АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Шахової О.В.

за участю секретаря Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відшкодування шкоди,-

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1800 грн. та компенсації моральної шкоди у розмірі 85000 грн. за рахунок Державного бюджету України.

Вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року протиправно залишено в силі ухвали судів попередніх інстанцій. Моральну шкоду обґрунтовує приниженням його ділової репутації як юриста.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом порушено норми процесуального права, а саме: щодо наслідків неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, та підстав закриття провадження у справі. Також зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, передбаченого ч.6 ст.1176 ЦК України та ст.56 Конституції України.

В судове засідання сторони не з"явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з"явились.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення та, відповідно до цього, дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду шляхом подання відповідного позову, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом. Суд також вказав на недоведеність належними доказами вимог щодо спричиненої моральної шкоди.

Відповідно до статей 126, 129 Конституції України законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді чи суду є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Під час здійснення правосуддя, між судом та учасниками справи або іншими особами, які відповідно до процесуального закону беруть участь у справі, правовідносини не виникають.

Спори, які виникають під час здійснення правосуддя, не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до статті 125 Конституції України в Україні встановлена судова інстанційність для розгляду справ та перевірки законності судових рішень судами вищого рівня.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» судам роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Питання відповідальності дій судді під час здійснення правосуддя врегульовано нормами Законів України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про вищу раду правосуддя».

Отже чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду (судді), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку №3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб, повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Відповідно до статей 62, 126 і 129 Конституції України матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Застосування положень ст.1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не пов'язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади.

Предметом позовних вимог ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по суті є оцінка дій суду під час здійснення провадження у цивільній справі та оцінка наслідків, на які вказує позивач. Тобто, фактично ставиться питання про надання правової кваліфікації діям суду, в провадженні якого перебувала цивільна справа.

Проте у цій справі між позивачем та судом правовідносини щодо порушення цивільного права або інтересу, захист яких визначено ст.ст. 15, 16 ЦК України, не виникли, відтак така справа не підлягає розгляду в судах загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні роз'яснення надані в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2012 року "Щодо деяких спірних питань судової практики", а також аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-3139цс16 від 01 березня 2017 року.

По суті, таких саме висновків дійшов і суд першої інстанції, проте, ураховуючи предмет позовних вимог у цій справі, судом першої інстанції помилково відкрито провадження у справі до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та постановлено рішення суду.

З огляду на наведене, рішення у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відшкодування шкоди підлягає скасуванню, а провадження в цій частині закриттю на підставі пункту 1 частини першої ст.ст. 205, 310 ЦПК України .

Щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.113 Конституції України та положень Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Статтею 116 Конституції України та статтями 2, 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено перелік повноважень та завдань Уряду, зміст яких не ґрунтується на принципах представлення в особі цього органу Держави Україна у питаннях відповідальності за дії органів судової влади під час здійснення ними правосуддя.

Відтак, оскільки участь цієї особи у справі не ґрунтується на положеннях закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до Держави України в особі Кабінету Міністрів.

Ураховуючи викладене вище, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308-310, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05 жовтня 2017 року задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відшкодування шкоди скасувати та провадження в цій частині закрити на підставі пункту 1 частини першої ст.ст. 205, 310 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

О.В.Шахова