АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року про закриття провадження у цивільній справі, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (треті особи - Відділ реєстрації майнових прав Управління в сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6В.) про скасування права власності, внесення відповідних записів до державного реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень та про реєстрацію права власності.

З цією ухвалою не погодився позивач ОСОБА_2 і звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу, посилаючись на те, що вона є незаконною, оскільки ухвалена з порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати, з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною 2 статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

30.11.2016р. ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 Арсентьєвни, ОСОБА_5 (треті особи - Відділ реєстрації майнових прав Управління в сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6) про скасування права власності, внесення відповідних записів до державного реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень та про реєстрацію права власності (а.с.№ 4-45).

29.05.2017р. представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 (діє на підставі довіреності від 29.02.2016р. - а.с.№169) було подано клопотання про закриття провадження по справі з тих підстав, що даний позов належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, адже позивач оскаржує дії державного реєстратора (а.с.№ 166-168).

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2016р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4, а саме на квартиру АДРЕСА_1 в частині 1/4 частки квартири, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1993р., та внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень. Визнано недійсним договір про поділ майна подружжя від 03.04.2015р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в частині 1/4 частки квартири, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.93р, та внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень.

Визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 від 03.04.2015р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в частині 1/4 частки квартири, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.93р., та внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 (а.с.№ 94-95).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.04.2016р. рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2016р. залишено без змін (а.с.№ 96-98).

Звернувшись до державного реєстратора, позивач у вересні-жовтні 2016р. отримав відмови у проведені державної реєстрації права власності та скасуванні записів про право власності (а.с. № 99-101).

Приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6 також було відмовлено позивачу в проведені державної реєстрації права власності на 1/4 частину спірної квартири (а.с.№ 102-103).

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить скасувати право власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_4 та зареєструвати право власності ОСОБА_2 на спірне майно (а.с.№43).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір виник виключно з приводу оскарження дій державних реєстраторів, які винесли рішення про відмову в державній реєстрації права власності та відмову у скасуванні записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Однак апеляційний суд не погоджується таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем не висунуто жодної вимоги до будь-якого державного реєстратора чи нотаріуса, позов також не містить вимог про скасування будь-якого акту державного реєстратора або нотаріуса чи вимог про їх зобовязання вчинити дії, на підтвердження чого також вказує те, що орган реєстрації та нотаріус залучені до участі у справі в якості третіх осіб, а не як відповідачі.

Окрім того апеляційний суд зазначає, що відповідно до правової позиції ВСУ у постанові № 21-41а16 від 14 червня 2016 р, спір фізичної особи з державним реєстратором прав на нерухоме майно також розглядається за правилами цивільного судочинства. ВСУ у вказаній постанові додатково зазначив, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання про передчасність та помилковість висновку суду першої інстанції про підвідомчість спору адміністративному судочинству та закриттю провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду з підстав, передбачених ст. 311 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310, 311, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року про закриття провадження у цивільній справі скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_8