ухвала

іменем україни

29 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Кафідової О.В., Гримич М.К., Іваненко Ю.Г., Закропивного О.В., Писаної Т.О.,
за участю прокурора,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Кіровоградської місцевої прокуратури в інтересах держави до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_6 про визнання недійсними пунктів рішення, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянку, державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, зобов'язання повернення земельних ділянок, за касаційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області Приходька Віктора Валерійовича на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Кіровоградська місцева прокуратура в інтересах держави звернулася до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що рішенням Кіровоградської міської ради від 16 вересня 2008 року № 1302 «Про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1» надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам міста Кіровограда у власність по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення садівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі.

ОСОБА_6 надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1 000,00 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 1 200,00 кв. м для ведення садівництва в районі АДРЕСА_1.

Пунктом 25 рішення Кіровоградської міської ради від 03 вересня 2009 року № 2469 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1» затверджено ОСОБА_6 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 200,00 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і для ведення садівництва та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов'язаних з вилученням земельної ділянки. Пунктами 26, 27 зазначеного рішення передано ОСОБА_6 у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 1 000,00 кв. м (землі одно та двоповерхової житлової забудови) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови та площею 1 200,00 кв. м (рілля) для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_6 отримала державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 2010 року щодо земельної ділянки площею 1 000,00 кв. м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); серії НОМЕР_2 від 18 жовтня 2010 року щодо земельної ділянки площею 1 200,00 кв. м для ведення садівництва.

Прокурор вважав, що пункти 25-27 рішення Кіровоградської міської ради від 03 вересня 2009 року № 2469 є незаконними та підлягають скасуванню, а видані на підставі рішення ради державні акти - визнанню недійсними. Зокрема, генеральним планом м. Кіровограда, що затверджений рішенням Кіровоградської міської ради від 12 вересня 2000 року № 627, землі в районі АДРЕСА_1, в тому числі спірні земельні ділянки, віднесено до території зелених насаджень загального користування, про що свідчить інформація Кіровоградської міської ради від 05 вересня 2014 року та відповідне викопіювання з генерального плану м. Кіровограда.

Оскільки земельні ділянки в районі АДРЕСА_1, що передані у власність ОСОБА_6, відносяться до земель загального користування населеного пункту, вони не можуть бути передані у приватну власність, їх передача відповідачу у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, а так само для ведення садівництва, суперечить нормам чинного законодавства і є підставою для визнання недійсними спірних пунктів рішення Кіровоградської міської ради.

Порушення порядку встановлення цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, що є наслідком визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі такого рішення.

Враховуючи особливу суспільну значущість земель, незаконна передача у власність спірних земельних ділянок свідчить про порушення інтересів держави у сфері використання та охорони земель, ефективного використання земельних ресурсів.

На сьогоднішній день спірні земельні ділянки знаходяться в рекреаційній зоні активного відпочину згідно з Планом зонування території м. Кіровограда і використання їх для будівництва будівель і споруд, а також для ведення садівництва, порушує ландшафт території, призводить до скорочення озеленених територій в межах міста та територій, на яких можливий активний відпочинок мешканців міста. Зазначене є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред'явлення цього позову.

Про порушення вимог законодавства у зв'язку з прийняттям Кіровоградської міською радою спірного пункту рішення, прокуратура м. Кіровограда дізналася лише у 2014 році при проведенні перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у діяльності Кіровоградської міської ради, тому строк позовної давності не пропущено.

У листопаді 2015 року прокурор доповнив позовну заяву, зазначивши про незаконність оскаржуваних ним рішень також з тих підстав, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачу не відповідає вимогам ч. 9 ст. 118 ЗК України, оскільки висновок Державного управління охорони навколишнього середовища в Кіровоградській області за протестом прокурора відкликаний 25 вересня 2009 року, отже такий висновок відсутній.

Прокурор просив визнати недійсними пункти 25-27 рішення Кіровоградської міської ради від 03 вересня 2009 року № 2469 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1», визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 18 жовтня 2010 року ОСОБА_6, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 18 жовтня 2010 року ОСОБА_6, зобов'язати ОСОБА_6 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1 000,00 кв. м з кадастровим номером НОМЕР_3 шляхом складання акта приймання-передачі, зобов'язати ОСОБА_6 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1 200,00 кв. м. з кадастровим номером НОМЕР_4, шляхом складання акта приймання-передачі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог Кіровоградської місцевої прокуратури в інтересах держави до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_6 про визнання недійсними пунктів 25-27 рішення Кіровоградської міської ради № 2469 від 03 вересня 2009 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1», визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 2010 року та серії НОМЕР_2 від 18 жовтня 2010 року, зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № № 92 та № 93, зобов'язання повернення земельних ділянок відмовлено в повному обсязі.

Судовий збір компенсовано за рахунок держави.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 січня 2016 року.

В позові Кіровоградської місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області Приходько В.В. просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надання земельних ділянок ОСОБА_6 відбувалося у повній відповідності з вимогами ст. ст. 40, 118 ЗК України щодо безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами на підставі належним чином виготовленої та затвердженої технічної документації із землеустрою, обираючи такий спосіб захисту як визнання недійсним акта органу місцевого самоврядування (ст. 21 ЦК України) прокурор не довів суперечність оспорюваного рішення та те, чим саме оспорюване рішення порушує інтереси держави, за захистом якого він звернувся до суду, суд вважає, що немає підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки інтереси держави не були порушені.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що оскаржувані пункти рішення Кіровоградської міської ради прийняті з порушенням норм закону, оскільки земельну ділянку, віднесену до територій зелених насаджень загального користування, передано відповідачу у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а повинна передаватися для цього лише земельна ділянка із категорії земель житлової та громадської забудови, а також для ведення садівництва, разом з тим для ведення садівництва могла бути передана земельна ділянка тільки із земель сільськогосподарського призначення.

Таким чином, рішення ради прийнято з порушенням норм Земельного кодексу України щодо розпорядження землями визначеної категорії земель. Оскільки спірна земельна ділянка віднесена до території зелених насаджень загального користування, то необхідно було у встановленому законом порядку змінити категорію земельної ділянки і тільки після цього надавати її у власність громадянам.

Разом з тим позов прокурора не може бути задоволено, оскільки він поданий з пропуском строку позовної давності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Кіровоградської міської ради від 16 вересня 2008 року № 1302 ОСОБА_6 надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення садівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі згідно з додатком.

Згідно з рішенням Кіровоградської міської ради від 03 вересня 2009 року № 2469 (пункти 25-26), ОСОБА_6 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1 000 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі, та 1 200 кв. м для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі.

На підставі цього рішення ОСОБА_6 видано два державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки. Зміна прізвища з ОСОБА_6 на ОСОБА_6 підтверджується відповідними документами.

Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради 12 серпня 2009 року надано висновок до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1 у м. Кіровограді, в якому управління не заперечує проти відведення земельних ділянок громадянам міста (12 осіб) площею по 0,22 га кожна, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та ведення садівництва за умови надання Кіровоградською міськрадою даної земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, внесення змін до містобудівної документації, а саме: до Генерального плану міста Кіровограда, проте будь-які зміни до містобудівної документації не були внесені, що підтверджується листом від 05 вересня 2014 року.

Віднесення спірних земельних ділянок до території зелених насаджень загального користування підтверджується викопіюванням із Генерального плану міста Кіровограда та викопіюванням із плану зонування території міста Кіровограда, рішенням Кіровоградської міської ради від 28 жовтня 2015 року № 4725 «Про внесення змін до Плану зонування території міста Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міськради від 17 вересня 2013 року № 2456», відповідно до якого земельні ділянки в районі АДРЕСА_1 визначені, як рекреаційна зона активного відпочинку, передбачено віднести до зони садибної житлової забудови, проте на підставі цього рішення відповідні зміни до містобудівної документації не внесені до цього часу.

За змістом ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» (у редакції на час прийняття оспорюваного рішення), містобудівна документація - це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб.

Визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою (ст. 21 зазначеного Закону).

Частиною 4 статті 3 Закону України «Про планування і забудову територій (в редакції чинній на час прийняття оспорюваного рішення) визначено, що рішення органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом, відповідно до містобудівної документації за погодженням з спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури.

За змістом ст. ст. 38, 39 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних і місцевих правил забудови.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорій здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч. 2 ст. 20 ЗК України).

Отже, реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 14 травня 2014 року у справі № 6-35цс, від 13 листопада 2013 року у справі № 6-123цс13, від 08 квітня 2015 року у справі № 6-32цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також апеляційним судом встановлено, що прокурор просив визнати недійсними пункти 25-27 рішення Кіровоградської міської ради від 03 вересня 2009 року № 2469 та видані 18 жовтня 2010 року на підставі цього рішення державні акти.

Відповідачі: міська рада та ОСОБА_6 - подали до суду першої інстанції заяви про застосування позовної давності та відмову в позові за спливом позовної давності, оскільки прокурор звернувся до суду з позовом 08 липня 2015 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підп. 2 п. 2 розділу І Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України виключено.

Цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Проте положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15, від 8 червня 2016 року № 6-3029цс15, від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2009 року за вих. № 09 прокурором було направлено протест № 755 до Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області щодо незаконності висновку від 03 серпня 2009 року № 2239-07/06 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу, за наслідками розгляду протесту прокурора відкликано зазначений висновок, про що повідомлено прокурора 25 вересня 2009 року.

Відсутність висновку природоохоронного органу, який передбачений ч. 9 ст. 118 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є однією з підстав поданого прокурором позову про визнання незаконним рішення міської ради.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про обізнаність прокурора у вересні 2009 року щодо порушення вимог законодавства при передачі відповідачу земельної ділянки у власність.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області Приходька Віктора Валерійовича відхилити.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: М.К. Гримич О.В. Закропивний Ю.Г. Іваненко Т.О. Писана