Справа №: 398/4351/16-ц
провадження №: 2/398/1067/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" березня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., за участю секретаря Сніжко І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрії справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега", третя особа ОСОБА_2, про стягнення страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю фізичної особи,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега", у якому просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 100000 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є батьком загиблого внаслідок ДТП 25 липня 2015 року ОСОБА_3, яке сталося з вини ОСОБА_2, 1999 р.н., та якого вироком Олександрійського міськрайонного суду від 2 березня 2016 року визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивач вказує, що 27 травня 2015 року між батьком винуватця ОСОБА_2, 1971 р.н., і ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого розмір страхової суми складає 100000 на одного потерпілого, а отже сума яка підлягає відшкодуванню на користь батька загиблого становить 100000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на норми статей 23, 27 ЗУ "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закону № 1961-IV) і ст.1200 ЦК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов і просив його задовольнити. Пояснив, що він є потерпілим у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме батьком загиблого у ДТП ОСОБА_3 Позивач вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, 1971 р.н., який є батьком винувататця ДТП ОСОБА_2, 1999 р.н., застрахована згідно полісу на страхову суму 100 тисяч гривень, він має право на відшкодування за рахунок відповідача моральної і матеріальної шкоди, завданої йому та його сім'ї внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_2 Окрім цього, позивач визнав, що ОСОБА_1 отримав від батька винуватця ДТП ОСОБА_2 як повне відшкодування 25 тисяч доларів завданої внаслідок смерті сина майнової і моральної шкоди. Також ОСОБА_2 оплатив витрати, пов'язані із похованням загиблого. ОСОБА_1 повідомив, що він не має майнових вимог до винуватця ДТП і його батька ОСОБА_2 Разом з тим, стверджував, що завдана йому шкода у повному обсязі не відшкодована, однак не зміг пояснити у чому саме полягає ця частина невідшкодованої шкоди, наполягав, що таке відшкодування має відбутися за рахунок відповідача у розмірі страхової суми за полісом, тобто 100 тисяч гривень, автоматично у випадку настання страхового випадку без урахування того, у якому розмірі була фактично завдана шкода. Позивач додатково пояснив, що після смерті сина його здоров'я погіршилося. Щодо наявності фактичних обставин для застосування ст. 1200 ЦК України позивач пояснив, що ні на момент смерті сина, ні на момент розгляду справи судом не досяг пенсійного віку, є працездатним, інвалідності не має, не перебував на утриманні свого сина.

Представник позивача адвокат Мунтян В.І. також підтримав позов і просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Додатково пояснив, що ДТП, внаслідок якого загинув ОСОБА_3, є страховим випадком згідно ст.6 Закону № 1961-IV. При цьому відповідно до ч.1 ст.23 цього закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Тому представник позивача вважає, що батько загиблого, який визнаний у зазначеному вище кримінальному провадженні як потерпілий має право на страхове відшкодування завданої йому внаслідок смерті сина матеріальної і моральної шкоди у розмірі страхової суми 100 тисяч гривень. Право на отримання страхової виплати, на думку представника, не залежить від отримання ОСОБА_1 грошового відшкодування матеріальної і моральної шкоди безпосередньо від батька винуватця ДТП ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні не визнав позов та пояснив, що винуватець ДТП ОСОБА_2 особисто відшкодував потерпілому шкоду, до страховика у передбаченому Законом № 1961-IV порядку не звертався і не мав наміру звертатися. При цьому представник наголошував, що законодавство передбачає компенсацію завданої шкоди лише один раз, тому повне самостійне відшкодування ОСОБА_2 шкоди потерпілому виключає необхідність проведення страховиком страхових виплат за цим випадком.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Пільгуй О.М. у своїх письмових поясненнях і у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Він посилався на те, що матеріальна, моральна шкода і витрати, пов'язані з похованням були повністю відшкодовані позивачу ОСОБА_1 під час розслідування і розгляду кримінального провадження. Також ОСОБА_2 до страховика у передбаченому Законом № 1961-IV порядку не звертався і не мав наміру звертатися. Тому виплата ОСОБА_1 страхового відшкодування суперечитиме статтям 3, 9 Закону № 1961-IV, роз'ясненням абз. 2, 4 п.16 постанови пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4, і ст.1200 ЦК України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду від 2 березня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України. Вироком вставнолено, що 25 липня 2015 року близько 23 год. 50 хв. неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в порушення вимог п. 2.1 Правил дорожнього руху, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керував автомобілем «Mercedes-Benz ML 350CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві приватної власності його брату ОСОБА_7 Рухаючись по пр. Леніна зі сторони пл. Леніна в напрямку автодороги Знам'янка - Луганськ - Ізварине з недозволеною швидкістю біля 90 км/год, ОСОБА_2, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 («б», «д»), 12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 ПДР України, які зобов'язують водія своїми діями не створювати загрози безпеці руху, не загрожувати життю і здоров'ю громадян, уважно стежити за дорожньою обстановкою, у темну пору доби рухатися з такою швидкістю, щоб зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги, у разі виникнення небезпеки негайно вжити заходи до зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, не перевищувати в населених пунктах швидкість більше 60 км/год, проявив особисту необережність і безпечність, і навпроти будинку № 100 по пр. Леніна допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3, 1992 року народження, який перетинав проїзну частину дороги. В результаті наїзду потерпілому ОСОБА_3 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до його смерті.

Також вироком вставнолено, що обвинувачений ОСОБА_2 добровільно відшкодував потерпілим завдані злочином збитки. Цей висновок суду підтверджуються також долученими до матеріалів справи письмовими доказами. По-перше, розпискою ОСОБА_1 від 7 серпня 2015 року, згідно якої він отримав від ОСОБА_2, 1971 року народження, який є батьком винуватця ДТП ОСОБА_2, 1999 року народження, 25 тисяч доларів у рахунок повного відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої йому та його сім'ї смертю ОСОБА_3 По-друге, квитанціями і чеками на оплату товарів і послуг, пов'язаних з організацією поховання.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, 1971 року народження, щодо забезпеченого транспортного засобу автомобіля «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1, застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик ПАТ "АСК "Омега", страхова сума 100 тисяч гривень, строк дії з 28.05.2015 до 23.05.2016.

Страхувальник ОСОБА_2 після ДТП, тобто настання страхового випадку, не звертався до страховика із повідомленням про дорожньо-транспотрну угоду встановленого зразка згідно ст.33 Закону № 1961-IV. Цю обставину визнали усі учасники процесу.

ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "АСК "Омега" з вимогою виплати страхового відшкодування, однак 22 серпня 2016 року отримав відмову, вмотивовану тим, що завдана йому шкода згідно вироку суду відшкодована ОСОБА_2

Суд також вставновив, що між позивачем ОСОБА_1 і третьою особою ОСОБА_2, 1971 р.н., і його сином ОСОБА_2, 1999 р.н., відсутній спір щодо розміру і відшкодування заданої злочином майнової і моральної шкоди.

Також суд вважає недоведеним пояснення позивача ОСОБА_1 про те, що завдана йому смертю сина шкода повністю не відшкодована. Він не надав жодних доказів, які б вказували на наявність і розмір такої шкоди, яка б не була вже відшкодована ОСОБА_2 згідно вказаних вище документів.

З метою перевірки можливості застосування ч.2 ст. 27 Закону № 1961-IV і ст.1200 ЦК України, суд вставновив, що ОСОБА_1 ні на момент смерті сина, ні на момент розгляду справи судом не досяг пенсійного віку, є працездатним, інвалідності не має, не перебував на утриманні свого сина.

До правовідносин, які є предметом розгляду застосовуються такі норми права.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Єдиною формою внутрішнього договору обов'язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страховий поліс (п.8 ч.1 ст.1 ЗУ Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно ст.3 вказаного закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 5 цього ж закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Отже, згідно наведених норм права змістом правовідносин обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є захист їх інтересу, який полягає з однієї сторони, у зменшенні потенційного тягаря застрахованої особи (страхувальника) відшкодувати завдану потерпілому внаслідок ДТП шкоду за рахунок розкладення цього тягаря між усіма застрахованими особами, і з іншого боку, у забезпечення інтересу потерпілого у відшкодуванні завданої йому шкоди.

Також, особливість відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлені ст. 1194 ЦК України, згідно якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тлумачення умов, за яких обов'язок відшкодувати шкоди потерпілому покладається на страховика і на страхувальника наведене у абзацах 2-4 п.16 постанови пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". Зокрема, у постанові пленуму зазначено таке. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Проаналізувавши відповідно до наведених норм права встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про те, що у відповідача ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" не виникло зобов'язання відшкодувати потерпілому завдану ОСОБА_2 внаслідок ДТП шкоду.

Страхувальник ОСОБА_2 не звернувся до страховика у передбаченому ст.33 Закону №1961-IV порядку з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а отже згідно зазначених вище норм права і тлумачень постанови пленуму ВССУ обов'язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду перейшов до страхувальника ОСОБА_2

ОСОБА_2 відшкодував у повному обсязі завдану ОСОБА_1 шкоду. Це підтверджується встановленими судом фактичними обставинами, про які зазначено вище. Доводи позивача і його представника про те, що страхова виплата має дорівнювати страховій сумі і має здійснюватися страховиком незалежно від того чи відшкодував страхувальник шкоду добровільно, є безпідставними і прямо суперечать зазначеним вище нормам закону. Страховою сумою є грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (ст.9 Закону №1961-IV). Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку (ст. 9 ЗУ "Про страхування"). Тобто, у відносинах обов'язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума - це максимальний розмір, у межах якого страховик відшкодовує шкоду, фактично завдану страхувальником потерпілому. Конкретна сума страхового відшкодування визначається залежно від фактичного розміру завданої шкоди за кожним страховим випадком. При цьому ОСОБА_1 не довів, що фактично завдана йому шкода, як матеріальна, так і моральна, перевищує той розмір, який йому вже відшкодований ОСОБА_2 Тому його позовні вимоги до страховика є необгрунтованими. Автоматична виплата усієї страхової суми потерпілому у разі настання страхового випадку без врахування фактичного розміру завданої шкоди, на чому наполягають позивач і його представник, суперечить самій суті відносин страхування цивільної відповідальності. Розгорнуте пояснення змісту цих відносин наведено вище.

Також, згідно термінології п.3 ч.1 ст.1 Закону №1961-IV потерпілим у відносинах страхування за встановлених у справі обставин визнається лише загиблий ОСОБА_3 Майнова шкода, завдана внаслідок його смерті, відшкодовується на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Однак, позивач ОСОБА_1, виходячи з норм зазначеної статті, до таких осіб не відноситься, оскільки, як вставнолено судом, не досяг пенсійного віку, інвалідності не має, є працездатним, на утриманні свого загиблого сина не перебував.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 209, 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега", третя особа ОСОБА_2,про стягнення страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю фізичної особи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд.

Суддя Орловський В.В.