Справа № 285/2627/16-ц
провадження у справі № 2/0285/128/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді………….Літвин О.О.

секретаря...ОСОБА_1

з участю сторін:

ОСОБА_2

представника ОСОБА_3

відповідача…………………..ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_5

до ОСОБА_4

про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 24.04.1999 року вона перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, під час якого за спільні кошти побудували житловий будинок № 3а, по вул. Дзержинського в смт Городниця Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Будинок), який відповідач не погоджується поділити в добровільному порядку. Враховуючи викладене, просила визнати будинок обєктом спільної сумісної власності подружжя і визнати за нею право власності 1/2 частину вказаного будинку.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивачка зазначила, що Будинок будували з колишнім чоловіком за спільні кошти.

Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечив щодо визнання за позивачкою право власності на половину Будинку, однак пояснив, що будував його сам, ще до одруження з позивачкою, і на сьогоднішній день Будинок не добудований.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто вказана норма матеріального права припускає існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1999 року, який було розірвано рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 31.07.2015 року, яке набрало чинності 11.08.2015 року.

Спірне нерухоме майно Будинок, який оформлений на відповідача відповідно до Свідоцтва про право власності, був набутий у власність сторонами 27.07.2007 року, тобто у період, коли вони перебували у шлюбі, відтак є спільною сумісною власністю сторін, частки якого є рівними.

Твердження відповідача про те, що Будинок є незавершеним будівництвом, спростовується актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію від 23.07.2007 року, де зазначено, що будівництво Будинку закінчене і він готовий до введення в експлуатацію.

Виходячи з принципу змагальності сторін цивільного судочинства (ст.ст.10, 60 ЦПК України), кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказів на підтвердження того, що будівництво Будинку здійснено відповідачем за власні кошти і до одруження з позивачкою, суду надано не було і не заявлялись клопотання про витребування таких доказів.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі, оскільки жодних документів чи інших належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем надано не було.

З відповідача також належить стягнути судовий збір, сплачений позивачкою при подачі позову.

Керуючись статтями 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 житловий будинок по вул. Дзержинського, 3а, в смт Городниця Новоград-Волинського району Житомирської області.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Дзержинського, 3а, в смт Городниця Новоград-Волинського району Житомирської області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 3 445 (три тисячі чотириста сорок пять) грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя О.О. Літвин