Справа № 444/2642/15 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/783/689/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю:позивача ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4-ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Жовківська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Жовківського районного управління юстиції у Львівській області, Жовківська міська рада в особі Державного реєстратора прав на нерухоме майно, про визнання права власності на частку у спірному будинковолодінні та скасування свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права власності, визначення частки, що підлягає успадкуванню,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом (а.с.3-5 т.1), який в подальшому уточнила (а.с.21-22 т.2), з остаточними вимогами про визнання за нею права власності на 7/12 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1, з яких: 5/12 - в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7, і 1/6 (2/12) - за рахунок зроблених нею невід'ємних поліпшень цього будинковолодіння; скасування свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, виданого відповідачу ОСОБА_4 01.08.2014 року Жовківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1397, та державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину цього будинковолодіння згідно з вказаним свідоцтвом; визначення частки померлого ОСОБА_8 у вказаному будинковолодінні, яка підлягає спадкуванню ОСОБА_4, у розмірі 5/12 частин.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у будинковолодінні по АДРЕСА_1 вона проживала з 1973 року однією сім'єю разом із співвласниками цього будинку: своєю тіткою ОСОБА_7 та її чоловіком ОСОБА_8, яким будинок належав на праві спільної сумісної власності, а пізніше, відповідно до свідоцтва про право власності від 04.09.1990 року будинок належав їм на праві спільної часткової власності - по 1/2 частині кожному. Зазначала, що шлюб між її тіткою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було розірвано в органах ЗАГСу 16.06.1967 року, про що вона не знала, оскільки останніх 10 років перед смертю покійний ОСОБА_8 з тіткою фактично проживали як подружжя, а вона (позивач) згідно з рішенням Жовківського районного суду від 18.03.2005 року була опікуном тітки і після смерті тітки ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняла спадщину на належну їй частку в будинковолодінні за заповітом, оскільки на момент смерті тітки і на даний час постійно проживала і проживає в цьому будинку, а іншу 1/2 частину будинку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 успадкувала його донька - відповідач ОСОБА_4, яка є власником цієї частки в будинку на підставі оспорюваного нею свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивач вважає, що окрім права на 1/2 частину будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки ОСОБА_7, вона має право ще й на частку у спільній власності, яка відповідає вартості зроблених нею за власні кошти та власною працею в період спільного проживання зі співвласниками будинковолодіння з їхньої згоди невід'ємних поліпшень в цьому будинковолодінні, і за висновком експертизи становить 15,8% від вартості будинковолодіння, а тому частка відповідача ОСОБА_4 у будинковолодінні, яка підлягала спадкуванню після смерті її батька ОСОБА_8, становила 5/12 частин, а не 1/2 частини, на які відповідачеві було видане оспорюване свідоцтво.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25.10.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що матеріалами справи, в тому числі й показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, підтверджено факт здійснення нею за згодою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покращеннь кількісних і якісних показників спірного будинковолодіння і частка цих покращень від повної вартості будинковолодіння становить 15,8%, що в грошовому еквіваленті становить 126176 грн., а тому суд безпідставно відмовив їй у задоволенні позовних вимог. Своє звернення до суду із вказаним позовом без попереднього звернення до нотаріуса апелянт обґрунтовує тим, що нотаріус міг видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частину будинковолодіння, проте, за рахунок зроблених нею поліпшень вона має право на 7/12 частин будинковолодіння, у зв'язку з чим, підлягає зменшенню частка спадкодавця ОСОБА_8, яку має право успадкувати відповідач як його спадкоємець за законом. Апелянт вважає рішення суду незаконним і несправедливим, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за життя обіцяли їй, що будинок в майбутньому перейде у її власність в цілому, а тому вона за власні кошти та власною працею здійснювала ремонт будинку та інші будівельні роботи, утримувала будинок в належному стані.

В судове засідання треті особи не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.09.1953 року по 16.06.1967 року (а.с.13-14 т.1).

Спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку, посвідченого Нестеровською нотаріальною конторою 22.10.1956 року за №1943 (а.с.6 т.1, а.12-13 спадкової справи).

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному вище будинку з 16.08.1989 року (а.с.11, 184 т.1).

04.09.1990 року державним нотаріусом Нестеровської державної нотаріальної контори, згідно з заявою подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_7, було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на 1/2 частину вказаного вище житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.6 т.1)

04.09.1990 року державним нотаріусом Нестеровської державної нотаріальної контори було посвідчено заповіт, складений ОСОБА_7, яка належну їй на праві власності 1/2 частину цього будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд заповіла ОСОБА_2 (а.с.7 т.1).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.188, 189 т.1).

На момент смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проживали та були зареєстровані у будинку АДРЕСА_1.

Спадкова справа (а.с.163 т.1) після смерті ОСОБА_8 була заведена Жовківською державною нотаріальною конторою 18.06.2001 року на підставі заяви його дочки ОСОБА_4 від 18.06.2001 року (а.1 спадкової справи).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилася.

Рішенням Жовківського районного суду від 15.03.2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05.02.2007 року та ухвалою Верховного Суду України від 04.12.2007 року (а.с.66-70 т.1) визнано недійсним нотаріально посвідчений завідувачем терапевтичного відділення Жовківської районної лікарні заповіт від 05.01.2001 року, складений ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2014 року, виданого Жовківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №1397, належну на праві власності ОСОБА_8 1/2 частину вказаного будинку з відповідною частиною господарських будівель успадкувала після його смерті дочка ОСОБА_4 (а.с.8 т.1, а.13,15,16 спадкової справи).

Відповідно до цього свідоцтва про право на спадщину за законом, право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину вказаного будинку зареєстроване 01.08.2014 року (а.с.9 т.1).

Відповідно до висновку №2690/2691 судової інженерно-технічної експертизи від 29.02.2016 року (а.с.229 т.1), вартість виконаних невід'ємних поліпшень будинковолодіння становить 15,8% від ринкової вартості будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 119 ЦК УРСР (1963 року), якщо учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Відповідно до ст.17 Закону УРСР «Про власність», який введений в дію з 15.04.1991 року, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Відповідно до ч.3 ст. 357 ЦК України (2004 року), чинній на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Враховуючи наведені норми матеріального закону й те, що позивач ОСОБА_2 вселилась у спірний будинок, який відповідно до вказаних вище правовстановлюючих документів з 1956 року належав ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, а з 1990 року - належав їм на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині кожному), зі згоди власників будинку для проживання в ньому, але співвласником цього будинку не була, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання за нею та/або для збільшення належної їй після смерті ОСОБА_7 частки в цьому будинку за рахунок зроблених нею поліпшень в будинку.

Отже, позивач ОСОБА_2 відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_7 у її користь, має право на спадкування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною належних до нього господарських будівель, право власності на яку мала спадкодавець ОСОБА_7

Відповідно до ст.15 ЦК України, лише порушене, невизнане або оспорюване цивільне право особи підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Отже, законом визначено порядок прийняття спадщини та оформлення прав на спадкове нерухоме майно, якого повинні дотримуватись спадкоємці.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_7 постійно проживала разом із спадкодавцем і в силу наведеної вище норми ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, але із заявою про оформлення свого права на 1/2 частину спірного будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 до нотаріуса не зверталася, а відповідач ОСОБА_4 оформила своє право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на іншу 1/2 частину будинку, яка належала її батькові за життя на праві власності, - тому правових підстав для висновку про порушення, невизнання або оспорювання відповідачем права позивача на належну їй в порядку спадкування за заповітом 1/2 частку в цьому будинку немає, і, відповідно, немає правових підстав для визнання недійсним та скасування виданого відповідачеві ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом.

Отже, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог у повному обсязі, правильно встановивши характер спірних правовідносин, застосувавши до них норми матеріального закону, які підлягали застосуванню, давши належну правову оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.