АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення та стягнення заборгованості за договором оренди ,

в с т а н о в и л а :

у березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив виселити останнього з квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності, без надання іншого житлового приміщення, та стягнути заборгованість за договором оренди за період з листопада 2011 року по березень 2016 року у розмірі 256 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 08.11.2010 року між сторонами було укладено безоплатний договір найму зазначеної квартири строком до 03.11.2011 року. Після закінчення дії договору за усною домовленістю сторін орендна плата складає 4 000 грн. Відповідач у визначений договором строк житлового приміщення не звільнив та орендну плату не сплачує.

У судовому засіданні позивач просив позовну вимогу про стягнення орендної плати залишити без розгляду.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.11.2016 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 із спірної квартири без надання іншого жилого приміщення. Позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за договором оренди залишено без розгляду. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Посилається на те, що позивачі, які є співвласниками житла в судове засідання не з'явилися, а повноваження представника позивача ставляться під сумнів.

Справа № 758/3378/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/2317/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Супрун Г.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.05.1993 року спірна квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

08.11.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди спірної квартири. Відповідно до п. 1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове безоплатне володіння квартиру за адресою: АДРЕСА_1, строком на 360 днів з моменту прийняття квартири. Строк дії договору оренди закінчився 03.11.2011 року.

Пунктом 8.1 цього договору передбачено, що після закінчення терміну оренди орендар зобов'язаний передати орендодавцю квартиру та майно, що орендується.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для проживання відповідача у спірній квартирі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Статтею 821 ЦК України встановлено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822-824 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЖК УРСР укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем.

Згідно ст. 169 ЖК УРСР у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - відлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що строк договору найму закінчився 03.11.2011 року, проте відповідач спірну квартиру не звільнив.

Будь - яких доказів на підтвердження права користування спірною квартирою відповідач не надав.

Відтак, керуючись вимогами вищезазначених норм суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідач підлягає виселенню із спірної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ЦПК України сторони можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Представник діє не від свого імені, а від імені сторони.

У судовому засіданні інтереси позивача представляв ОСОБА_9 на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, яка дійсна до 02.03.2018 року. Доказів про те, що зазначена довіреність була скасована чи визнана недійсною відповідач не надав, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що у судовому засіданні брав участь неналежний представник позивача ґрунтуються на припущеннях. Явка позивача у судове засідання обов'язковою не визнавалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виступають у даній справі як треті особи та рішення суду не оспорюють. Відтак доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира належить не лише позивачу та інші співвласники не були присутні в судовому засіданні не впливають на висновки суду.

До того ж договір оренди спірної квартири укладено лише одним із співвласників, а саме позивачем у даній справі.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді