Справа № 157/942/16-ц
Провадження №2/157/19/17
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2017 рокумісто ОСОБА_1

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря Фесь Т.І.,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_1 міської ради, Відділу з питань надання адміністративних послуг ОСОБА_1 районної державної адміністрації про визнання недійсним рішення міської ради. В обґрунтування вимог зазначає, що 10 лютого 2006 року рішенням ОСОБА_1 міської ради № 40/116 йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,996 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по провулку Окружний, 1 в м. Камені-Каширському Волинської області. З метою забудови зазначеної земельної ділянки він прийняв дольову участь у будівництві лінії електропередач до цієї вулиці та заробляє і скуповує будівельні матеріали для будівництва житла. За декілька днів до предявлення позову в суд випадково дізнався, що цю ж земельну ділянку вдруге рішенням міської ради передано у власність іншій особі, а саме ОСОБА_8, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до чинного земельного законодавства органи місцевого самоврядування в межах своєї компетенції можуть передати у власність чи користування лише вільну земельну ділянку. З прийняттям ОСОБА_1 міською радою рішення від 11.07.2016 року № 9/27 про передачу земельної ділянки по провулку Окружний, 1 в м. Камені-Каширському у власність ОСОБА_8, порушено його право приватної власності на цю ж земельну ділянку, яка є його власністю вже 10 років. Зазначеним рішенням міської ради фактично вилучено земельну ділянку, яку він отримав у власність ще в 2006 році і яка була в його користуванні, та передано цю земельну ділянку іншій особі. ОСОБА_8 після отримання рішення міської ради про надання йому у власність чужої (його) земельної ділянки виготовив технічну документацію на цю ділянку та отримав її кадастровий номер. Позивач просить визнати недійсним рішення ОСОБА_1 міської ради від 11.07.2016 року № 9/27 про передачу земельної ділянки по провулку Окружний, 1 в м. Камені-Каширському, загальною площею 0,0994 га, з кадастровим номером :01:003:1920, у власність ОСОБА_8 та стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 11 січня 2017 року позовну заяву ОСОБА_7 в частині вимог до Відділу з питань надання адміністративних послуг ОСОБА_1 районної державної адміністрації без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позові підстав і просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_8, його представники ОСОБА_3, ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні і пояснили, що земельна ділянка, яка розташована по провулку Окружний, 1 в м. Камені-Каширському була передана у приватну власність ОСОБА_8 за заявою останнього, питання щодо виділення земельної ділянки вирішувалося позачергово, оскільки ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб в день відзначення дня міста.

Окрім того, представник ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_5 пояснив, що дію рішення ОСОБА_1 міської ради № 40/116 від 10.02.2006 року, яким передано ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0996 га по провулку Окружний, 1 в м. Камені-Каширському, було призупинено рішенням міської ради від 20.07.2006 року № 4/8 за протестом прокурора Камінь-Каширського району із-за відсутності проекту окружної межі міста Каменя-Каширського, а рішення міської ради № 16/8 від 20.12.2011 року про надання ОСОБА_7 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання йому спірної земельної ділянки втратило юридичну силу, оскільки позивачем не надано на затвердження сесії міської ради проект землеустрою, про що чітко вказано у цьому ж рішенні.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, представників відповідачів, свідка, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено принцип, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції пленарних засідань міської ради віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно зі ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

У відповідності з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням, зокрема, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Отже, орган місцевого самоврядування не має права скасовувати раніше прийняті ними акти індивідуального характеру в односторонньому порядку.

Судом встановлено, що рішенням ОСОБА_1 міської ради від 10.02.2006 року № 40/116, зокрема ОСОБА_7 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,996 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по провулку Окружний, 1 в м. Камені-Каширському із земель житлової та громадської забудови, ріллю.

Згідно з рішенням ОСОБА_1 міської ради від 20.07.2006 року № 4/8 дію рішення від 10.02.2006 року № 40/116 за протестом прокурора призупинено в частині надання земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства до затвердження проекту окружної межі міста Каменя-Каширського Верховною Радою України.

З рішення ОСОБА_1 міської ради від 20.12.2011 року № 16/8 вбачається, що ОСОБА_7 наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки в оренду для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд з послідуючою безоплатною передачею землі у власність в м. Камені-Каширському на мікрорайоні «Порічани» по вул. Окружна, 1, площею до 0,10 га.

Матеріали справи також свідчать, що рішенням ОСОБА_1 міської ради № 36/14 від 29.07.2013 року ОСОБА_8 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею до 0,1000 га за адресою: м. Камінь-Каширський, вул. Окружна, 1.

Дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_8, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, орієнтовною площею до 0,10 га за адресою м. Камінь-Каширський, вул. Окружна, 1, також надано рішенням ОСОБА_1 міської ради від 20.10.2015 року № 59/29.

16 березня 2016 року ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_1 міського голови з заявою, в якій просив внести зміни в рішення № 59/29 від 20.10.2015 року в частині зміни назви вулиці Окружна, 1 на провулок Окружний, 1, і рішенням ОСОБА_1 міської ради № 6/39 від 14.04.2016 року ОСОБА_8 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею до 0,10 га за адресою: м. Камінь-Каширський, провулок Окружний, 1.

Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6 і вбачається з плану забудови мікрорайону «Порічани» у м. Камені-Каширському земельної ділянки по вул. Окружна, 1 не існує, а спірна земельна ділянка, щодо передачі якої позивачу та відповідачу ОСОБА_8 ОСОБА_1 міською радою були прийняті вищевказані рішення, розташована по провулку Окружний, 1 в м. Камені-Каширському.

З пояснень свідка ОСОБА_9 вбачається, що рішенням ОСОБА_1 міської ради у 2006 році її сину ОСОБА_7 було передано у приватну власність земельну ділянку, що розташована неподалік його місця проживання в новому мікрорайоні міста Каменя-Каширського по провулку Окружний, 1, на той час це було болото, проте згодом місцевість осушилася, і оскільки в сина не було ще коштів на будівництво, то деякий час на земельній ділянці садили городину. У 2011 році син звернувся до міської ради з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою цієї земельної ділянки, а у вересні 2016 року він довідався про те, що зазначена земельна ділянка передана у власність іншій особі.

Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 11.07.2016 року № 9/27 за заявою ОСОБА_8 затверджено проект землеустрою щодо відведення йому у приватну власність земельної ділянки, загальною площею 0,0994 га, яка розташована у м. Камені-Каширському по провулку Окружний, 1, кадастровий номер :01:003:1920.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що відповідачу ОСОБА_8 було передано у 2016 році ОСОБА_1 міською радою у власність розташовану у м. Камені-Каширському по провулку Окружний, 1, земельну ділянку, яка рішенням ОСОБА_1 міської ради від 10.02.2006 року № 40/116, що в подальшому зупинене рішенням міської ради, однак у передбаченому законом порядку не скасоване, була передана безоплатно у приватну власність ОСОБА_7 і на яку останньому рішенням ОСОБА_1 міської ради від 20.12.2011 року № 16/8 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо надання цієї ж земельної ділянки в оренду з послідуючою передачею землі йому у власність.

За наявності не скасованих у встановленому порядку рішень про передачу позивачу у власність спірної земельної ділянки та про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання цієї земельної ділянки в оренду з послідуючою безоплатною передачею землі у власність, останній мав законні сподівання на отримання вказаної земельної ділянки у приватну власність, тобто мав, у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, майнове право, якого був позбавлений ОСОБА_1 міською радою в непередбачений законом спосіб, а саме шляхом прийняття міською радою рішення, зокрема від 11.07.2006 року № 9/27 про затвердження проекту землеустрою на цю ж земельну ділянку іншій особі, а саме відповідачу ОСОБА_8

Недотримання ОСОБА_1 міською радою положень щодо встановленого законодавством порядку передачі земельних ділянок громадянам у приватну власність, на думку суду, призвело до вручання у права позивача за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання представника відповідача ОСОБА_5 на ту обставину, що рішення ОСОБА_1 міської ради № 16/8 від 20.12.2011 року про надання ОСОБА_7 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання спірної земельної ділянки втратило юридичну силу, оскільки позивачем не виконано відповідних пунктів цього рішення, зокрема протягом одного року з дня прийняття цього рішення не виготовлено проект землеустрою в проектній організації на земельну ділянку, і в рішенні міської ради чітко зазначено, що у разі невиконання зазначених у ньому положень, воно втрачає свою юридичну силу, не ґрунтуються на нормах чинного земельного законодавства. Індивідуально-правові акти місцевих рад можуть бути скасовані (у звязку з чим втратити юридичну силу) лише у судовому порядку, що вбачається з розяснень, наведених у рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009.

Відповідності до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, підставами для визнання акта органу місцевого самоврядування недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, за умови порушення у звязку з прийняттям відповідного акта цивільних прав або інтересів.

Обставини справи свідчать про те, що оскаржуване рішення ОСОБА_1 міської ради від 11 липня 2016 року № 9/27 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність відповідача ОСОБА_8 прийняте всупереч приписам земельного законодавства і порушує інтереси позивача, який, за наявності не скасованих у передбаченому законом порядку рішень міської ради № 40/116 від 10.02.2016 року та № 16/8 від 20.12.2011 року про надання спірної земельної ділянки йому у власність, має майнове право на цю ж земельну ділянку, а тому суд доходить висновку, що таке рішення міської ради належить визнати недійсним.

Доводи представника відповідача ОСОБА_5 про те, що позивач використовував спірну земельну ділянку не за призначенням, не спростовують наведених висновків суду, оскільки у позивача не вилучалася у передбаченому Земельним кодексом України земельна ділянка, зокрема з підстав використання її не за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які зокрема складаються, згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України, з судового збору. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Абзацом 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі якщо позовну заяву подано після подання заяви про вжиття запобіжних заходів чи заяви про забезпечення доказів або позову, розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за подання заяви про вжиття запобіжних заходів чи заяви про забезпечення доказів або позову.

Згідно з розясненнями, наведеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», таке зменшення розміру судового збору здійснюється і в разі одночасного (в один і той же день) подання до суду позовної заяви і заяви про забезпечення позову, у тому числі при об'єднанні їх в один процесуальний документ. Якщо заяву про забезпечення позову подано після подання позовної заяви, то відповідне зменшення суми судового збору не здійснюється.

Позивачем ОСОБА_7 позовну заяву подано одночасно з заявою про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_1 міської ради необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_7 понесені останнім витрати по оплаті судового збору, який підлягає сплаті при поданні в суд позову, в розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Керуючись ст. 155 ЗК України, ст. 21 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення ОСОБА_1 міської ради від 11 липня 2016 року № 9/27 «Про розгляд заяви ОСОБА_8 жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_8 жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, загальною площею 0,0994 га у м. Камені-Каширському, провулок Окружний, 1, кадастровий номер :01:003:1920.

Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_1 міської ради на користь ОСОБА_7 судові витрати у розмірі по 275 грн. 60 коп. (двісті сімдесят пять гривень 60 копійок) з кожного.

Рішення може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_10