Справа № 362/1118/16-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/1017/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 46 22.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Гуля В.В., Верланова С.М.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про зобов'язання відповідача відновити межі земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що являється власником земельної ділянки площею 0,379 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 04.12.2000р.

З 2011 року сусідньою земельною ділянкою користується відповідач, яка є власником житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, відповідно до свідоцтва про право власності на спадкове майно.

У червні 2012 року ОСОБА_3 без всякого погодження із позивачем почала демонтаж існуючої огорожі між земельними їх ділянками з метою встановлення бетонного паркану. При цьому, нею було знищено частину господарських споруд (навісів) позивача.

У липні 2012 року позивач звернулась до КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» для встановлення в натурі меж її земельної ділянки. 27 липня 2012 року працівниками вказаного комунального підприємства у присутності працівників Соколівської сільської ради було винесено в натурі на місцевості 8 межових точок, якими встановлено межі земельної ділянки позивача в натурі, про що складено відповідний акт.

Позивач звернувся до суду з вимогами, уточненими під час розгляду справи, про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, відповідно, в розмірі 2000 грн. та 50000 грн., за порушення останньою меж її земельної ділянки, встановленого судовим рішенням.

У листопаді 2012 року позивач повторно звернулась до КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» для встановлення в натурі меж її земельної ділянки і 15.11.2012 року працівниками підприємства було вдруге визначено межі та встановлено один межовий знак.

Однак, ОСОБА_3, не погоджуючись із визначенням меж, знищила всі межові знаки, які були встановлені у липні та листопаді 2011 року.

З огляду на вказане, позивач була змушена втретє звернутись до КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» для встановлення в натурі меж її земельної ділянки.

В подальшому, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2014р. було задоволено вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відновлено межу між земельними ділянками відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті перенесення в натурі меж земельної ділянки від 27.07.2012р. та зобов'язано ОСОБА_3 повернути позивачу самовільно зайняту земельну ділянку площею ),0062га.

24.04.2015 року відповідач знов розпочала зведення бетонного паркану з порушенням меж земельної ділянки.

В ході розгляду справи у суді першої інстанції, позивач подала уточнену позовну заяву, в якій просила суд ухвалити рішення про стягнення із ОСОБА_3 збитків в сумі 2000 грн., понесених позивачем на оплату послуг КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» по виконанню робіт по відновленню і винесенні в натурі межових знаків; а також 50000 грн. моральної шкоди, пов'язаної з цинічним та зухвалим порушенням права власності позивача.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позову щодо відшкодування заподіяних заявниці збитків та моральної шкоди носять неконкретний характер, без зазначення їх взаємозв'язку з діями відповідача щодо порушення її земельних прав, з відповідними неправомірними діями останньої, безпосереднього причинного їх зв'язку з заподіяною шкодою та її вину в цьому, підтверджених судовими рішеннями за вчинення відповідачем кримінальних або адміністративних правопорушень, що є свідченням невірного обраного позивачем способу захисту своїх порушених прав, а тому в задоволені позову необхідно відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказувала, що збитками є понесені нею витрати в розмірі 2000 гривень на оплату послуг КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» по виконанню робіт по відновленню і винесенні в натурі межових знаків, що підтверджується Договором про надання послуг від 17.07.2012 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 18.07.2012 року.

В той же час, матеріали справи не містять доказів, які б дозволяли зробити висновок про те, що дані витрати були понесені позивачем у зв'язку з вчинення відповідачем неправомірних винних дій.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

На підтвердження вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_2 зазначила лише перелік обставин, які, на її думку, свідчать про заподіяння їй моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.58-60 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань вона виходила при визначенні розміру моральної шкоди.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про відшкодування збитків та моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: