Справа № 206/1193/17
Провадження № 4-с/206/13/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2017року

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Зайченко С.В, при секретареві Щербині Є.С., Дубовик Г.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просить поновити їй, строк для подання скарги на постанову державного виконавця Самарського ВДВС ДМЮ ОСОБА_2 від 28.01.2016 року, визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2Ю, від 28.01.2016 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №206/6372/14-ц від 11.11.2014р., а виконавчий лист повернути у Самарський ВДВС ДМУЮ для подальшого виконання.

Свою скаргу обґрунтувала тим, що 11.11.2014 року на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист №206/6372/14-ц про усунення їй, ОСОБА_1, перешкод у користуванні квартирою №106 у будинку №64 по вул.. Немировича-Данченка у м. Дніпро шляхом її вселення до вказаної квартири. На підставі даного виконавчого листа у Самарському ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження. 28.01.2016 року державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом у звязку з фактичним виконанням рішення суду. Однак даний факт не відповідає дійсності, оскільки рішення суду виконано не було та її до квартири АДРЕСА_1 не вселено. У звязку з чим, вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена безпідставно, а тому є незаконною. До того ж, оскаржувану постанову вона отримала лише 24.02.2017 року, а тому просить суд поновити їй строк на її оскарження.

Заявник та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні та зокрема зазначили, що заявниця намагалась вселитись до квартири, однак ОСОБА_3 позачиняла всі кімнати в квартирі на замки і вона при вселенні змогла зайти лише в коридор та на кухню. У звязку з чим, заявник фактично вселена не була.

Державний виконавець Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що державний виконавець Іваненко М.Ю. в провадженні якого перебувало виконавче провадження заявника з приводу її вселення звільнився ще влітку 2016 року. З матеріалів виконавчого провадження йому відомо, що заявника вселено до квартири АДРЕСА_1, про що був складений відповідний акт. У звязку з фактичним виконанням рішення суду, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Державний виконавцем двічі складались акти про вселення заявника, оскільки лише другого разу заявниця змогла занесла до квартири свої речі (диван). Виходячи з викладеного, просив в задоволенні скарги відмовити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні пояснив, що вважає рішення суду про вселення заявника, державним виконавцем виконано. ОСОБА_1 державним виконавцем заселялась двічі. Останнього разу вона при вселенні занесла до квартири свій диван. Заявниця вимагали, щоб їй дали ключі від квартири, однак зайвого дублікату ключей не було. Після вселення державний виконавець пропонував заявниці підписати акт про вселення, однак вона відмовилась та покинула квартиру.

Заінтересована особа ОСОБА_3 підтвердила доводи викладені її представником, заперечувала проти задоволення скарги.

Свідок ОСОБА_5 показала, що в акті про вселення заявника стоїть її підпис. В той день їй подзвонили в двері та запропонували бути понятим при вселенні ОСОБА_1 до квартири. Вона зайшла до квартири і побачила, як ОСОБА_1 сиділа одягнутою в верхню одежу в кухні на дивані. Більше вона нічого не бачила.

Суд, заслухав доводи сторін, покази свідка, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

За правилами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до змісту ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Самарському ВДВС ДМУЮ перебувало виконавче провадження №49550422 з примусового виконання виконавчого листа №206/6372/14-ц, виданого 11.11.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі щодо усунення ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою №106 у будинку №64 по вул. Немировича-Данченка в М.Дніпро шляхом вселення її у вказану квартиру.

29.12.2015 року державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 був складений акт, яким встановлено, що ОСОБА_1 вселена в квартиру АДРЕСА_1. Від підпису відмовилась та покинула квартиру. Під час вселення проводилась відео зйомка.

27.01.2016 року державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 був складений акт, яким встановлено, що виходом державного виконавця за адресою: м. Дніпро, вул. Немировича-Данченка,64/106, ОСОБА_1 була вселена в зазначену квартиру, перешкоди в користуванні квартирою усунені. Під час вселення в квартиру був внесений диван. Від підпису ОСОБА_1 відмовилась. Під час вселення проводилась відео зйомка.

28.01.2016 року постановою державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №206/6372/14-ц, виданого 11.11.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська у звязку з фактичним виконанням рішення суду про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Як встановлено судом, державний виконавець Іваненко М.Ю. в провадженні якого перебувало вищезазначене виконавче провадження звільнився, що підтверджується копією наказу (а.с.26).

З приводу того, що у вищезазначених актах зазначено, що під час вселення проводилась відео - зйомка представник державної виконавчої служби пояснив, що це не відповідає дійсності, оскільки тоді лише здійснювався аудіо-запис.

З наданого та прослуханого судом аудіо-запису, не можливо відновити картину вселення заявника, оскільки він триває декілька хвилин та містить лише відривки фраз.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

Пунктом 8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так, виходячи з наданих в судовому засіданні пояснень заявника, заінтересованої особи, її представника та свідка судом встановлено, що фактично рішення суду про вселення ОСОБА_1 державним виконавцем виконано не було, оскільки не в одне із житлових приміщень квартири її не вселено, а остання лише змогла потрапити в коридор та кухню квартири, які є приміщеннями загального користування. Ключі від квартири заявниці також надані не були, що також свідчить про не забезпечення державним виконавцем їй можливості проживання (перебування) в приміщенні квартири в яку її вселили.

Наявні в матеріалах справи акти державного виконавця про вселення від 29.12.2015 року та від 27.01.2016 року не можуть бути розцінені судом, як належні докази факту підтвердження вселення заявника, оскільки обставини викладені в них, спростовуються фактично встановленими обставинами справи.

До того ж,у випадку фактичного вселення заявника державний виконавець, ще при складанні першого акту, повинен був винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а не продовжувати за його наявності вчиняти виконавчі дії з вселення заявника.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець не мав правових підстав для завершення вищезазначеного виконавчого провадження та прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №206/6372/14-ц, а тому постанова державного виконавця від 28.01.2016 року підлягає визнанню незаконною та скасуванню.

Що стосується скарги, в частині повернення виконавчого листа у відділ виконавчої служби для подальшого виконання, то вона задоволенню не підлягає, оскільки заявник, будучи стороною виконавчого провадження не позбавлена можливості самостійно отримати виконавчий лист та передати його на виконання. У звязку з чим, вирішення даного питання не потребує додаткової констатації рішенням суду.

До того ж, частиною 1 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду.

Виходячи з викладеного, вимоги заявника підлягають частковому задоволенню.

Також, не потребує вирішенню клопотання заявника про поновлення строку для звернення з дійсною скаргою, оскільки оскаржувану постанову заявник отримала 23.02.2017 року, а зі скаргою звернулась до суду 06.03.2017 року, тобто в передбачений законом десятиденний строк.

Керуючись ст. ст. 210, 386-387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 28 січня 2016 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №206/6372/14-ц.

В іншій частині відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня отримання її копії. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко