Номер провадження: 22-ц/785/2343/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4: 1) заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.05.2008 р., а саме: заборгованість за кредитом 1 123,73 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 10 587,44 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 3 061,23 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна ставка) 738,62 грн.; 2) судові витрати у розмірі 1 378,00 грн..

В позові Банк посилався на те, що за укладеним 15.05.2008 р. з ОСОБА_4 кредитним договором № б/н (далі Кредитний договір) остання отримала від Банку кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, який відповідає строку дії картки.

Відповідачка порушила умови договору з повернення кредиту, сплати відсотків. Станом на 28.02.2016 р. виникла заборгованість у розмірі 16 011,02 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 1 123,73 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 10 587,44 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 3 061,23 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна ставка) 738,62 грн..

На час подання позову відповідачка ухиляється від виконання зобовязань, заборгованість не погашена.

Сторони у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Банк у позові просив справу розглянути за відсутності його представника.

Відповідачка у наданих письмових запереченнях на позов просила відмовити в задоволенні позову. Посилалася на те, що вона не підписувала кредитний договір, була лише анкета на отримання кредиту. Прострочення платежу виникло - 05.02.2013 р. проте з позовом Банк звернувся лише - 07.04.2016 р.. Позивач пропустив строк звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2016 р. у задоволенні позову Банку повністю відмовлено.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позов в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк у судове засідання свого представника не направив. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки представника не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважала необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалася на те, що Банк пропустив строк позовної давності. Наданий Банком розрахунок заборгованості не підтверджено належними та допустимими доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про повну відмову в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що Банк пропустив строк звернення до суду, про застосування якого зробила заяву відповідачка (а. с. 61 63).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Банку. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 256 258, 261, 267, 509, 525, 526, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_4 від 15.05.2008 р. про надання кредиту (а. с. 12), Умов і правил надання Банківських послуг (а. с. 13 18), остання отримала у Банку кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28 % річних на суму залишку заборгованості. Строк дії картки травень 2012 р.. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

ОСОБА_4 порушила умови кредитного договору з повернення кредиту, сплати відсотків. Згідно розрахунку (а. с. 3 11) станом на 28.02.2016 р. виникла заборгованість у загальному розмірі 16 011,02 грн..

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості (а. с. 3 11), квитанції від 05.02.2013 р. (а. с. 44) останній платіж з погашення боргу було зроблено відповідачкою 05.02.2013 р.. З позовом до суду Банк звернувся 19.04.2016 р., тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої зробила заяву відповідачка (а. с. 48 51).

Між сторонами виникли кредитні правовідносини.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами, встановленими ст. ст. 256 258, 261, 267 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що Позичальник порушив свої обовязки за кредитним договором з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом. У встановлені договором строки не повернув кредит у звязку з чим виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Останній платіж з погашення боргу було зроблено відповідачкою 05.02.2013 р.. Разом з тим, позов надійшов до суду - 19.04.2016 р. (а. с. 1), тобто після спливу строку позовної давності.

Таким чином, правильним є висновок суду про відмову в позові Банку до позичальника у звязку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апелянта про помилковість висновку суду про не укладення кредитного договору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не відповідає обґрунтуванню судом першої інстанції своїх висновків про відмову в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Таким чином, апелянт не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції. Апеляційна скарга є необґрунтованою, її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів Банку, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3