АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 638/2874/16-ц Головуючий 1 інстанції Омельченко К.О.
Провадження № 22ц/790/5195/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилався на те, що 04 червня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за умовами якого останній отримав в кредит 18 613 доларів США зі сплатою 11,5% річних за весь час фактичного користування кредитом, строком по 03 червня 2014 року. На забезпечення зобов'язання за кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки. 30 червня 2010 року між ПАТ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним Банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь позивача, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Зобов'язання за договором від 04 червня 2007 року відповідач належним чином не виконав, станом на 08 лютого 2016 року сума його заборгованості складає 30 664,13 грн.

У зв'язку з цим, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 30 664,13 грн., з яких:

-7 700,05 грн. - тіло кредиту;

-6 815,12 грн. - відсотки;

-7 163,30 грн. - сума заборгованості за комісіями;

-8490,96 грн. - пеня;

-202,29 грн. - сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту;

-292,41 грн. - сума за ставкою 3% від прострочених відсотків по кредиту.

Просив також стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати у сумі 1 378 грн.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову про стягнення з нього як з поручителя заборгованості, оскільки ним вживались заходи щодо погашення заборгованості, проте банк проходив процедуру ліквідації.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, справа розглянута у його відсутності.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 30 664,13 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 1 378 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, всі судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що порука у спірних правовідносинах не є припиненою, оскільки самим договором передбачено, що договір діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Оскільки забезпечене договором поруки зобов'язання не виконане, то договір поруки не припинив свою дію, тому суму заборгованості за кредитом слід стягнути з відповідачів солідарно.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 04.06.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 392/ФКВ-07, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 18613.00 доларів США з розрахунку 11,50 % річних за весь час користування кредитом на строк з 04.06.2007 року по 03.06.2014 року.

30.06.2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», акціонерним товариством «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк», відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі й право вимоги до боржника за кредитним договором № № 392/ФКВ-07 від 04.06.2007року.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015р. № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк».

Відповідно п. 2.4 та п. 2.5. Кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 221,58доларів США по 20 число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника або шляхом внесення коштів у касу.

Відповідно до п.1.5, 2.6, 2.7 Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця, проценти за користування кредитом нараховуються методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1ст.626 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк.

Судом встановлено, що Банком виконані взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 392/ФКВ-07 від 04.06.2007 року щодо видачі кредиту, проте відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав умови кредитного договору у зв'язку з чим станом на 08.02.2016р. в нього утворилась заборгованість в розмірі 30664,13 грн., з яких: тіло кредиту - 7700,05 грн., відсотки - 6815,12 грн., сума заборгованості за комісіями - 7163,30грн.; пеня - 8490,96грн.; сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту - 202,29грн.; сума за ставкою 3% від прострочених відсотків по кредиту - 292,41грн.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції стягнута саме ця сума з ОСОБА_2.

Що стосується вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в цій частині позову.

Так, із матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 (Поручитель) 04.06.2007 року був укладений договір поруки № 392/Zфпор-07, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 392/ФКВ-07 від 04.06.2007 року. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання Боржником зобов'язань за кредитним договором, поручитель і боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність.

З вимог ст. 543 ЦК України вбачається, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно зі ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредиторами за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.12 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно із ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі, або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору, забезпеченого порукою, кінцевий термін повернення кредиту був 03.06.14 року, зобов'язання за договором кредиту припинили виконуватися 30.06.2014року, при цьому позов був поданий до суду 18.02.2016 року. Таким чином, позивачем в строки, передбачені ч.4 ст. 559 ЦК України, не була пред'явлена вимога до поручителя, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порука є припиненою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді