Провадження №2/485/36/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Кішковської З.А.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Снігурівської міської ради Миколаївської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

Встановив:

27 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Снігурівської міської ради, яким просив визнати за ним право власності на на 1/4 частку квартири №10 за адресою вулиця 30 років Перемоги,29 в м.Снігурівка Миколаївської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 На обґрунтування вимог позивач вказав, що не має можливості посвідчити спадкові права у нотаріальному порядку, оскільки правовстановлювальний документ на спадкове майно виданий після смерті спадкодавця.

У судове засідання учасники не з"явилися, подавши в порядку ст.158 ЦПК України заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

27 серпня 2003 року в Книзі реєстрації смертей ОСОБА_4 реєстрації актів громадянського стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області проведено актовий запис №187 про смерть 27 серпня 2003 року ОСОБА_3 і видано свідоцтво про смерть серії І-ФП №174602 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/4 частку квартири №10 за адресою вулиця 30 років Перемоги,29 в м.Снігурівка Миколаївської області. Належність майна у спільній частковій власності посвідчено свідоцтвом про право власності на житло від 13 квітня 2004 року, виданим ВАТ "Снігурівське" та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 квітня 2004 року (а.с.9-10).

Як вбачається з повідомлення завідувачки Снігурівської державної нотаріальної контори від 29.12.2016 року з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася.

Позивач прийняв спадщину за законом як син померлого, фактично вступивши у володіння спадковим майном. Ступінь його родинних зв"язків з померлим як між сином та батьком підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП №261344, виданим ОСОБА_4 Загсу Снігурівського району Миколаївської області (а.с.7).

12 листопада 2016 року нотаріус Снігурівської державної нотаріальної контори винесла постанову, якою відмовила у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у спільній частковій власності на житло після смерті ОСОБА_3, вказавши на видачу правовстановлювального документу на спадкове майно після смерті спадкодавця (а.с.26).

За п.5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року) правила книги шостої ЦК України застосовуютьсґя до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

При вирішенні заявленого спору про спадкування, спадщина по якому відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини - ЦК УРСР.

Відповідно до положень ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті - ст.527 ЦК УРСР.

Першою чергою спадкоємців за законом ч.1 ст.529 ЦК УРСР визначає дітей, дружину і батьків померлого.

За нормою ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Діями, що свідчать про прийняття спадщини за ст.549 ЦК України, є: фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, подання до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Заявленні в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтями 560 і 561 цього Кодексу визначається, що спадкоємці можуть отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Тобто, граничний строк отримання такого свідоцтво законодавством не визначався.

В силу п.23 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За п.3.1 листа ВССУ від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав - ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За нормою ст.49 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 №3425-XII, нотаріус обґрунтовано відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцем було подано документи, невідповідні для вчинення нотаріальної дії.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

В силу ст.8 Закону України "Про приватизація державного житлового фонду" від 19.06.1992 року № 2482-XII, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Як вбачається з записів будинкової книги прописки громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був прописаний за вказаною адресою з 1987 року і виписаний у зв"язку зі смертю у 2003 році, тобто постійно мешкав у квартирі на час вирішення питання про її приватизацію. За свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, датою видачі 13 квітня 2004 року, підставою передачі житла у спільну часткову власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 слугувало розпорядження №38 від 19 липня 1994 року.

Право власності померлого ОСОБА_3 на частку у об"єкті нерухомості знайшло підтвердження представленими доказами. Суд приходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог та ухвалює про їх задоволення.

Керуючись ст.ст.3,4,15,57,60,208-210,213,214,215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Снігурівської міської ради Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 27 серпня 2003 року, право власності на 1/4 частку картири №10, розташовану у будинку №29 по вулиці 30 років Перемоги в м.Снігурівка Миколаївської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами на ім'я апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів після отримання копії судового рішення.

Суддя