Справа № 363/2935/14-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/276/17 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 45 12.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Таргоній Д.О., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 вересня 2016 року у справі за позовом Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище» до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування службовим житловим приміщенням, виселення з наданням іншого житлового приміщення та за позовом Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище» до ОСОБА_3 в тому числі як законного представника неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах сім'ї відділ опіки та піклування Вишгородської РДА Київської області, Орган опіки та піклування Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області, Міністерство освіти і науки України, про визнання осіб такими, що втратили право проживання в службовому житловому приміщенні та виселення з нього з наданням іншого житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище», третя особа - Орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, про зобов'язання надати інше житлове приміщення , -

встановила:

Позивач Державний навчальний заклад «Катюжанське вище професійне технічне училище» звернулись до суду з вказаними позовами, посилаючись на таке.

Внаслідок припинення трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2, останній та члени його сім'ї втратили право проживання в службовому житловому приміщенні в АДРЕСА_1, що знаходиться на території ДНЗ «Катюжанське вище професійне технічне училище».

У зв'язку з вказаним просили усунути перешкоди в користуванні цим приміщенням, шляхом виселення відповідачів із вказаного службового житлового приміщення з наданням іншого житлового приміщення - окремого житлового ізольованого блоку, який знаходиться на 1 поверсі гуртожитку ДНЗ «КВПУ» та складається із чотирьох кімнат і відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, житловою площею 82,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ДНЗ «Катюжанське вище професійне училище», в якому просить зобов'язати відповідача надати інше житлове приміщення в межах вказаного населеного пункту, яке б відповідало встановленим санітарним та технічним вимогам передбаченим ст. 114 ЖК України з урахуванням норм житлової площі згідно ст. 47 ЖК України з розрахунку 13,65 кв.м. на одну особу.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 вересня 2016 року в задоволенні позовів ДНЗ «Катюжанське вище професійне училище» та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, позивач за первісним позовом ДНЗ «Катюжанське вище професійне училище» подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову з підстав його незаконності та необґрунтованості, порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове про задоволення їхнього позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що житлове приміщення у складі гуртожитку, яке позивач пропонує надати ОСОБА_2 та членам його сім»ї у зв»язку з виселенням із службового приміщення, відповідає санітарно-технічним вимогам, знаходиться в тому ж населеному пункті, тому виселення в це приміщенням відповідатиме вимогам жилого законодавства і не призведене до обмеження житлових прав відповідачів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що виселення відповідача із службового житлового приміщення в гуртожиток, призначений для тимчасового проживання зв»язку з навчанням у навчальному закладі, призведене до порушення житлових прав відповідачів та членів його рожини, в тому числі неповнолітньої дитини.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що, з 13 серпня 1998 року по 6 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_2 працював на посаді майстра виробничого навчання у ДНЗ «Катюжанське вище професійне технічне училище», у зв»язку з чим відповідно до рішення адміністрації позивача від 5 грудня 1998 року та рішення виконкому Катюжанської сільської ради Вишгородського району отримав службову квартиру - двокімнатне житлове приміщення житловою площею 30,34 кв.м. по АДРЕСА_1, на території училища.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових, рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно положень ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого житлового приміщення.

У той же час статтею 125 ЖК Української РСР визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЖК Української РСР, надаване громадянам у зв'язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 114 ЖК Української РСР, надаване громадянам у зв'язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

З огляду на зазначені вимоги закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки ОСОБА_2 пропрацював у позивача більше десяти років, він може бути виселений із займаного службового житлового приміщення лише за умови надання іншого жилого приміщення, яке відповідатиме вимогам ч.2 ст. 114 ЖК Української РСРС.

У зв»язку з виселенням позивачем запропоновано ОСОБА_2 разом із сім'єю із чотирьох осіб, до складу якої входить неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, переселитись в окремий житловий ізольований блок ( пристосований для ізолятора) гуртожитку позивача № 2, який складається із чотирьох кімнат, коридору, туалету та двох душових кімнат загальною житловою площею 82,5 кв.м. та знаходиться на території училища в с. Катюжанка по вул. Шевченка Вишгородського району Київської області.

Відповідно до ст.127 ЖК Української РСР, пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року №208, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч.1 п.10 Примірного положення про гуртожитки єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

За своїм правовим статусом житлове приміщення у вказаному гуртожитку № 2 призначене виключно для тимчасового проживання учнів зв»язку з навчанням в ДНЗ «Катюжанське вище професійне технічне училище», не є жилим приміщенням, призначеним для постійного проживання, відносно цього приміщення не може бути укладено догові найму житлового приміщення відповідно до ст.ст. 61-63 ЖК Української РСРС, тому не може бути надано відповідачам у зв»язку з виселення із службового приміщенням, яке є постійним жилим приміщенням.

Ухвалюючи рішення по справі, суд обґрунтовано виходив з вказаних положень закону та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей").

З урахуванням наведеного, задоволення позовних вимог про виселення сім»я відповідачів разом з неповнолітньою ОСОБА_4, 2003 року з постійного житла - будинку до тимчасового житла у гуртожитку є обмеженням житлових прав дитини, що є неприпустимим.

Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище» відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :