АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/153/17 Головуючий 1 інст. Бондар С.Б.
Справа №636/1432/16ц Головуючий ІІ інст. Бездітко В.М.
Категорія : сімейні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Довгаль А.П., Коваленко І.П.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 20 вересня 2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_1 Від даного шлюбу дітей у них не має. Після реєстрації шлюбу сімейні відносини між ними були нормальними, але протягом останнього часу в сімї почали виникати сварки на побутовому ґрунті, через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння. Вважає, що сімя розпалася остаточно, примирення не можливе, але відповідач не бажає розлучатися та не дає згоди на розірвання шлюбу.

Просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 зареєстрований 20 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області за відповідним актовим записом № 333.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 20 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 333. .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції не зясовані всі обставини що мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені фактичні взаємини подружжя. Суд першої інстанції не встановив, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім»ї буде суперечити інтересам одного із подружжя. Не вжив заходи для примирення сторін. Судом першої інстанції не враховані розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якими передбачений принцип охорони сім»ї.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, актовий запис № 333.

Від спільного життя у сторін дітей не має.

Протягом останнього року сторони припинили шлюбно сімейні відносини та проживають окремо. Сторони мають різні погляди на життя.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з положень ст.124 СК України, зазначаючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Як вбачається з позовної заяви, з останнім часом шлюбні відносини між сторонами припинилися, позивач вважає збереження сімї і подальше спільне життя з відповідачкою неможливе, оскільки у них різні погляди на життя. На даний час позивач має намір створити іншу сім»ю.

Доводи апелянт про те, що судом першої інстанції не встановлені фактичні взаємини подружжя, не зясована позиція відповідача щодо розірвання шлюбу та не вжиті заходи для примирення сторін є безпідставними.

В суді апеляційної інстанції за клопотанням пре ОСОБА_1 сторонам було надано строк для примирення. Однак, наданий судом строк на примирення позитивного результату не дав, що свідчить про неможливість подальшого спільного життя подружжя і не бажання сторін зберегти сім»ю.Позивач продовжив наполягати на розірванні шлюбу, пояснив, що проживає з іншою жінкою.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в абз.1 п.10 вказав, що проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Аналізуючи норми закону вбачається, що добровільність шлюбу є одна з основних його засад.

Позивач в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначив, що збереження сім»ї з відповідачкою ОСОБА_1 не можливо. На даний час він мешкає з іншою жінкою, з якою має бажання створити сім»ю та укласти шлюб.

Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Будь яких доказів, які б спростовували висновки суду відповідач в апеляційній скарзі не зазначила.

Висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України , судова колегія судової палати, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді