Головуючий в 1 інстанції Копилова Л.В.
Доповідач: Зайцева С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„10 січня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря : Герасимової Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: житлово-комунальне підприємство «Азовжитлокомплекс» про визначення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 В обґрунтування вимог посилалася на те, що у 1968 році її матері ОСОБА_4 на сім*ю була виділена 4-х кімнатна квартира АДРЕСА_1. З часу отримання квартири і до 1977 року та з 1992 року по 2003 рік ОСОБА_1 проживала в цій квартирі як член сім*ї, однак 25 квітня 2003 року була знята з реєстрації.На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2014 року її вселено до спірної квартири.В подальшому рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2015 року було визначено порядок користування спірною квартирою. 04 грудня 2015 року мати сторін ОСОБА_4 померла. На даний час в квартирі зареєстровані та проживають сторони по справі . На пропозицію позивача змінити порядок користування квартирою відповідачі категорично їй відмовили, мотивуючи відмову тим, що рішенням суду вже визначено порядок користування квартирою між ними і на його зміну потрібне також рішення суду. Спірна чотирьохкімнатна ізольована квартира АДРЕСА_2 (на теперішній час по бульвару Морському) у місті Маріуполі має загальну площу 63,8 кв.м., жилу площу - 44,6 кв.м., та складається з кімнати № 3 площею - 9,8 кв.м., кімнати № 4 - 9,8кв.м., кімнати № 5 - 17,2 кв.м., кімнати № 6 - 7,8 кв.м., кухні - 5,8 кв.м., вбиральної -1,1 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м., коридору - 8,0 кв.м. та вбудованої шафи - 1,0 кв.м.На даний час між нею та відповідачами склалися неприязні відносини, вона має намір приватизувати належну їй частку квартири, однак відповідачі, як особи, які зареєстровані в квартирі цього не бажають. Крім того, відповідно до укладеного окремого договору найму спірної квартири, вона має право користуватися тільки кімнатою житловою площею 9,8 кв.м., що складає 1/5 частину ідеальної долі, тобто має право на приватизацію 1/5 частини квартири, що суттєво порушує її права на приватизацію.В ході розгляду справи ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги та просила встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши їй в користування ізольовану кімнату № 4 площею 9,8 кв.м.; відповідачам - кімнату № 3 площею 9,8 кв.м., кімнату № 6 площею 7,8 кв.м.; залишити в загальному користуванні: кімнату № 5 площею 17,2 кв.м., кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1задоволено частково. Визначено порядок користування квартирою № 3 в будинку № 36 по бульвару Морському в місті Маріуполі Донецької області, виділено в користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату № 4 площею 9,8 кв.м., ОСОБА_2 кімнату № 3 площею 9,8 кв.м., ОСОБА_3 кімнату № 6 площею 7,8 кв.м., залишено в загальному користуванні кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу.В іншій частині задоволення позову відмовлено.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_1про ухвалення додаткового рішення по справі відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_1звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі надано оцінку доказам і заявленим вимогам. Також зауважила, що кожен з користувачів спірної квартири має намір приватизувати свою частку, проте невизначення порядку користування ізольованою кімнатою № 5 робить це неможливим.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги. ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з*явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи шляхом отримання 22 грудня 2016 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 1 за № 2309 (а.с.112,114).

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 ,що діє за довіреністю ОСОБА_6, ОСОБА_3,представник третьої особи ЖКП «Азовжитлокомплекс»,що діє за довіреністю ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити .

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з*явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.98).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно п.2. ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог .

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 ,суд першої інстанції виходив з наявності ізольованих кімнат в спірній квартирі, розміру жилої площі квартири, технічної характеристики квартири з урахуванням кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та вбудованої шафи, а також конфліктних відносин, які склалися між сторонами,тому вважав можливим виділення у користування ОСОБА_1 кімнати № 4 площею 9,8 кв.м., а відповідачам, з урахуванням фактично встановленого порядку користування спірною квартирою , ОСОБА_2 кімнату № 3 площею 9,8 кв.м., ОСОБА_3 кімнату № 6 площею 7,8 кв.м. Оскільки рішенням суду від 13 лютого 2015 року було встановлено порядок користування спірною квартирою між сторонами, на підставі якого розподілено особові рахунки на квартиру, наймачем кімнати № 5 площею 17,2 кв.м. за життя була ОСОБА_4, вказана кімната є житловою неізольованою, тому підстав для залишення її в загальному користуванні сторін не має.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції,оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи виходячи з наступного .

Відповідно до ст.3 ЦПК України , кожна особа має право в порядку,встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до відповідачів про встановлення порядку користування спірною квартирою з виділенням їй в користування ізольованої кімнати № 4 площею 9,8 кв.м.; відповідачам - кімнати № 3 площею 9,8 кв.м., кімнати № 6 площею 7,8 кв.м. та залишенням в загальному користуванні: кімнати № 5 площею 17,2 кв.м., кухні, вбиральної, ванної кімнати, коридору, вбудованої шафи - вже після визначення порядку користування квартирою № 3 в будинку № 36 по бул.Комсомольський в м.Маріуполі , за рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,ОСОБА_2,ОСОБА_3,яким позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені .Виділено ОСОБА_1 у користування житлову кімнату № 3 площею 9,8 кв.м. у вказаній квартирі; кімнати № 4 площею 9,8 кв.м, № 5 площею 17,2 кв.м, № 6 площею 7,8 кв.м залишено у користуванні ОСОБА_4,ОСОБА_2,ОСОБА_3 Кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, кладові залишено в спільному користуванні. Зобов*язано ЖКП «Азовжитлокомплекс» укласти з ОСОБА_1 окремий договір найму житлового приміщення, а саме житлової кімнати № 3 площею 9,8 кв.м в спірній квартирі .

Як в позовній заяві ,так і в апеляційній скарзі ОСОБА_8 зазначає,що 04 грудня 2015 року ОСОБА_4 померла .На даний час в квартирі зареєстровані 3 особи :ОСОБА_1 та відповідачі.Спірна квартира не приватизована .Між ОСОБА_1 та відповідачами склалися вкрай неприязнені стосунки,постійні сварки щодо порядку користування квартирою. В кімнаті № 3 площею 9,8 кв.м. проживає відповідач ОСОБА_2, в кімнаті № 6 площею 7,8 кв.м. проживає відповідач ОСОБА_3, кімнату № 4 площею 9,8 кв.м. займає ОСОБА_1, а кімната № 5 площею 17,2 кв.м. ,яку за життя займала ОСОБА_4 є вільною.Кожен з користувачів спірної квартири має намір приватизувати свою частку .Про те, невизначення порядку користування кімнатою № 5 площею 17,2 кв.м. зробить це неможливим.

Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ.

Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будінків» , затверджених Постановою КМУ від 24.01.2006 року № 45, передбачений порядок розподілу оплати житлово-комунальних та інших послуг між мешканцями квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та енергопостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будівель та споруд та прибудинкових територій.

Статтею 104 ЖК України та п. 13 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» встановлено, що спори, які виникають під час користування приміщеннями жилих будинків розвязуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку.

Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖК України. При відмові членів сім'ї надати згоду на укладення окремого договору найму, а також при відмові наймодавця укласти такий договір спір може бути вирішено в судовому порядку.

В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що відповідно до ст. 104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ ,у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини.

Апеляційним судом встановлено , що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 червня 2014 року ,яке ухвалою апеляційного суду Донецької області від 29 липня 2014 року залишено без змін, ОСОБА_1 вселено в квартиру № 3 в будинку № 36 по бул.Комсомольському в м.Маріуполі.

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4,ОСОБА_2,ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням та укладення окремого договору найму житлового приміщення .Просила визначити порядок користування спірною квартирою , виділивши їй в користування ізольовану кімнату № 3 площею 9,8 кв.м, відповідачам - кімнату № 4 площею 9,6 кв.м, кімнату № 5 площею 17,2 кв.м, кімнату № 6 площею 7,8 кв.м; кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу залишити в загальному користуванні; зобов*язати Орджонікідзевську районну адміністрацію Маріупольської міської ради укласти між нею, а також відповідачами, окремі договори найму жилого приміщення вказаної квартири.

Вирішуючи спір було встановлено,що ОСОБА_8 вселена в спірну квартиру , між мешканцями квартири встановився певний порядок користування житловими приміщеннями, а саме, ОСОБА_1 користується кімнатою № 3 площею 9,8 кв.м, кімнатами №№ 4, 5, 6 користуються відповідачі. Відповідно до Постанови виконкому Донецької обласної ради народних депутатів і президіуму обласної ради професіональних спілок від 09 січня 1985 року «Про введення у дію Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Україні» у Донецькій області норма житлової площі для постановки на квартирний облік становить 6 та менше квадратних метрів на одну особу.Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що виділ ОСОБА_1 жилої кімнати № 3 площею 9,8 кв.м., яка є ізольованим жилим приміщенням і знаходиться у фактичному користуванні позивача, не порушує права відповідачів та відповідає вимогам житлового законодавства.Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2015 року виділено ОСОБА_1 у користування житлову кімнату № 3 площею 9,8 кв.м. у вказаній квартирі; кімнати № 4 площею 9,8 кв.м, № 5 площею 17,2 кв.м, № 6 площею 7,8 кв.м залишено у користуванні ОСОБА_4,ОСОБА_2,ОСОБА_3 Кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, кладові залишено в спільному користуванні.Зобов*язано ЖКП «Азовжитлокомплекс» укласти з ОСОБА_1 окремий договір найму житлового приміщення, а саме житлової кімнати № 3 площею 9,8 кв.м в спірній квартирі .

Правовий статус житлових приміщень,що перебувають у державній власності ,регулюється житловим законодавством та умовами договорів на підставі яких дане майно передано у користування.У таких житлових приміщеннях ,є відповідальний квартиронаймач,з яким укладено договір найму житлового приміщення ,а також встановлена норма житлової площі на кожного мешканця .

З технічного паспорту вбачається,що спірна квартира складається з чотирьох жилих кімнат,а саме : № 3 -ізольована кімната площею 9,8 кв.м; № 4 - ізольована кімната площею 9,8 кв.м, № 5 неізольована сміжна кімната площею 17,2 кв.м із кімнатою № 6 площею 7,8 кв.м., а також коридору № 1 площею 8 кв.м, кладової № 2 площею 1,0 кв.м, кухні № 7 площею 5,8 кв.м, ванної кімнати № 8 площею 2,1 кв.м, вбиральні № 9 площею 1,1 кв.м, кладової № 10 площею 1,2 кв.м. Всього житлова площа складає 44,6 кв.м., загальна площа 63,8 кв.м.Спірна квартира належить до державного житлового фонду .

Згідно особового рахунку № 10143а, ОСОБА_1 є квартиронаймачем кімнати жилою площею 9,8 кв.м., загальною площею 14,01 кв.м.,опалювальна площа 14,01 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно зособового рахунку № 10143 квартиронаймачем 3-х кімнат жилою площею 34,8 кв.м., загальною площею 49,79 кв.м.,опалювальна площа 49,79 кв.м. є ОСОБА_4, окрім неї у вказаних кімнатах зареєстровані члени сім*ї сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.11).

У жовтні 2016 року , що підтверджено учасниками судового розгляду, ОСОБА_3 визнаний квартиронаймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення 3-х кімнат спірної квартири замість попереднього квартиронаймача ОСОБА_4,яка померла 04 грудня 2015 року .

Як зазначено в ст. 63 цього ж Кодексу, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Частиною 7 статті 8 ЦПК України передбачено, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Як зазначено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Згідно ст.103 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом.

Закріплене в ст. 9 ЖК право безстрокового користування жилими приміщеннями в будинках державного та комунального житлового фонду, що виникає на підставі ордеру та договору найму, не свідчить про те, що договір не може змінюватись.

За ст. 62 ЖК України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства.

Загальні принципи зобов*язального права (книга 5 ЦК), цивільно-правові підстави виникнення, зміни і припинення правовідношення застосовуються також і до житлових відносин, що виникають на підставі договору найму жилого приміщення державного та комунального житлового фонду.

В коментованій статті закріплено правило ст. 651 ЦК, відповідно до якого зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.Правові наслідки зміни договору закріплені в ст. 653 ЦК.

За ст. 654 ЦК зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

ЖК містить декілька виключень з загального правила про те, що на зміну договору найму житла вимагається двостороння згода наймодавця і наймача. Ці випадки передбачені ст. ст. 104 - 107 ЖК.

За рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2015 року ОСОБА_4 (матері та синам ) були залишені у користування кімнати № 4 площею 9,8 кв.м, № 5 площею 17,2 кв.м, № 6 площею 7,8 кв.м . ОСОБА_1 виділено у користування житлову кімнату № 3 площею 9,8 кв.м. у вказаній квартирі.

З вказаного часу перестав існувати єдиний договір найму на все жиле приміщення та на підставі рішення суду виникло два договори ,які укладені з квартиронаймачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Причиною для зміни договору найму 3-х кімнат (кімнати № 4 площею 9,8 кв.м, № 5 площею 17,2 кв.м, № 6 площею 7,8 кв.м ),на думку позивача, стала смерть квартиронаймача ОСОБА_4 На теперішній час відбулась зміна договору найму 3-х кімнат,квартиронаймачем є ОСОБА_3 Позовів про зміну або розірвання договору ОСОБА_1 не заявлялися .

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 ,суд першої інстанції вважав можливим виділення у користування ОСОБА_1 кімнати № 4 площею 9,8 кв.м., а відповідачам ОСОБА_2 кімнату № 3 площею 9,8 кв.м., ОСОБА_3 кімнату № 6 площею 7,8 кв.м.

Проте ,не звернув уваги, що ОСОБА_3 були залишені у користування кімнати № 4 площею 9,8 кв.м, № 5 площею 17,2 кв.м, № 6 площею 7,8 кв.м .

Кімната № 6 площею 7,8 кв.м. , яка виділена відповідачу ОСОБА_3 за рішенням суду, є сміжною з кімнатою № 5 площею 17,2 кв.м. , тобто прохідною ,не ізольованою кімнатою, зазначена кімната не може бути виділена в загальне користування за рішенням суду.

З урахуванням викладеного ,суд першої інстанції у порушення статей 10,60,213,214 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи належної уваги не звернув і не дав відповідної оцінки наявним у матеріалах справи доказам , дійшов до помилкового висновку щодо встановлення саме такого порядку користування,оскільки він порушує житлові права сторін, не вказав у судовому рішенні ,з яких підстав він не врахував правового режиму спірної квартири з двома окремими договорами найму жилих приміщень, хоча зазначене має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене , апеляційний суд вважає, що вимоги позивача є необгрунтованими та правові підстави для задоволення позову відсутні.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та при вирішенні справи судом неправильно застосовані норми матеріального права, а тому ухвалене у справі рішення на підставі п.4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову .

Керуючись ст.ст. 307,309,316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2016 року скасувати .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: житлово-комунальне підприємство «Азовжитлокомплекс» про визначення порядку користування квартирою- відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: