Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_4, управління Державної міграційної служби в Полтавській області про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до кредитної спілки «Полтава і полтавці» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року кредитна спілка «Полтава і полтавці» (далі - КС «Полтава і полтавці») звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_4укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 грн. строком на 24 місяці - до 04 квітня 2015 року. Кредитні зобов'язання були забезпечені іпотечним договором, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Позичальник не виконав належним чином свої кредитні зобов'язання, а тому у нього утворилася заборгованість перед КС «Полтава і полтавці», яка станом на 04 квітня 2013 року становить 84 240 грн.

Враховуючи викладене, КС «Полтава і полтавці», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_4 вказану вище заборгованість.

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 25 квітня 2013 року він перебуває на військовій службі та частково виконав свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором у розмірі 14 000 грн. Зазначав, що умови п. 9.1 кредитного договору, який закріплює відповідальність позичальника за порушення строків сплати основної суми кредиту та процентів, є такими, що не відповідають законодавству про захист прав споживачів.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених вимог, просив: визнати, що п. 9.1 кредитного договору від 04 квітня 2013 року є несправедливим та недійсним з моменту укладення кредитного договору; зобов'язати КС «Полтава і полтавці» перерахувати, починаючи з моменту укладення кредитного договору, заборгованість за відсотками відповідно до процентної ставки, встановленої п. 1.1 договору та графіку розрахунків за договором; зобов'язати КС «Полтава і полтавці» скасувати суму відсотків за вказаним кредитним договором, нараховану йому, починаючи з 25 квітня 2013 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 червня 2015 року в задоволенні позову КС «Полтава і полтавці» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано, що п. 9.1 кредитного договору, укладеного 04 квітня 2013 року між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_4, є несправедливим. Визнано вказаний п. 9.1 кредитного договору недійсним з моменту укладення договору. Зобов'язано КС «Полтава і полтавці» перерахувати, починаючи з моменту укладення кредитного договору, заборгованість за відсотками відповідно до процентної ставки, встановленої п. 1.1 договору (0,16 %) та графіку розрахунків за договором від 04 квітня 2013 року. Зобов'язано КС «Полтава і Полтавці» скасувати суму відсотків за кредитним договором від 04 квітня 2013 року, нараховану ОСОБА_4, починаючи з 25 квітня 2013 року з дня перебування останнього на військовій службі.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов КС «Полтава і Полтавці» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КС «Полтава і Полтавці» заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2013 року у розмірі 84 240 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 04 квітня 2013 року між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 грн. строком на 24 місяці - до 04 квітня 2015 року та зобов'язався сплатити кредит згідно графіку погашення кредиту з процентною ставкою за користування кредитом 0,16 % щоденно на залишок основної суми кредиту.

Згідно з п. 1.1 кредитного договору кредитодавець зобов'язується відкрити кредитну лінію позичальнику в розмірі 25 000 грн. та на умовах, встановлених цим договором, позичальник зобов'язується повернути основну суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,16 % щоденно на залишок основної суми кредиту, що складає 60 % річних.

Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, що кредитодавець на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості у відповідності до умов цього договору надає позичальнику кредит для споживчих потреб.

Відповідно до п 4.4 кредитного договору, у разі виникнення заборгованості за цим договором сторони погоджують таку послідовність її погашення: 1) у першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості, яка виникла на підставі п. 9.1 цього договору; 2) у другу чергу здійснюються поточні платежі, передбачені графіком розрахунків (додаток 1 цього договору) в наступному порядку: а) у першу чергу здійснюються платежі на погашення процентів за користування кредитом згідно з п. 1.1 договору; б) у другу чергу здійснюються платежі на повернення основної суми кредиту.

За змістом п. 9.1 кредитного договору при порушенні строків сплати основної суми кредиту або процентів, вказаних у графіку розрахунків (додаток № 1 цього договору) більше ніж на три дні кредитор подвоює процентну ставку, вказану в п. 1.1 до моменту повного погашення простроченої заборгованості. Якщо після закінчення місячного строку з дня подвоєння процентної ставки позичальник порушує строк сплати кредиту або процентів, то кредитор потроює процентну ставку, вказану у п. 1.1. до моменту повного погашення простроченої заборгованості.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 04 квітня 2013 року між КС «Полтава і Полтавці» та ОСОБА_4укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 належним чином не виконував умови кредитного договору, а тому станом на 08 квітня 2015 року у нього утворилася заборгованість перед КС «Полтава і Полтавці»у розмірі 84 240 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1 - 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволенні первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, враховуючи норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», обґрунтовано виходив із того, що на момент укладення кредитного договору, до відома позичальника були належним чином доведені всі необхідні умови договору. Банк виконав належним чином взяті на себе обов'язки. Кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Разом з тим, позичальник порушив умови кредитного договору, а тому у нього утворилася заборгованість, яка підлягає до стягнення на користь кредитора.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

М.К.Гримич