Справа № 214/3595/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 грудня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Ткаченко К.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

їх представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ спільного сумісного майна та включення до кола спадкоємців першої черги спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з названим позовом, в якому просить суд про встановлення факту її проживання однією сім'єю без укладення шлюбу з ОСОБА_6 з 1998 року по 13.10.2015 року та визнання у звязку з цим фактом спільною сумісною власністю її та ОСОБА_6 рухомого майна у вигляді побутової техніки, визнання права власності на половину цього майна та про включення її до кола спадкоємців за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_6І, померлого 13 жовтня 2015 року, обґрунтувавши свої вимоги тим, що у вказаний період вона проживала разом з ОСОБА_6 як чоловік та жінка, разом з ним вела спільне господарство, вони мали спільний грошовий бюджет, разом купували продукти харчування та побутову техніку, також ОСОБА_6І хворів на онкологічну хворобу та потребував догляду та допомоги, яку вона надавала йому в повному обсязі, що може бути підтверджено в судовому засіданні з боку свідків.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі за підстав, викладених у позові.

Відповідачі та їхній представник заперечували проти їх задоволення у звязку з недоведеністю, при цьому відповідачі, кожен окремо, пояснили, зокрема, що позивач хоча й мала відносини з їхнім батьком ОСОБА_6, однак такі відносини слід розцінювати, принаймні, як дружні, а не як такі, що існували між чоловіком та дружиною, оскільки вони постійно відвідували батька та не бачили, щоб позивач проживала з ним однією сім'єю, як такою, тобто вела з батьком спільне господарство, мала з ним спільний бюджет тощо.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що добре знає позивача, оскільки є її подругою з 1997 року, що ОСОБА_6 також знала, але як сусіда вона живе на 1 поверсі, а ОСОБА_6 жив на 5 поверсі, що перші 5 років позивач та ОСОБА_6 проживали в квартирі позивача, а останні 12 років і до смерті ОСОБА_6 в його квартирі, що вони жили, як чоловік та дружина, мали спільний бюджет та разом вели спільне господарство, разом відмічали свята вона часто гостювала у них, тому може це стверджувати, що позивач приймала активну участь у похоронах ОСОБА_6, який мав захворювання легенів, а коли ОСОБА_6 лежав у лікарні, позивач відвідувала його, возила йому продукти харчування, що ОСОБА_6 та позивач під час сумісного проживання придбавали побутову техніку в магазині «Ельдорадо», в якому працював її син, однак особисто вона цього не бачила, що син ОСОБА_6 ОСОБА_3, на початку грудня 2016 року прийшов до неї в її квартиру у стані алкогольного спяніння та вимагав, щоб вона казала, що ОСОБА_6 та позивач разом не проживали, у звязку з чим вона телефонувала за номером 102, однак працівники поліції на її виклик не відреагували.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що знає позивача біля 40 років, що вони є подругами, що ОСОБА_6 також знала біля 30 років, але як сусіда вона живе на першому поверсі, а ОСОБА_6 жив на пятому поверсі, що позивач та ОСОБА_6 проживали в квартирі позивача, а останні 12 років і до смерті ОСОБА_6 в його квартирі в цивільному шлюбі, що вона впевнена в цьому, оскільки добре знала ОСОБА_6, який товаришував з її чоловіком, що позивач та ОСОБА_6 разом вели спільне господарство, купували побутову техніку, відмічали свята та робили ремонт в його квартирі вона також допомагала робити ремонт, що між позивачем та дітьми ОСОБА_6 відповідачами в справі були дуже добрі відносини, вони всі разом приймали участь в похованні ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що добре знає дітей ОСОБА_6 відповідачів у справі, а також знала ОСОБА_6 за життя на протязі пяти років до його смерті, так як була його сусідкою та їхні квартири розташовані одна напроти одної, що позивач дуже часто приходила до ОСОБА_6, однак із ним не проживала як дружина, що вона взагалі вважала їх відноше6ння сусідськими, що вона може таке стверджувати, оскільки з 2014 року по 2014 рік перебувала в декретній відпустці, не працювала, тому постійно знаходилась в своїй квартирі, що коли ОСОБА_6 хворів, то до нього приходили і його діти, і сусіди, що вона також була в квартирі ОСОБА_6, коли той хворів, для надання йому допомоги, і хоча не дуже часто, однак позивача там жодного разу не бачила, чи доглядала позивач за ОСОБА_6 вона не знає, однак чула через стіну, як позивач кричала на нього, а також, як позивач стукала у двері квартири ОСОБА_6, однак він їй не відчиняв, тому вважає, що навіть ключів від квартири у позивача не було.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про встановлення факту її проживання однією сім'єю без укладення шлюбу з ОСОБА_6 з 1998 року по 13.10.2015 року та визнання у звязку з цим фактом спільною сумісною власністю її та ОСОБА_6 рухомого майна у вигляді побутової техніки, визнання права власності на половину цих речей та про включення її до кола спадкоємців за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_6І, померлого 13 жовтня 2015 року, позивач послалась на положення ст. 74 СК України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Отже при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, про що розяснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що встановлені в ч. 2 ст. 3 СК України винятки, згідно з якими подружжя вважається сімєю, стосуються тільки офіційно зареєстрованих шлюбів.

Заслухавши показання свідків, суд приходить до висновку, що свідчення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є тотожними та майже не відрізняються між собою, при цьому жоден із цих свідків не показав, яким же чином позивач та ОСОБА_6 вели спільне господарство та не пояснили свою обізнаність щодо існування у позивача та ОСОБА_6 спільного бюджету, а також бере до уваги ті обставини, що ці свідки є давніми подругами позивача, тому їх показання суд уважає такими, що викликають сумніви, тоді як свідок ОСОБА_9 є нейтральною особою по відношенню як до позивача, так і відповідачів та дала такі показання, які суд уважає більш ретельними, послідовними, а відтак такими, що сумнівів не викликають.

Отже, зважаючи на все викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні з боку позивача не було надано достатніх та безперечних доказів на підтвердження факту її проживання за вказаний нею період із ОСОБА_6 однією сімєю в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість цієї частини вимог.

Позаяк решта вимог про визнання спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_6 рухомого майна у вигляді побутової техніки, визнання права власності на половину цих речей за позивачем та про включення її до кола спадкоємців за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_6І, померлого 13 жовтня 2015 року, є похідними від вимог про встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_6 з 1998 року по 13.10.2015 року однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу, а відтак цю частину позовних вимог суд також уважає необґрунтованими.

Отже, з урахуванням усього наведеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 74 СК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 209, 212, 214-215, 256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ спільного сумісного майна та включення до кола спадкоємців першої черги спадкування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Попов.