_____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/303/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
28 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5, такими, що втратили право користування квартирою № 43 за адресою: м. Одеса, вул. Космонавта Комарова, 43, корпус 1.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона є наймачем житлової площі ізольованої квартири № 43 за адресою: м. Одеса, вул. Космонавта Комарова, 43 корпус 1, яка знаходиться в комунальній власності Одеської територіальної громади. У вказаній квартирі крім неї зареєстровані її мати ОСОБА_6, син племінниці ОСОБА_5, племінниця ОСОБА_4, донька ОСОБА_7, онук ОСОБА_8, онука ОСОБА_9.
Проте, фактично, відповідач ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 у зазначеному житловому приміщенні не проживають. Своїх речей не завозили, житловим приміщенням не користувались, у зв`язку з чим позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснила, що по вині відповідача вона несе додаткові витрати по утриманню житла, тому реєстрація відповідача ОСОБА_4 та її сина по її адресі створює додаткові незручності. Матеріально позивачу дуже важко утримувати квартиру і сплачувати комунальні послуги за людей, які в ній не проживають, та взагалі виїхали на постійне проживання за межі України.
Відповідач ОСОБА_4, яка є також законним представником свого малолітнього сина ОСОБА_3, в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась за адресою реєстрації належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є наймачем трикімнатної квартири площею 43, 70 кв.м. № 43 будинку № 10 корпус № 1 по вул. Космонавта Комарова, яка знаходиться в комунальній власності Одеської територіальної громади, що підтверджується розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1869/01-л/с від 18.01.2009 року. У вказаному розпорядженні зазначено склад родити три особи, позивач, донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та мати ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЖК Української РСР предметом договору найму житлового приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний житловий будинок.
Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Згідно довідки (з місця мешкання про склад сімї та реєстрацію) № 3336 від 28.03.2016 року у вищевказаній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1 з 25.10.1982 року, її мати ОСОБА_6, з ІНФОРМАЦІЯ_3, донька ОСОБА_7 з 12.06.2002 року, онук ОСОБА_8 з 07.10.2009 року, онучка ОСОБА_9 з 27.10.2009 року, а також племінниця ОСОБА_4 з 10.07.2002 року та її син ОСОБА_5 з 10.10.2012 року.
Судом також встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 1512/5313/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головне управління державної міграційної служби в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2014 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головне управління державної міграційної служби в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобовязано ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити перешкоду у проживанні та користуванні квартирою № 43, буд. № 10/1 по вул. Космонавта Комарова в м. Одесі.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 суму судового збору у розмірі 114, 70 гривень.

Однак, як пояснила позивач, відповідач ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 по спірній адресі не проживають , витрати по утриманню житлової площі не несе, квартирою не цікавиться навіть після розгляду вищевказаної цивільної справи, та взагалі від спільних знайомих їй стало відомо, що відповідач разом з сином виїхали на постійне проживання за межі України.

З метою повного, всебічного та обєктивного розгляду даної справи ухвалою судді від 03.11.2016 року було витребувано від Адміністрації Державної прикордонної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію щодо дат, часу, напрямків руху, виїзду та вїзду на територію України з найменування держав, метою поїздки, що здійснювались ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та/або ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, за період з 25.02.2014 року по теперішній час.

На виконання даної ухвали, до суду надійшов лист вих..№ 0.64-28592/0/15-16 від 23.12.2016 року за підписом начальника Головного центру обробки спеціальної інформації полковник ОСОБА_11, в якому у межах повноважень наданих наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, надано витяг з наявною у базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України в період з 25.02.2014 року по теперішній час з якого вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт Серія ЕЕ № 631372 03.04.2015 року о 05.50 годин перетнула кордон в пункті пропуску Ягодин. Інформації стосовно громадянина ОСОБА_5 10.10.2012 року в період з 25.0.22014 року по теперішній час в базі даних не має.

Окрім того, факт не проживання відповідача ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 у спірній квартирі з 25.02.2014 року підтверджується й Актом від 02.06.2016 року, складеним сусідами ОСОБА_12 - кВ. 86, ОСОБА_13 - кВ. 52, ОСОБА_14 кВ. 51, підписи яких було засвідчено начальника дільниці № 8 КП «ЖКС «Вузівський» ОСОБА_15

Позивач пояснила в судовому засіданні, що відповідач не несе ніяких обовязків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, проте за комунальні послуги (воду, тепло, каналізацію і т.д.) позивачу нараховують витрати із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).

Згідно ст. 167 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до п. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Пунктом 3 даної статті передбачений вичерпний перелік випадків відповідно до яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців, проте жоден із яких не можливо віднести до відповідачів.

Отже, через те, що відповідачі понад шість місяців не проживають у спірній квартирі, житловою площею не цікавляться їх слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Також згідно Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ від 26.05.2001 року, розділ «Житлове право», пунктом 13 розяснено, що особа, яка вселилась до наймача як член сімї, не набуває права користування найманим ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» якою передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 3 ЦПК України).

При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Також відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин

З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 321, ст. 391, ст. 405 ЦК України та ст. 72, ст. 156 ЖК України, ст. 7. Закону України «Про свободу у пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись статтями 15, 35-36, 110, 118-119 ЦПК

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6, такими, що втратили право користування квартирою № 43 за адресою: м. Одеса, вул. Космонавта Комарова, буд. 10, корпус 1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя Куриленко О. М.