АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/582/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Гринчук Р.С.

секретар Гриньова А.М.

з участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/15668/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка подана його представником ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 1 липня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову вказував, що 14 липня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти в сумі 500 000доларів США із подальшою сплатою тіла та відсотків за користування кредитними коштами, терміном до 14 липня 2017 року.

___________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/582/17

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 19,27

Дане зобовязання було забезпечено поручителями ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а також приватними фірмами «Декор ЛТД» та ОСОБА_7», що підтверджується укладеними договорами поруки. Проте, позичальник взятті на себе зобовязання не виконує належним чином, тому станом на 27.07.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 417 727 доларів США 37 центів та нараховано пеню в розмірі 132 903 грн. 32 коп. Тому, позивач просив стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ПП «Декор ЛТД», ПП «Віраш Дизайн» заборгованість за кредитним договором № 0 від 14 липня 2006 року у розмірі 417 727 дол. США 37центів та пені - 132 903 грн. 32 коп., а також понесені судові витрати в рівних частках.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2016 року закрито провадження в частині заявлених вимог до ПП «Декор ЛТД» та ПП «Віраш Дизайн» про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки вони не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01 липня 2016 року позов задоволено, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту в сумі 417 727,37 доларів США та пені 132 903,32 грн.; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту в сумі 417 727,37 доларів США та пені 132 903,32 грн.; вирішено питання щодо стягнення судового збору.

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Апелянт вказує, що судом безпідставно залишено без задоволення подану заяву про відкладення розгляду справи в звязку з хворобою, оскільки ним подано достатньо доказів щодо неможливості приймати участь в справі через поганий стан здоровя. Через відхилення його клопотання він був позбавлений можливості приймати участь в справі, подавати свої пояснення, заперечення, докази по справі та користуватися всіма наданими йому процесуальними правами. Посилається апелянт, що з тексту резолютивної частини рішення випливає, що судом на нього накладено подвійне стягнення суми заборгованості в сумі 417 727,37 доларів США та пені 132 903,32 грн., таким чином суд вийшов за межі позовних вимог. Не погоджується апелянт із розрахованою сумою заборгованості, оскільки банком не зазначено всіх дат погашення ним тіла кредиту та відсотків за його користування. Не враховано розмір проведених платежів по кредитному договору, що призвело до невірного розміру суми заборгованості. Крім того, на думку апелянта, банком взагалі не доведено наявність заборгованості, оскільки не можна вважати розрахунком саму лише кінцеву суму заборгованості, повного розрахунку із зазначенням періодів заборгованості, відсоткових ставок та чітких розрахунків заборгованості суду надано не було. З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, апелянт просив, скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду від 1 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 14 липня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (перейменовано в публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, за яким банк надав відповідачу кредит з цільовим призначенням для особистих потреб, а саме придбання комерційної нерухомості: приміщення будівлі магазину № 21 з технічним підвалом , площею 1293,5 м.кв. по вул. Прибузькій, 2 в м. Хмельницькому в сумі 500 000 доларів США строком на 11 років. За цим договором ОСОБА_1 взяв на себе зобовязання повернути кредит до 14 липня 2017 року, згідно графіка погашення кредиту, який є додатком № 1 до даного договору, шляхом здійснення щомісячних платежів, також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % відсотків річних. Кредит надається шляхом видачі готівки через касу банку. Позичальник за умовами договору зобовязується погашати кредит, сплачувати проценти та інші платежі у строки, визначені в договорі. У випадку порушення позичальником своїх зобовязань за кредитним договором строком більш ніж на один місяць банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів після направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов договору протягом 31 календарного дня з дати отримання такого повідомлення і термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з дати одержання повідомлення.

В разі порушення позичальником своїх зобовязань за кредитним договором банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо розмір такої заборгованості виражено в гривні або в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквівалента суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ до гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражені в іноземній валюті.

30 грудня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (перейменовано в публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 0 від 14 липня 2006 року, за умовами якої сторони визначили строк сплати процентів з 1 по 25 число кожного місяця та виклали Додаток № 1 до договору (Графік погашення кредиту) в новій редакції.

24 лютого 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (перейменовано в публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 0 від 14 липня 2006 року, за умовами якої позичальник зобовязався повернути кредит в терміни і розмірах, визначених в Додаток № 1 до договору (Графік погашення кредиту), який викладено в новій редакції.

16 листопада 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (перейменовано в публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 0 від 14 липня 2006 року, за умовами якої сторони визначили, що позичальник зобовязується повернути кредит шляхом щомісячних сплати ануїтентних платежів в розмірі 5272,29 доларів США, домовились, що плата за користування кредитом з 16 листопада 2009 року складає 13,5% річних строк, а також змінили кінцевий термін виконання основного зобовязання, за яким позичальник зобовязується повернути кредит до 14 липня 2027 року.

13 листопада 2012 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (перейменовано в публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору № 0 від 14 липня 2006 року, за умовами якої сторони домовились про прийняття банком в забезпечення виконання зобовязань, заставу нерухомості та поруку.

14 липня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (перейменовано в публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_8, ОСОБА_4 з кожним окремо було укладено окремі договіри поруки, відповідно до умов яких поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед банком відповідати в повному обсязі за невиконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору № 0 від 14 липня 2006 року, з умовами якого поручителі ознайомлені. Відповідальність поручителів і боржника є солідарною. Ці договори поруки діють до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором.

24 лютого 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (перейменовано в публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_8, ОСОБА_4 з кожним окремо було укладено окремі додаткові угоди № 1 до договорів поруки від 14 липня 2006 року, в яких поручителі погодились на зміну основного зобовязання, що забезпечується договором, а саме кінцевий термін виконання основного зобовязання 14 жовтня 2017 року. При цьому за умовами даних додаткових угод у випадку зміни в подальшому умов кредитного договору поручитель, підписанням даної додаткової угоди, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін в майбутньому.

16 листопада 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (перейменовано в публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_8, ОСОБА_4 з кожним окремо було укладено окремі додаткові угоди № 2 до договорів поруки від 14 липня 2006 року, в яких поручителі надали свою згоду на зміну основного зобовязання, що забезпечується договором, а саме збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом до 13,5% річних, погашення платежу щомісячними ануїтентними платежами в сумі 5272,29 доларів США, кінцевий термін виконання основного зобовязання 14 липня 2027 року.

ОСОБА_1 належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 27 липня 2015 року виникла заборгованість по кредиту в розмірі 417727,37 доларів США, з яких 382954,99 доларів США, заборгованість по тілу кредиту, 34772,38 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також пеня в розмірі 24626,31 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту - 107277,01 грн., пеня за несвоєчасне заборгованості про відсоткам.

Вказані обставини підтверджуються кредитним договором, договорами поруки, розрахунком суми заборгованості, письмовими вимогами банку, поштовими повідомленням про отримання вимоги та іншими матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторі у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за божника, тобто виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі , що і боржник, включаючи сплату основного боргу. Процентів, неустойки, пені, відшкодування збитків.

Врахувавши наведене, обставини справи та оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність заборгованості по кредитному договору, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів отримання позичальником грошових кредитних коштів в банку слід відхилити.

Так, судом першої інстанції встановлено і це не заперечується сторонами, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банком надано позичальнику кредит в сумі 500 000 доларів США.

В послідуючому між сторонами в період з 2008 по 2012 рік було укладено чотири додаткові угоди до кредитного договору, в яких сторони змінювали умови кредитного договору щодо порядку розрахунків, розміру відсотків за користування кредитом, кінцевий термін погашення кредиту та інші умови договору. При цьому при укладення додаткових угод апелянт не оспорював факт отримання коштів

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Посилання сторони апелянта на нібито неотримання кредитних коштів за цими кредитними договорами є безпідставним і спростовується наявними доказами у справі.

Своїми діями апелянт, укладаючи чотири додаткові угоди до кредитного договору, фактично визнавав отримання кредитних коштів, взагалі не ставив питання про розірвання, оспорення кредитного договору та додаткових договорів з підстав їх невиконання банком (невидачі кредиту), як не оспорювались і договори поруки.

Крім того, згідного наданого банком розрахунку, апелянт в період з грудня 2009 року по листопад 2014 року погашав заборгованість по тілу кредиту і відсоткам, а саме 117045 доларів США по тілу кредиту, 274545,62 доларів США відсотків за користування кредитом.

Оцінюючи згідно з ст. 212 ЦПК України належність, допустимість та достовірність кожного з наведених доказів окремо, а також їх достатність і взаємний зв'язок, колегія суддів дійшла висновку про доведеність факту отримання кредитних коштів згідно укладених кредитних угод позичальником.

Також, не заслуговують на увагу твердження апелянта щодо ненадання позивачем достатніх та допустимих доказів про розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки на думку апелянта, наданий позивачем розрахунок не є таким доказом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем надано до суду розрахунок заборгованості по кредитному договору, однак відповідач наданий позивачем доказ ніяким чином не спростував, свого розрахунку не надав, клопотань про призначення відповідної судової бухгалтерської експертизи не заявляв та інших доказів в обґрунтування своїх тверджень до суду не надав, хоча відповідач приймав участь в судовому засіданні та надавав свої пояснення по справі.

Не приймає до уваги колегія суддів і доводи апелянта про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог при стягненні боргу за кредитним договором солідарно з позичальника окремо з кожним поручителем.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобовязання, виникає кілька самостійних зобовязань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не повязані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобовязання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

В даній цивільній справі предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

З огляду на викладене, підстав для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України немає, а стягнення заборгованості в такому порядку як стягнув суд першої інстанції не є подвійним стягненням тієї ж суми коштів з позичальника, таке стягнення буде враховано при здійсненні виконання рішення суду та підлягає стягненню лише сума в межах позовних вимог.

Така ж правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі N 6-511цс15, прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Не спростовують рішення суду і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка подана його представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 1 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді: (підпис) ОСОБА_9

(підпис) ОСОБА_10

Згідно з оригіналом ОСОБА_11