АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Зазначав, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2014 року, від якого спільних дітей вони не мають.

Посилаючись на те, що сімейне життя не склалося, у зв'язку з різними поглядами на життя, подружні відносини припиненні з 04 березня 2016 року, спільного господарства вони не ведуть, а збереження шлюбу вважає неможливим, просив шлюб розірвати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, за змістом, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, представника ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 21 червня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1092, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6).

Встановлено, що від вказаного шлюбу подружжя дітей не має.

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо та не вживають заходів до примирення, позивач заперечує щодо збереження сім'ї з відповідачкою враховуючи, що примушування до збереження шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а отже, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

У відповідності зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції відносно мотиву та причин розірвання шлюбу є хибними та сторонам не надано строку для примирення, колегія суддів визнає безпідставними.

Даючи пояснення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що з 04 березня 2016 року з позивачем вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні відносини.

Враховуючи те, що з моменту подання позовної заяви та до розгляду справи судом апеляційної інстанції сплинув значний строк (більше 4 місяців), проте шлюбні відносини подружжям не поновлені, їх сім'я фактично розпалася й існує формально, вжиття заходів для примирення подружжя є недоцільним.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 здійснювала дії, направлені на фактичне примирення, колегія суддів визнає такими, що спростовуються наявними в справі доказами.

В матеріалах справи міститься скріншот переписки між сторонами по справі за допомогою засобів телефонного та Інтернет зв'язку, зміст якої свідчить відсутність намірів збереження сім'ї сторонами подружжя (а.с.42-48).

З урахуванням зазначеного та матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення заявленого по справі позову.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: