Справа №585/404/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Машина І. М.
Номер провадження 22-ц/788/573/17 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 лютого 2017 року

у справі за заявою Комунального закладу Сумської обласної ради Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни, заінтересована особа - ОСОБА_4,

про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 лютого 2017 року у задоволенні заяви Комунального закладу Сумської обласної ради Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни відмовлено.

Законний представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з цим рішенням не погодилася та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вона посилається на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом неповно досліджено обставини справи, оскільки не з'ясовано її думку щодо заявленого питання, як опікуна хворої. Вважає, що висновок комісії лікарів- психіатрів є достатнім доказом для продовження госпіталізації ОСОБА_3 у медичному закладі. При цьому посилається на свій похилий вік та незадовільний стан здоров'я.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги з зазначених у ній підстав, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 квітня 2002 року ОСОБА_3 визнана недієздатною, її опікуном призначено сестру ОСОБА_4, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради (а.с. 6).

Відповідно до довідки КЗ СОР «1 ОСЛ» від 30 січня 2017 року ОСОБА_3 хворіє психічним захворюванням з 1960 року, з приводу якого неодноразово проходила лікування. Остання госпіталізація з 30 березня 2016 року і по теперішній час (а.с. 5).

Рішенням Роменського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року продовжена госпіталізація ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку строком на 6 місяців (а.с. 7).

Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «1 ОСЛ» від 27 січня 2017 року ОСОБА_3 страждає на «Шизофренію, параноїдної форми, безперервний тип перебігу» (F 20.00), потребує спеціалізованого медичного нагляду. На момент огляду виявляла ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого не може задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність; ненадання психіатричної допомоги може призвести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта; потребує продовження примусової госпіталізації (а.с.3).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що ОСОБА_3 має опікуна, яка зобов'язана дбати про неї, створювати їй необхідні побутові умови, забезпечувати її доглядом та лікуванням, вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів. Крім того вважав, що заявником не доведено, що розлади, вказані у висновку комісії лікарів-психіатрів, не можна лікувати амбулаторно, а лише в умовах стаціонару та, що неможливість підопічної задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність, викликана саме психічним розладом здоров'я, а не її віком.

Ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та відповідають вимогам закону.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначені підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, а саме особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередньо небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Таким чином, застосування норм ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» можливе лише у виняткових випадках.

Заявником у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано достатніх доказів на підтвердження того, що психічні розлади ОСОБА_3 досягли такого рівня, які виправдовують втручання в її особисту свободу та, що їх лікування можливе лише в стаціонарних умовах.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви.

Посилання опікуна на те, що розгляд заявленого питання відбувся без її участі, не спростовують висновків суду, оскільки допущене порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, судом забезпечено право ОСОБА_3 на безоплатну юридичну допомогу, оскільки із матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали суду від 31 січня 2016 року Конотопським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги для представництва інтересів ОСОБА_3 в суді було призначено адвоката Марченка А.І., який брав участь у судовому засіданні при розгляді заяви про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив справу згідно із законом, тому відсутні підстави для скасування рішення суду та відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: