Справа № 349/465/16-ц
Провадження № 22-ц/779/156/2017
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Возняк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Рогатинської центральної районної лікарні про стягнення індексації заробітної плати, інфляційних втрат та пені, за апеляційною скаргою Рогатинської центральної районної лікарні в особі головного лікаря Маслянка І.М. на рішення Рогатинського районного суду від 30 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з наведеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на порушення вимог законодавства, зокрема ст. 33 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідач не нарахував та не виплатив їй індексацію заробітної плати за період з січня 2014 року по серпень 2015 року. У зв'язку з чим просила стягнути з Рогатинської центральної районної лікарні індексацію заробітної плати у розмірі 5 730 грн. 69 коп., інфляційні втрати у розмірі 936 грн. 87 коп., пеню у розмірі 1 603 грн. 87 коп. та 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2016 року позов в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Рогатинського районного суду від 30 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Рогатинської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_2 індексацію заробітної плати за період з квітня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 3 551,72 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Звільнено Рогатинську центральну районну лікарню від сплати судового збору в дохід держави.

На вказане рішення Рогатинська центральна районна лікарня в особі головного лікаря Маслянка І.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що суд не врахував підстави для відмови у нарахуванні індексації з огляду на вимоги ст. 51 Бюджетного кодексу України, де зазначено, що керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на заробітну плату лише в межах фонду заробітної плати, затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Також апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги його посилання на ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», якою визначені джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення. Кошти на виплату індексації заробітної плати не виділені, а бюджетні установи їх не отримали. Таким чином, апелянт вважає, що індексація заробітної плати та її виплата припинена поза волею відповідача, а тому відповідачами повинні бути Рогатинська ЦРЛ та Кабінет Міністрів України, однак суд не залучив до участі в справі останнього.

Апелянт вважає, що суд безпідставно не погодився із доводами відповідача про те, що індексація заробітної плати не підлягає стягненню, оскільки така не нараховувалася і відсутня заборгованість по виплаті заробітної плати.

Також зазначає, що суд не врахував того факту, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-У111 статтю 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено частиною шостою, відповідно до якої проведення індексації грошових коштів, доходів населення проводиться у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. Пунктом 14 Прикінцевих положень зазначеного Закону доручено Кабміну затвердити порядок проведення індексації заробітної плати. Аналогічне положення передбачено п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік». Такий особливий порядок індексації прийнято не було, тому не було і підстав для нарахування та виплати індексації заробітної плати.

Апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що оскільки Кабмін не затвердив особливого порядку проведення індексації грошових доходів населення, то застосуванню підлягає Порядок, затверджений постановою від 10.07.2003 року №1078. На думку апелянта Порядок, затверджений 10.07.2003 року підлягав застосуванню до моменту прийняття вищезгаданого Закону України від 28.12.2014 року.

Крім того, апелянт стверджує, що суд безпідставно послався на рішення Європейського Суду по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, оскільки ця справа розглянута в той час, коли Закон України від 28.12.2014 року №76-У111 ще не був прийнятий.

З наведених підстав апелянт просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Сторони в засідання апеляційного суду не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Апелянт не повідомив суд про причину неявки. Позивач надіслала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді лікаря Рогатинської ЦРЛ (а.с.30). За період з квітня 2014 року по серпень 2015 року відповідач не проводив нарахування та виплату позивачу індексації заробітної плати у зв'язку з відсутністю запланованого фонду заробітної плати. Згідно поданого відповідачем розрахунку ОСОБА_2 не нараховано та не виплачено індексацію заробітної плати за період з квітня 2014 року до серпня 2015 року в сумі 3551,72 грн. ( а.с.31-32,107).

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача в користь позивача індексацію заробітної плати за період з квітня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 3 551,72 грн., суд виходив з того, що відповідачем порушено право позивачки, передбачене законодавством, на отримання індексації заробітної плати, оскільки відповідно до законодавства таку індексацію відповідач зобов'язаний був нарахувати та виплатити, одна цього не зробив.

Колегія суддів з таким висновком погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексацію доходів населення, яка встановлюється з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

З аналізу наведеної норми слідує, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Індексація заробітної плати працівників провадиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078.

Так, згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі статтею 4 вказаного Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до статті 6 вказаного Закону у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМ України від 10.07.2003 року №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін обчислюється Державним комітетом статистики України і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

На виконання ухвали суду відповідач надав розрахунок індексації заробітної плати ОСОБА_2, з якого вбачається, що позивачу не нараховано та не виплачено індексацію заробітної плати за період з квітня 2014 року до серпня 2015 року в сумі 3551,72 грн.(а.с.107).

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку доводам відповідача і вірно визнав їх безпідставними.

Так, що стосується доводів відповідача про те, що оскільки індексація заробітної плати відповідачем не нараховувалась, тому не може бути стягнута судом, суд правильно послався на рішення Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України, у якому Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Відхиляючи доводи відповідача про відсутність підстав для виплати індексації у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування лікарні на вказані цілі, суд вірно виходив з наступного.

Статтею 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначені джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 № 76-VIII винесено зміни у вказану норму, вона доповнена частиною шостою. В цій нормі зазначено, що проведення індексації грошових коштів доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загального обов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Пунктом 14 Прикінцевих положень цього Закону Кабінету Міністрів України доручено за результатами першого півріччя 2015 року та з урахуванням економічної ситуації затвердити порядок проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» також зобов'язано Кабінет Міністрів України затвердити особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на 2015 рік.

Рішення про затвердження особливого порядку індексації не прийнято.

Аналіз наведених нормативно-правових актів, за відсутності затвердженого особливого порядку індексації працівників бюджетних установ у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на 2014 та 2015 роки, дає підстави для нарахування індексації заробітної плати згідно з чинним Порядом проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначається джерело коштів на проведення індексації. Зазначена норма безпосередньо не скасовує виплату індексації заробітної плати та не пов'язує індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

За вказаних умов, невиплата індексації на заробітну плату є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним.

Як зазначено у рішенні Європейського суду по справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність». Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1.

Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення).

У зв'язку з цим, Європейський суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково позов ОСОБА_2

Доводи апелянта щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, зокрема норм Бюджетного кодексу України не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають суті правовідносин, що виникли між сторонами.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно послався на рішення Європейського Суду по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, оскільки ця справа розглянута в той час, коли Закон України від 28.12.2014 року №76-У111 ще не був прийнятий, є безпідставними з огляду на те, що вказане рішення Європейського Суду відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягає застосуванню судами як джерело права, незалежно від часу його прийняття.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильних висновків суду, оскільки вони були предметом розгляду в суді і їм судом дана належна оцінка.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Рогатинської центральної районної лікарні в особі головного лікаря Маслянка І.М. відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Проскурніцький П.І.

Ясеновенко Л.В.