Справа № 569/5268/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав повністю та просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь борг за договором позики у сумі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_3 його бувший працівник, який працював у нього водієм. Відповідач попросив його позичити для сімї 5000 грн. 26 січня 2017 року, згідно усної домовленості, він позичив відповідачу 5000 грн, перерахувавши вказані кошти зі своєї банківської картки на особисту банківську картку відповідача. Згідно цієї ж усної домовленості відповідач зобовязався повернути йому кошти до 01 березня 2017 року, однак у вказаний термін кошти не повернув. Також зазначив, що розписки від відповідача про отримання коштів він не брав.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що з травня 2016 року по січень 2017 року працював у позивача водієм. 26 січня 2017 року він, як водій, перебував у відрядженні у Германії. Оскільки з жовтня 2016 року по січень 2017 року позивач не виплачував йому заробітну плату, його сімя опинилася у скрутному матеріальному становищі через відсутність коштів. У звязку з цим він, щоб не лишати в Германії машину і не повертатися в Україну, попросив у позивача в якості авансу 5000 грн, які останній перерахував на його банківську картку. Ці кошти його дружина зняла та використала на сімейні потреби. Про позику з позивачем ніякої мови не велося. Також зазначив, що 26 грудня 2016 року написав позивачу заяву на звільнення, а в січні 2017 року по роботі їздив у відрядження у Германію на прохання позивача. Так як він мав звільнятися з роботи, вважав, що при розрахунку з ним позивач зарахує 5000 грн як аванс.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що станом на січень 2017 року відповідач ОСОБА_3 працював водієм у відповідача ОСОБА_2 і 26 січня 2017 року перебував у відрядженні у Германії. Вказані обставини сторонами визнаються.

Судом також встановлено, що 26 січня 2017 року позивач ОСОБА_2 перерахував на банківську карту відповідача ОСОБА_3 № грн, що підтверджується дублікатом квитанції № P23A167608588A96230 від 26 січня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк». Як зазначено у цій квитанції, призначення платежу переказ.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

У разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин саме за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість, позивач належними та достатніми доказами не довів тієї обставини, що між сторонами дійсно виникли та існують правовідносини саме за договором позики.

Як на доказ факту укладення договору позики та його умов позивач посилається на усну домовленість з відповідачем та на дублікат квитанції про переказ коштів.

Відповідач в судовому засіданні наявність усної домовленості про позику заперечив. Зміст дубліката квитанції про переказ коштів не може свідчити про укладення між сторонами договору позики, оскільки не містить відповідних даних.

При вирішенні спору суд враховує, що між сторонами існували трудові відносини. Крім того, як слідує з наданої відповідачем виписки по картковому рахунку № 380248, у 2016 році позивач ОСОБА_2 неодноразово переказував грошові кошти на вказаний рахунок для забезпечення дорожніх витрат відповідача під час його перебування за кордоном у відрядженнях.

Враховуючи зміст дубліката квитанції про переказ коштів, а також заперечення відповідача щодо характеру спірних правовідносин, суд не визнає вказаний дублікат квитанції належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження того, що між сторонами дійсно був укладений договір позики. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики позивач суду не надав.

Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13).

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 26 червня 2017 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь