АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/6431/16-ц Головуючий І інстанції Горчакова О.І.
Провадження: 22-ц/790/2093/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа : приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановила:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18 вересня 2005 року позивач ОСОБА_1, уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір № DNH4KP20950231, згідно умов якого отримала у борг 2 429 грн. і на отримані гроші придбала відеокамеру «Panasonic». У березні 2013 року позивач дізналася, що ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовною заявою про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором (заява позичальника) № DNH4KP2095023 від 19.09.2005 року. Після зясування обставин стало відомо, що не позивач, а інша особа від її імені уклала вищевказаний договір та отримала грошові кошти у розмірі - 4 653 грн. 00 коп. Після зясування обставин представником ПАТ КБ «Приватбанк» була подана до суду заява про залишення позовної заяви №641/1817/13-ц без розгляду. 31 серпня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та отримав виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з позивачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 205187 грн. 09 коп.Вказаний виконавчий напис по теперішній час знаходиться на виконанні Орджонікдзевського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ.

Просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 4650, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 205187 грн. 09 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.01.2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування скарги зазначила наступне. Судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що з дня виникнення права вимоги у ПАТ КБ «ПриватБанк» до дня звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису минуло більше 3 років, а саме 8 років, з урахуванням моменту коли особа могла дізнатись про порушення своїх прав. Відповідачем не було надано доказів в підтвердження того, що при вчиненні нотаріального напису ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано нотаріусу документи, які б свідчили про безспірність зобовязання, вказаний факт не врахований судом першої інстанції. Крім того, до виконавчого напису була включена пеня, яка взагалі не передбачена умовами кредитного договору, що також було залишено поза увагою суда першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса

Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, виконаного 31 серпня 2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 4650, з ОСОБА_1, стягнуто грошові кошти у розмірі - 205 187 грн. 09 коп., які є боргом за кредитним договором № DNH4KP20950231 від 19.09.2005 року, укладеного між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк». Загальна сума заборгованості складається з заборгованості за кредитом 8001,30 грн., суми заборгованості по відсоткам - 53 091 грн. 23 коп., пеня 132 704 грн. 70 коп., штраф 9 689 грн. 89 коп., витрати повязані з вчинення виконавчого напису -1 700 грн. (а.с.5)

Згідно заяви позичальника № DNH4KP20950231 від 18 вересня 2005 року ОСОБА_1, отримала кредит у розмірі - 2 832 грн. 70 коп. (а.с.7)

Відповідно до заяви позичальника № DNH4KP20950231 від 19 вересня 2005 року ОСОБА_1, отримала кредит у розмірі - 8 283 грн. 60 коп. (а.с. 8, 9).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі № 641/1817/13ц, позовна заява ПАТ «Приватбанк» до ТОВ «Українська Фінансове Агенство «Верус», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду (а.с.11).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій та невідповідність виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки вимогам діючого законодавства. Кредитний договір (заява позичальника) № DNH4KP20950231, що став підставою для вчинення спірного виконавчого напису не визнаний недійсним. З урахуванням правових висновків Верховного Суду України у справі № 6-141цс14 та № 6-27цс15 і того факту, що на час вчинення виконавчого напису будь-якого спору в суді з приводу розміру заборгованості за кредитним договором, щодо якого вчинено виконавчий напис нотаріуса, не було суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Колегія суддів з такими висновками рішення суду не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 вказаного Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Порядок вчинення виконавчих написів регулюється главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Згідно з п. п. 1.1-1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 3.2 глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Пунктом 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до ст.1 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», належним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ, оформлений відповідно до вимог ст. 9 зазначеного вище Закону.

При цьому, судова колегія враховує, що довідка про розмір заборгованості за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки нею не фіксується будь-яка господарська операція, а носить лише інформаційний характер, а відтак не є підтвердженням наявності безспірності суми заборгованості. За відсутності виписок по рахунку оформлених у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» безспірність вимог відповідача не могла бути доведена.

Враховуючи, що виконавчий напис вчинений нотаріусом 31.08.2015 р. виданий на суму 205 187,09 грн., а з наданої позивачем заяви позичальника № DNH4KP20950231, на підставі якої був виданий вказаний виконавчий напис, ОСОБА_1 отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти у розмірі 2 832,70 грн., колегія суддів приходить до висновку, що зазначена у виконавчому написі сума не є безспірною.

Зі сторони відповідача не надано до суду належних та допустимих доказів у розмінні вимог ст.57,60 ЦПК України, якими підтверджено суму боргу ОСОБА_1,яка існує у неї у наслідок не належного виконання кредитного договору. Більш того, відповідачем надані два кредитні договори від 18.09.2005 року та 19.09.2005 року з різними підписами позивача.

Відповідно до норм діючого законодавства банк повинен був проінформувати позивача про збільшення розміру заборгованості або звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису лише на ту суму заборгованості, яка була зазначена у договорі. Вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, про яку не було проінформовано боржника та визнання такої заборгованості безспірною суперечить вимогам закону.

Доказів на підтвердження того, що причини різниці сум заборгованості і факт визнання боржником розміру збільшеної заборгованості перевірялися нотаріусом, матеріали справи не містять.

Отже враховуючи, що безспірність заборгованості ОСОБА_1 перед Банком в сумі 205 187, 09 грн. саме на момент вчинення 31.08.2015 року виконавчого напису належним чином перевірена та підтверджена не була, ці обставини є достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З матеріалів справи видно, що відповідач пропусти строк позовної давності.

Крім того, колегія суддів, враховує що стягнення боргу з ОСОБА_1 відбулось у позасудовому порядку і ОСОБА_1 була позбавлена можливості висувати свої заперечення щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису, не отримання нею письмової вимоги про усунення порушень є істотним, вплинуло на її права та обов'язки .

Оскільки районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; порушив і неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 січня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований 31.08.2015 року за реєстровим № 4650 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 205 187,09 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді