У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Маляренка А.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Ерде Банк», ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс» (ТОВ «АУЗ Факторинг»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Акцепт», про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив, і посилався на те, що 30 листопада 2010 року між ним та ПАТ «Ерде Банк» укладений кредитний договір № 61-КЛ, за умовами якого він отримав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом у розмірі 650 000 грн зі сплатою 20% річних, кінцевим терміном повернення якого встановлено 29 листопада 2011 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 2 лютого 2011 року між ним та ПАТ «Ерде Банк» укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого він передав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Згодом йому стало відомо, що 19 лютого 2014 року між ПАТ «Ерде Банк» та ТОВ «АУЗ Факторинг» укладено договір про відступлення права вимоги № 16 за зазначеним кредитним договором, а також укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Того ж дня між ТОВ «АУЗ Факторинг» та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «АУЗ Факторинг» відступлено право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором ОСОБА_4

Отже, в один і той же день двічі відбулась заміна кредитора в основному зобов'язанні - кредитному договорі та у зобов'язанні, укладеному на забезпечення основного зобов'язання, - іпотечному договорі. Про укладення зазначених договорів відступлення права вимоги його повідомлено не було і самих договорів не надано.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати недійсними вказані договори відступлення права вимоги.

Справа судами розглядалась неодноразово і останнім рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 19 лютого 2014 року № 16, укладений між ПАТ «Ерде Банк» та ТОВ «Кредекс» (ТОВ «АУЗ Факторинг»).

Визнано недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладений 19 лютого 2014 року між ПАТ «Ерде Банк» та ТОВ «Кредекс» (ТОВ «АУЗ Факторинг»).

Визнано недійсним договір відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладений 19 лютого 2014 року між ТОВ «Кредекс» (ТОВ «АУЗ Факторинг») та ОСОБА_4

Визнано недійсним договір відступлення прав за іпотечним договором, укладений 19 лютого 2014 року між ТОВ «Кредекс» (ТОВ «АУЗ Факторинг») та ОСОБА_4

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Останнім рішенням Апеляційного суду міста Києва від 8 лютого 2017 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 лютого 2017 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення представника ТОВ «Фінансова компанія «Акцепт», дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що 30 листопада 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Ерде Банк» укладений кредитний договір № 61-КЛ, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом у розмірі 650 000 грн зі сплатою 20% річних, кінцевим терміном повернення якого сторони визначили 29 листопада 2011 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 2 лютого 2011 року між боржником та ПАТ «Ерде Банк» укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 25 від 29 жовтня 2012 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Ерде Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 30 жовтня 2012 року. А також запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 30 жовтня 2012 року по 29 січня 2013 року та призначено уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Ерде Банк» Куреного О.В.

9 січня 2013 року Національним банком України прийнято постанову № 4 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Ерде Банк».

10 січня 2013 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3 призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Ерде Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження планів врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Куреного О.В.

28 листопада 2013 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 34 продовжено процедуру ліквідації ПАТ «Ерде Банк» на один рік, тобто до 8 січня 2015 року включно.

Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Ерде Банк» способами реалізації майна обрано продаж майна серед заздалегідь визначеного кола осіб і відступлення права вимоги за кредитами іншим фінансовим установам.

19 лютого 2014 року між ПАТ «Ерде Банк» та ТОВ «АУЗ Факторинг» укладено договори про відступлення права вимоги за кредитним договором від 30 листопада 2010 року та за іпотечним договором від 2 лютого 2011 року, сторонами яких були ОСОБА_3 та ПАТ «Ерде Банк».

Того ж дня між ТОВ «АУЗ Факторинг» та ОСОБА_4 укладено договори відступлення вимоги, відповідно до яких ТОВ «АУЗ Факторинг» відступлено ОСОБА_4 право вимоги за кредитним договором від 30 листопада 2010 року та за іпотечним договором від 2 лютого 2011 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договори про відступлення права вимоги укладені з порушенням передбаченого законодавством України порядку, і, оскільки між сторонами фактично укладено договір факторингу, наступне відступлення права вимоги не допускається.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, встановивши, що позивач не є стороною правочинів, укладених між відповідачами, і порушення своїх прав внаслідок укладення цих договорів позивач не довів, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу вказаних норм апеляційний суд дійшов висновку, що заміна кредитора у зобов'язанні не змінює зобов'язання боржника, тому заміна кредитора не передбачає повідомлення боржника про таку заміну.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи справу та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив з того, що позивач не надав належних і допустимих доказів порушення його прав оспорюваними договорами про відступлення прав вимоги, не вказав на такі порушення і суд першої інстанції.

Обґрунтовуючи незаконність рішення апеляційного суду, позивач у касаційній скарзі посилається на порушення Положення про порядок проведення конкурсу з реалізації майна ПАТ «Ерде Банк».

Проте такі доводи є безпідставними, оскільки у разі порушення законодавства при проведенні конкурсу та торгів безпосередньо учасник торгів (конкурсу) має право звернутись до суду за захистом, як він вважає, свого порушеного права, що не свідчить про безумовне порушення прав боржника.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів з додержанням вимог цивільного процесуального законодавства повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 8 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді: О.В.Кадєтова С.О.Карпенко А.В.Маляренко Г.І.Мостова