№2/263/1569/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Томіліна О.М.,

при секретарі Лапоног Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №215/12-07-0185 від 02.04.2007 року .

13 жовтня 2017 року представником відповідача ОСОБА_2 до суду надано клопотання про залишення позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» без розгляду, оскільки з огляду аналізу судової практики, спори про стягнення суми боргу в національній валюті за кредитними договорами можуть розглядатися Третейським судом, що також вказано у п.6 кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем.

Представник позивача надала заперечення проти залишення позову без розгляду за клопотанням відповідача, тому що, намагання обґрунтувати законність звернення до третейського суду буде означати можливість подати позов лише у гривні, а отже це буде свідомою відмовою від права на звернення до суду за захистом в частині стягнення заборгованості у доларах США, що є автоматично недійсним відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України. Крім того, висновки Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не є обовязковими для судів загальної юрисдикції при застосуванні норм права, на відміну від висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду України, які є обовязковими з огляду на ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Просила відмовити представнику відповідача у запереченні проти вирішення спору у суді та продовжити розгляд справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 03 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. ОСОБА_3 регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими субєктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 1716цс15, який за змістом ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Судом установлено, що відповідно до п. 6.2 кредитного договору від 02 квітня 2007 року сторони узгодили можливість вирішення спорів, які виникають з приводу виконання договору шляхом розгляду одноособово третейським суддею Ярошовцевим В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди». У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А., Білоконем Ю.М. у порядку черговості.

У справі, де предметом розгляду є вимоги про стягнення заборгованості за указаним кредитним договором, вимоги заявлені після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди».

З огляду на викладене, та обставина, що кредитний договір укладений до внесення змін до частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», у звязку з чим на думку представника відповідача третейський суд може розглядати справу про стягнення заборгованості за кредитним договором, правового значення для вирішення заявлених вимог не має, оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, спір виник у силу положень пункту 14 частини першої статті 6 указаного Закону, такий заявлений після внесення змін до цього Закону, тому справа не може бути підвідомча третейському суду і підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, підстави для залишення без розгляду позову банку відсутні.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.207 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про залишення без розгляду позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суддя О.М.Томілін