Номер провадження 2/229/687/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:
головуючого судді Петрова Є.В.
при секретарі Польської Д.А.
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом військового прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

третя особа : Івано - Херсонський обласний військовий комісаріат,

В С Т А Н О В И В:

військовий прокурор Донецького гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах держави до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на користь Міністерства оборони України майнову шкоду, яка спричинена вчиненням злочину в сумі 689 000,00 (шістсот вісімдесят дев`ять тис) грн. Обґрунтовує вимоги таким. Військовою прокуратурою здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001445 від 13 жовтня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.
В ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 , проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді оператора ПТУРС 53-ої бригади 1-го батальйону, у військовому званні «солдат». 13 жовтня 2015 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні спостережного поста № 6 вищевказаної військової частини, розташованому на трасі «Костянтинівка-Донецьк» поряд з с. Кам`янка Ясинуватського району Донецької області, здійснив не менше шести пострілів з автоматичної зброї, спричинивши ОСОБА_3 шість проникаючих поранень голови з руйнуванням кісток основи та склепіння черепу, руйнуванням речовини обох півкуль головного мозку та мозочка, відсутністю частини кісток черепу, наскрізні вогнепальні кулеві поранення верхніх кінцівок, від яких ОСОБА_4 помер на місці події.
Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 30 червня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки. Вирок набрав чинності.
Відповідно до норм Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», порядку , передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, відповідно до протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців №56 від 04 грудня 2015 року, затвердженого 08 грудня 2015 року Міністром оборони України, на підставі поданих документів, матері загиблого ОСОБА_4 призначено виплату у сумі 689 000,00 (шістсот вісімдесят дев`ять тис) грн., які виплачені Херсонським ОВК, згідно платіжного доручення № 1358 від 24 грудня 2015 року.
Позивач вважає, що Міністерством оборони України відшкодовано завдану шкоду рідній матері загиблого ОСОБА_4 за його смерть, оскільки той загинув під час виконання обов`язків військової служби. За правилами ст. 1191 ЦК України Міністерство оборони України має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, оскільки смерть ОСОБА_4 спричинена не бойовими діями чи іншими спеціальними умовами військової служби, а незаконними (злочинними) діями ОСОБА_2 . Відповідно, витрати Міністерства оброни, які були здійсненні при виконанні зобов`язань перед матір`ю військовослужбовця ОСОБА_4 у разі його смерті, а саме витрати в сумі 689 000,00 грн, підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи ОСОБА_2 .
Судове засідання за клопотанням відповідача відбувалось в режимі відео-конференції, про що судом постановлено ухвалу.
В судовому засіданні військовий прокурор підтримав заявлені вимоги і просить їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Додатково зазначив, що згідно абз.2 п.8 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року передбачено, що з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Крім того, п.7 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року, передбачено те, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.
Міністерство Оборони України повністю підтримує позов військового прокурора Донецького гарнізону, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. (а.с. 49-51).
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Звернув увагу суду, що під час кримінального провадження потерпілою, матір`ю ОСОБА_4 , цивільний позов не заявлявся, питання про відшкодування шкоди не було предметом розгляду суду, звертає увагу суду, що в документах наданих позивачем є недоліки.
Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд прийняв рішення про розгляд справи без участі осіб, які не з`явилися.
Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на встановлені судом обставини.
Судом установлено, що згідно вироку Дружківського міського суду Донецької області від 30 червня 2016 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 119 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Зі змісту вироку також вбачається, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений з боку потерпілої особи. (а.с.9-15).
Згідно витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №56 від 04 грудня 2015 року комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги , відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 2013року № 975 матері загиблого солдата ОСОБА_4 в розмірі 500 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 689000, 00 (шістсот вісімдесят дев`ять тис)грн. (а.с.24).
Згідно платіжного доручення № 1358 від 24 грудня 2016 року матері загиблого перерахована одноразова грошова допомога членам сім`ї загиблого військовослужбовця в сумі 689 000,00 грн. (а.с.1).
Суд вважає помилковими доводи прокурора, що в даному випадку Міністерство оборони України відшкодувало саме шкоду рідній матері загиблого ОСОБА_4 за його смерть та за правилами ст. 1191 ЦК України мають право зворотної вимоги до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив виплату матері загиблого ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний статус та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».
Закон «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» від 20 грудня 1991року № 2011-XII, відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 вказаного Закону визначено , що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 16 зазначеного Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), військовослужбовця - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Постанова КМУ від 25 грудня 2013 р. № 975

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до статті 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в якій зазначено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Ні зазначений Закон, ні порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги не передбачає право особи, яка здійснила виплату допомоги, яка гарантована державою, зворотної вимоги до винної особи.
Ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.
Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджене Постановою Верховної ради України від 23 червня 1995року (далі за текстом Положення), визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Згідно п.2 вказаного Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі -військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.
Доказів, що ОСОБА_2 розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати, завдав шкоду Міністерству оборони суду не надано.
Комплексний аналіз Положення дозволяє зробити висновок, що воно регулює порядок відшкодування матеріальної шкоди, яку було завдано військовослужбовцями, шляхом розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
П.7 Положення, на яке посилається позивач, стосується відшкодування шкоди третім особам, у разі заподіяння шкоди з вини військовослужбовця. Якщо шкоду було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, то військовослужбовець зобов`язаний відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.
Судом установлено, що мати загиблого ОСОБА_4 , потерпіла особа, цивільний позов не заявляла. Міністерство оборони України не відшкодовувало шкоду матері загиблого ОСОБА_4 . Міністерство оброни України, відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», здійснило гарантовану державою виплату, у разі загибелі військовослужбовця. Тобто виконало свій прямий обов`язок передбачений Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.
Як вже зазначалося судом, відповідач визнаний винним у вчиненні злочину, яким заподіяно смерть фізичній особі. Однак мати загиблого претензій до відповідача не мала, позов у кримінальному провадженні не заявляла, судом не визначався розмір шкоди, заподіяної матері внаслідок загибелі ОСОБА_4 . Міністерством оборони виплачена гарантована державою одноразова грошова допомога, що на думку суду не є тотожнім відшкодуванню шкоди.
Суд вважає, виплата Міністерством оборони України одноразової грошової допомоги є обов`язком Міністерства оборони у разі загибелі військовослужбовця. Відповідно, здійснення Міністерством оборони України таких виплат членам сім`ї загиблого не є заподіяною Міністерству шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, і відповідно Міністерство оборони не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набуває права зворотної вимоги до винної особи згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення даного позову.
Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,209,212 -215, 223 ЦПК України, ст. 16, 1166, 1191 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову військового прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя: Є. В. Петров