Справа № 473/464/17
"05" квітня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1.
З квітня 2006 року в будинку в якості члена сім'ї позивача зареєстрований його син - відповідач по справі.
Також позивач вказував на те, що відповідач за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з вересня 2011 року) без поважних причин не проживає, участі у витратах на утримання будинку не несе, проте останній відмовляється знятися з реєстрації з місця попереднього проживання, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю.
В зв'язку з цим ОСОБА_2 на підставі положень ст. 405 ЦК України просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням.
В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивача, його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення справи.
Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1.
З квітня 2006 року в будинку в якості члена сім'ї позивача зареєстрований відповідач по справі.
В той же час ОСОБА_3 за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з вересня 2011 року) без поважних причин не проживає, проте останній не знявся з реєстрації з місця попереднього проживання, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю (а.с. 11, 13, 14).
Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім'ї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту.
Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як раніше встановлено судом, відповідач за місцем реєстрації не проживає понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин його непроживання в будинку, зокрема створення власником житла або іншими особами будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житловим будинком тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку користування житлом.
За такого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Вуїв