Справа № 530/863/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

05.12.2017 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Демянченка С.М., секретарі Тараненко Т.І., за участю представника позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 776700 грн та моральних збитків 10000 грн,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 776700 грн та моральних збитків 10000 грн.

З позову ОСОБА_1 вбачається, що на протязі 2013 -2014 років відповідач по справі ОСОБА_3, взяв у його в борг велику суму грошей і не повернув їх, а саме: 03 квітня 2013 року 33000 (тридцять три тисячі) гривень, він написав розписку, що зобов'язувався повернути позику та відсотки в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 16 квітня 2013 року; 17 квітня 2013 року 37000 (тридцять сім тисяч) гривень написав розписку, що зобов'язувався повернути позику 15 травня 2013 року; 02 червня 2013 року 8000 (вісім тисяч) гривень, написав розписку про те, що зобов'язувався повернути позику таким чином: 20000 (двадцять тисяч) гривень - 11 червня, 20000 (двадцять тисяч) гривень - 18 червня 2013 року, 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень - 25 червня; 07 жовтня 2013 року 90000 (дев'яносто тисяч) гривень написав розписку що зобовязався повернути позику 11-14 жовтня 2013 року; 22 грудня 2013 року 90000 (девяносто тисяч) гривень плюс 18000 ( вісімнадцять тисяч гривень) написав розписку де зобовязався повернути до 30 березня 2014 року; 22 грудня 2013 року 16000 (шістнадцять тисяч) гривень, написав розписку де зобовязався повернути позику 25 грудня 2013 року; 10 квітня 2014 року 12300 (дванадцять тисяч триста) гривень, написав розписку де зобовязувався повернути до 17 квітня 2014 року; 05 травня 2014 року 40000 (сорок тисяч) гривень, написав розписку про те що він зобов'язувався повернути 15 травня 2014 року; 06 травня 2014 року 15000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, написав розписку, про те що він зобов'язувався повернути до 30 травня 2014 року; 06 травня 2014 року 40000 (сорок тисяч) гривень, він написав розписку про те, що зобов'язувався повернути 15 травня 2014 року. Для гарантії, що поверне кошти ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 копії технічного паспорта на свій садибний житловий будинок та копію державного акту на право власності на земельну ділянку. В березні 2017 року позивач звернувся до відповідача з проханням повернути йому позичені гроші та обговорювали навіть курс долара на березень 2017 року, на випадок повернення коштів відповідачем в доларах США. Для цього позивач взяв в банку довідку про курс долара на 31 березня 2017 року, але відповідач з того часу перестав з ним спілкуватися, уникає зустрічі, переховується і не збирається повертати кошти взагалі. Позивач почав нервуватися, що не поверне цих грошей, все це призвело до розладу нервової системи, погіршення сну та погіршення здоров'я, відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом. У зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся з позовом до суду в якому просив суд стягнути з відповідача 776700 грн боргу та 10000 грн моральних збитків та судовий збір

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, які позовні вимоги підтримали в повному обсязі, послалися на обставини викладені в позовній заяві, представник відповідача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_4 позов не визнав, послався на письмове клопотання, яке приєднано до матеріалів справи ( а.с.37-38), просив суд відмовити в його задоволенні, та застосувати наслідки строку позовної давності .

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_4, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про остягнення боргу в сумі 776700 грн та моральних збитків 10000 грн задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1 в борг 03 квітня 2013 року 33000 (тридцять три тисячі) гривень та написав розписку, що зобов'язувався повернути позику, та відсотки в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 16 квітня 2013 року ( а.с.6,41). 17 квітня 2013 року 37000 (тридцять сім тисяч) гривень і написав розписку, що зобов'язувався повернути позику 15 травня 2013 року ( а.с.7,42).02 червня 2013 року 8000 (вісім тисяч) гривень і написав розписку про те, що зобов'язувався повернути позику таким чином: 20000 (двадцять тисяч) гривень - 11 червня 2013 року, 20000 (двадцять тисяч) гривень - 18 червня 2013 року, 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень - 25 червня ( а.с.10,43). 07 жовтня 2013 року 90000 (дев'яносто тисяч) гривень і написав розписку що зобовязався повернути позику 11-14 жовтня 2013 року ( а.с.12,45).22 грудня 2013 року 90000 (дев'яносто тисяч) гривень плюс 18000( вісімнадцять тисяч гривень) написав розписку де зобовязався повернути до 30 березня 2014 року( а.с.11,47). 22 грудня 2013 року 16000 (шістнадцять тисяч) гривень, написав розписку де зобовязався повернути позику 25 грудня 2013 року( а.с.13,46). 10 квітня 2014 року 12300 (дванадцять тисяч триста) гривень, він написав розписку де зобовязувався повернути до 17 квітня 2014 року( а.с.9,48). 06 травня 2014 року 40000 (сорок тисяч) гривень і написав розписку про те, що він зобов'язувався повернути 15 травня 2014 року( а.с.15,49), 06 травня 2014 року 15000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, він написав розписку, про те що він зобов'язувався повернути до 30 травня 2014 року( а.с.14,50). 19 червня 2013 року 72400 (сімдесят дві тисячі чотириста ) гривень і написав розписку про те, що зобов'язувався повернути 25.06.2013 року( а.с.8,44).

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст.1046 ЦК України).

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК).

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Отже, відповідно до вимог норм ЦК України, розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Проаналізувавши зміст поданої на підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 розписок та виходячи з вищезазначених норм матеріального права суд вважає, що між сторонами було укладено договір позики, який укладено у письмовій формі відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору складають умови /пункти/ взаємно визначені сторонами і погоджені ними, і умови, що є обов'язковими у відповідності до актів цивільного законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 до теперішнього часу не виконав зобовязання, суму позики у розмірі 776700 грн. позивачу ОСОБА_1 не повернув.

За нормою ч.1 ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором.

Зміст правочину становлять права та обовязки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовились.

Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Договора позики, укладені сторонами 03 квітня 2013 року, 17 квітня 2013 року, 19 червня 2013 року, 10 квітня 2014 року, 02 червня 2013 року, 22 грудня 2013 року, 07 жовтня 2013 року, 22 грудня 2013 року, 06 травня 2014 року, 06 травня 2014 року на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч. ч. 1-6 ст. 203 ЦК України.

Судом встановлено, що розписки про отримання коштів були власноручно написані відповідачем, що не заперечувалося його представником за дорученням ОСОБА_4 С В. в судовому засіданні.

У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, обовязковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис боржника (позичальника).

Встановлено, що відповідач власноручно написав розписки та підписав її особисто, що не заперечувалося і представником відповідача ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_4 С В.

Крім того, в силу передбаченого ст. 545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обов'язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

В разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за договором позики, позовна давність за вимогами кредитора про повернення коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

До правовідносин, що виникли застосовується загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що письмових вимог про погашення боргу позивачем до відповідача не пред'являлось, договір позики укладено від 03 квітня 2013 року зі строком повернення боргу 16 квітня 2013 року ( а.с.6,41). 17 квітня 2013 року зі строком повернення боргу 15 травня 2013 року ( а.с.7,42). 02 червня 2013 року зі строком повернення боргу 20000 (двадцять тисяч) гривень - 11 червня, 20000 (двадцять тисяч) гривень - 18 червня 2013 року, 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень - 25 червня ( а.с.10,43). 07 жовтня 2013 року зі строком повернення боргу 11-14 жовтня 2013 року (а.с.12,45). 22 грудня 2013 року зі строком повернення боргу 30 березня 2014 року( а.с.11,47).22 грудня 2013 року зі строком повернення боргу 25 грудня 2013 року( а.с.13,46). 10 квітня 2014 року зі строком повернення боргу 17 квітня 2014 року ( а.с.9,48).06 травня 2014 року зі строком повернення боргу 15 травня 2014 року( а.с.15,49). 06 травня 2014 року зі строком повернення боргу 30 травня 2014 року( а.с.14,50). 19 червня 2013 року зі строком повернення боргу 25 червня 2013 року( а.с.8,44), згідно пояснень позивача та станом на момент подачі позову борг не було повернуто. Отже, перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочинається за розпискою від 03.04.2013 року - дата повернення позики 16.04.2013 року - строк спливу строків позовної давності 17.04.2016 року; за розпискою від 17.04.2013 року - дата повернення позики 15.05.2013 року - строк спливу строків позовної давності 16.05.2016 року; за розпискою від 19.06.2013 року - дата повернення позики 25.06.2013 року - строк спливу строків позовної давності 26.06.2016 року; за розпискою від 10.04.2014 року - дата повернення позики 17.04.2014 року - строк спливу строків позовної давності 18.04.2017 року; за розпискою від 02.06.2013 року - дата повернення позики 25.06.2013 року - строк спливу строків позовної давності 26.06.2016 року; за розпискою від 22.12.2013 року - дата повернення позики 30.03.2014 року - строк спливу строків позовної давності 31.03.2017 року; за розпискою від 07.10.2013 року - дата повернення позики 14.10.2013 року - строк спливу строків позовної давності 15.10.2016 року; за розпискою від 22.12.2013 року - дата повернення позики 25.12.2013 року - строк спливу строків позовної давності 26.12.2016 року; за розпискою від 06.05.2014 року - дата повернення позики 30.05.2014 року - строк спливу строків позовної давності 31.05.2017 року; за розпискою від 06.05.2014 року - дата повернення позики 15.05.2014 року - строк спливу строків позовної давності 16.05.2017 року. Позивач до суду звернувся лише 23.06.2017 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, встановленої ст.257 ЦК України, отже суд вважає, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами 3-5 ст. 267 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 не вказав на наявність будь-яких об'єктивних причин, які б завадили або унеможливили вчасне звернення до суду за захистом порушеного права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимогОСОБА_1 до ОСОБА_3 простягнення боргу в сумі 776700 грн та моральних збитків 10000 грн у повному обсязі у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки останньому в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.252, 253, 256-268, 526, 530, 545, 546, 553, 554, 625, 631, 634, 1046-1050 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 простягнення боргу в сумі 776700 грн та моральних збитків 10000 грн - відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст виготовлено: 05.12.2017 року.

Суддя -