22-ц/775/200/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Курбанова Н.М.
Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
УХВАЛА

Іменем України

27 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Пономарьової О.М., Зайцевої С.А.

за участю секретаря - Герасимової Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Державної іпотечної установи, Відкритого акціонерного товариства «Родовід банк» про визнання недійсним іпотечного договору, визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги в частині передачі права вимоги за іпотечним договором та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Державної іпотечної установи, Відкритого акціонерного товариства «Родовід банк» про визнання недійсним іпотечного договору, визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги в частині передачі права вимоги за іпотечним договором, треті особи: Служба по справах дітей Приморської районного адміністрації Маріупольської міської ради, ОСОБА_4, за апеляційною скаргою адвоката Довженко Валерія Івановича, який діє в інтересах позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 був укладений договір про іпотечний кредит № Д098/СЖ-055.08.1, предметом якого було надання кредиту у розмірі 252 500 гривень, строком до 24 квітня 2028 року на поліпшення житлових умов квартири АДРЕСА_1. В забезпечення виконання даного кредитного договору 24 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № Д098/СЖ-055/1.08.1 , згідно якого ОСОБА_3 передав у іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Вважає, що даний договір був укладений з порушенням вимог законодавства, оскільки він був укладений без дозволу органу опіки та піклування , в той час як в іпотечній квартирі на час укладення договору була зареєстрована та проживала їх на той час неповнолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.18 липня 2008 року банк ВАТ «Родовід Банк» передав Державної іпотечної установи за договором № 1548/08 право вимоги за іпотечним договором №Д098/СЖ-055/1.08.1 від 24 квітня 2008 року. Отже,просить визнати недійсним іпотечний договір від 24 квітня 2008 та визнати частково недійсним договір відступлення права вимоги № 1548/08 від 18 липня 2008 року в частині передачі права вимоги за іпотечним договором№Д098/СЖ-055/1.08.1 від 24 квітня 2008 року.

У червні 2014 року з аналогічним позовом до тих же відповідачів звернулась ОСОБА_4.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2014 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір №Д098/СЖ-055/1.08.1 від 24 квітня 2008року укладений між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3, відносно квартири АДРЕСА_1.

Визнано частково недійсним договір відступлення права вимоги №1548/08 від 18 липня 2008року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» та Державною іпотечною установою в частині передачі права вимоги за іпотечним договором №Д098/СЖ-055/1.08.1 від 24 квітня 2008року укладеного між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3, який виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з договору про іпотечний кредит №Д098/СЖ-055.08.1 від 24 квітня 2008року , укладений між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 про надання грошових коштів на суму 252 500грн.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи відхилено. Рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року касаційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4- відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів Довженко В.І.,посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2016 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивачів зазначає, що як вбачається з мотивувальної частини ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, єдиною підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд стало те, що в матеріалах справи містяться суперечливі відомості щодо місця проживання малолітньої ОСОБА_4 на час укладення оскаржуваного договору іпотеки. Зазначає, що суд касаційної інстанції вказав суду першої інстанції на необхідність перевірки місця проживання та реєстрації малолітньої ОСОБА_4 на час укладання договору іпотеки. З інших підстав зазначені судові рішення не скасовувались. Але суд першої інстанції викладені в ухвалі суду касаційної інстанції висновки і мотиви не виконав та відмовив у задоволенні позовних заяв позивачів з інших мотивів, з яких вказані вище судові рішення не скасовувались. Звертає увагу на те, що отримані банком відомості про місце проживання членів ОСОБА_3, взяті не з адресно-довідкового підрозділу територіальних органів ДМС України або підрозділу ДМС за запитом банку, а з ЖБК «Осінь». Суд у свою чергу, даним обставинам не надав правової оцінки.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін, які про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать як витяг з журналу повідомлень телефонограмами так і поштові повідомлення про отримання судових повісток .(а.с. 155-158, 159-166том3).

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представника позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6- адвоката Довженко В.І.,який діє на підставі укладених угод про надання правової допомоги( а.с.18, 180 том 1),який підтримав доводи апеляції та просив її задовольнити,дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит № Д098/СЖ-055.08.1, предметом якого було надання кредиту у розмірі 252 500 гривень, строком до 24 квітня 2028 року на поліпшення житлових умов квартири АДРЕСА_1.

24 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № Д098/СЖ-055/1.08.1,згідно якого в забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_3 передав у іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

18 липня 2008 року між ВАТ «Родовід банку » та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги №1548/08, згідно якого банк передає, а установа приймає всі права вимоги за договором про іпотечний кредит між банком та ОСОБА_3 № Д098/СЖ-055.08.1 від 24 квітня 2008 року; іпотечним договором між банком та ОСОБА_3 № Д098/СЖ-055/1.08.1 від 24 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кудлаєвим О.О.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не мала і не має права власності на квартируАДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, але вона набула права користування даним житлом як член сім'ї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що укладення іпотечного договору № Д098/СЖ-055/1.08.1 від 24 квітня 2008 року відбулось без попереднього дозволу органу опіки та піклування , проте це не призвело до звуження, обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права на той час неповнолітньої ОСОБА_4 на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1, отже відсутні правові підстави для визнання іпотечного договору недійсним та визнання недійсним договору відступлення права вимоги,як супутньої вимоги.

Судова колегія погоджується з такими висновками.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Судом першої інстанції встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 на час укладення договору іпотеки не мала права власності на квартируАДРЕСА_1,проте, набула право користування даним житлом, оскільки фактично проживала в даній квартирі,що підтверджується поясненнями свідків та дослідженими судом письмовими доказами.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Судом встановлено, що іпотекодавець ОСОБА_3 не визнавав право проживання дитини в іпотечному жилому приміщенні та повідомив іпотекодержателя про місце проживання та реєстрації ОСОБА_6 з ним за іншою адресою. ( а.с. 93 том 1) Позивачка також надала письмову згоду на укладення договорів кредиту та іпотеки із наслідками звернення стягнення на іпотечне майно.( а.с. 92 том1)

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Підставою позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивачка зазначила факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, проте не посилалася на факти порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору.

Наразі ОСОБА_4 є повнолітньою, як пояснив її представник - позивачка вчиться та проживає у іншому місці; іпотекодержатель не звертав вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, укладеному ОСОБА_3, оскільки його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітньої ОСОБА_4 на користування житлом.

Саме таку правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року № 6-3005 цс 15, від 27 квітня 2016 року № 6-2976цс15,від 22 червня 2016 року № 6-1024цс16.

Доводи апеляції, що підставою для скасування попередніх рішень касаційною інстанцією було лише з'ясування питання щодо місця проживання дитини, не спростовують висновків суду, оскільки судом першої інстанції дотримані процесуальні вимоги статті 338 ч.4 ЦПК України, та при новому розгляді позову позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суд першої інстанції з'ясував питання щодо місця проживання дитини, та дотримуючись принципу диспозитивністі цивільного судочинства, розглянув позовні вимоги в межах заявлених вимог та зробив відповідні висновки.

Отже, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника позивачів Довженко Валерія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Державної іпотечної установи, Відкритого акціонерного товариства «Родовід банк» про визнання недійсним іпотечного договору, визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги в частині передачі права вимоги за іпотечним договором та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Державної іпотечної установи, Відкритого акціонерного товариства «Родовід банк» про визнання недійсним іпотечного договору, визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги в частині передачі права вимоги за іпотечним договором, треті особи: Служба по справах дітей Приморської районного адміністрації Маріупольської міської ради, ОСОБА_4 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

Пономарьова О.М.

Зайцева С.А.