемоги , 23/67, у звязку із чим виконавче провадження закінчено на підставі ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».(а.с.77).

Згідно до довідки адресного бюро від 04.08.2016 року ОСОБА_3 знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою на підставі рішення суду у 2015 році.

Отже на підставі зазначених обставин судом встановлено, що з 2004 року по 19 червня 2015 року ОСОБА_2 не проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3/Перемоги, 23/67 кв. 155, а за цією адресою проживала ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_5 по 19 червня 2015 року.

Також судом встановлено, що 01 липня 2013 року між Концерном «МТМ» та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Правовідносини з приводу постачання теплової енергії та гарячої води регулюються нормами Закону України „Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої воді і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»:

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку;

комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами 1-3,5 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує.

За ст.322 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, чинним законодавством України встановлений обов'язок власника квартири нести витрати повязанні з утримання квартири.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (незалежно від часу прийняття). Таким чином, відповідач ОСОБА_2 як спадкоємець власника вказаної вище квартири, право на спадщину якого в силу ст. 1268 ЦК виникло з часу відкриття спадщини, який прийняв спадщину і в якій надаються послуги Концерну «МТМ» з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення, зобовязаний їх оплачувати щомісяця.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року „Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та Законом України „Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІУ від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору.

Із встановлених судом обставин справи вбачається, що позов ґрунтується на зобов'язальних правовідносинах з приводу надання послуг по теплопостачанню та гарячої води у квартиру 155 у м.Запоріжжя, вул. Лермонтова/Перемоги , 23/67 .

Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України „Про житлово-комунальні послуги" випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг, має наслідком його недійсність, не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 не позбавляє відповідача обов'язку сплатити фактично отримані ним послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води (підігріву питної води)

Отже, за спірний період з жовтня 2011р. по червень 2013р., не зважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору, споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води була ОСОБА_3, яка проживала на цей період у спірній квартирі.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутностітаких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Згідно зі ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Питання щодо оплатного або безоплатного користування житлом з усіма комунальними послугами, щодо порядку та розміру участі члена сім'ї власника в оплаті житлово-комунальних послуг, за змістом ст. 156 ЖК України, вирішується між самим власником та членом його сім'ї, і тільки у разі наявності спору між ними, вирішується судом.

Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов'язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України).

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо приміщень, які належить особі на праві приватної власності є саме ця особа.

За спірний період з липня 2013р. по листопад 2014р., ОСОБА_2 хоча і не мешкав за даною адресою та не споживав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, але 01.07.013 року уклав договір з теплопостачальною організацією та взяв на себе обов'язок по оплаті цих послуг, є власником квартири з 2013 року, у яку надаються послуги з теплопостачання, а тому за цей період заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_2 як з власника. При цьому, ОСОБА_2 має право вирішити це питання з ОСОБА_3 (за період до 19.06.2015 року дати її проживання у квартирі) або шляхом укладання угоди, або в судовому порядку, зокрема, пред'явити вимогу про сплату витрат за спожиті послуги.

Бльш того у судовому засіданні ОСОБА_2 визнано позовні вимоги Концерну «МТМ» до нього за цей період, а тому з урахуванням положень ст. 174 ЦПК України позов до нього підлягає задоволенню.

ОСОБА_3 до суду подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог до серпня 2013 року.

Разом із тим, підстав для застосування строку позовної давності судом не встановлено з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач.

У ч. 1 ст. 95 ЦПК України зазначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів чи витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист позивача на стягнення заборгованості за надані послуги може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України № 6-214цс15 від 21 січня 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до розрахунку суми позову у грудні 2012 року, червні 2012 року, жовтні 2012 року, листопаді 2012 року відповідачем вносилися платежі, отже платіж у грудні 2012 року перервав строк позовної давності щодо вимог позивача з грудня 2009 року по грудень 2012 року, і з грудня 2012 року відлік почався знову щодо цих вимог.

24.11.2014 року в межах строку позовної давності з урахуванням її переривання Концерном «МТМ» було подано заяву про видачу судового наказу до ОСОБА_3 за період з 01.10.2011 року по 31.10.2014 року і 11.12.2014 року видано судовий наказ, який ухвалою суду від 19.01.2015 року було скасовано. (а.с.54),

Отже строк позовної давності знов перервався з 24.11.2014 року і по 19.01.2015 року, з 19.01.2015 року почався знову. 01.08.2016 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із позовом до суду до ОСОБА_3, в межах строку позовної давності, а тому підстав для застосування позовної давності судом не встановлено, трирічний строк позовної давності було перервано і з огляду на зазначене, сума заборгованості 1588,95 грн. має бути стягнута з ОСОБА_3 на користь Концерну «МТМ» у повному обсязі, а тому позов Концерну «МТМ» суд вважає таким, що підлягає задоволенню.

Посилання ОСОБА_3 про сплату заборгованості під час виконавчого провадження, то слід зазначити, що вказані сплати враховуються за іншим судовим наказом №2н-4002/2011 року, який було видано за інший період часу та сплачені на погашення заборгованості, яка існувала до спірного періоду.

Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України та вимог позивача з відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 1378 грн., пропорційно до розміру задоволених вимог, виходячи із ціни позову, а саме з ОСОБА_3 838,38 грн. (60,84% вимог задоволено), з ОСОБА_2 -539,62 грн. ( 39,16% вимог задоволено).

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 57- 61,88, 212-215,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_1, об'єкт опалення: АДРЕСА_4 , проживає ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь Концерну „Міські теплові мережі" (п/р зі спеціальним режимом використання" № 2813 Установа банку: Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127 ІПН: 49) заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період листопад 2011 року червень 2013 року в сумі 1588 грн. 95 коп. (одна тисяча п'ятсот вісімдесят вісім грн. 95 коп.) та витрати по сплаті судового збору (поточний рахунок № 1951 в Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ „Державний ощадний банк України" м. Запоріжжя, МФО 313957, ) у розмірі 838,38 грн. (вісімсот тридцять вісім гривень 38 коп).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_7, об'єкт опалення: АДРЕСА_4, на користь Концерну „Міські теплові мережі" (п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 Установа банку: Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127 ІПН: 49) заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період липень 2013 року листопад 2014 року в сумі 1022 грн. 89 копійок (одна тисяча двадцять дві грн. 89 коп.) та витрати по сплаті судового збору (поточний рахунок № 1951 в Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ „Державний ощадний банк України" м. Запоріжжя, МФО 313957, ) 539,62 грн. (пятсот тридцять девять гривень 62 коп).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.В. Апаллонова