Справа № 212/6428/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2017 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Колочко О.В.,
за участі секретаря судового засідання Деменко А.С.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр», виконавчий комітет Жовтневої районної в місті ОСОБА_4 ради, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,
26 жовтня 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку.
В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира № 25 житлового будинку № 2 по вул. Е.Фукса в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. В квартирі зареєстровані позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 Відповідач з 2008 року не проживає на вказаній житловій площі, його реєстрація в спірній квартирі унеможливлює здійснення позивачами права користуватися нею, крім того позивачі несуть додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в звязку з чим позивачі вимушені звернутися з даним позовом до суду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.
Треті особи в судове засідання не зявилися, в наданих суду письмових заявах просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог.
Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 18.08.1999 за №Ж3191, зареєстрованого в реєстрі за №1-1300, та зареєстрованого в КП БТІ м. Кривого Рогу, в реєстровій книзі за №173П-434, ОСОБА_1 належить на праві власності трикімнатна квартира, загальною площею 76,2 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м, розташованої на четвертому поверсі, чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою м. Кривий Ріг, вул.. Тухачевського (Е.Фукса) буд. 2 кв.25 (а.с7,8).
Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджує акт, наявний в матеріалах справи, складений представниками ТОВ «Житлокомцентр» з опитуванням сусідів. Зазначений акт підтверджує обставину не проживання відповідача з 2008 року по теперішній час, а саме на час складання акту 19 жовтня 2016 року (а.с. 9).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, кожний окремо, показали, що вони являються сусідами позивачів, знали відповідача, який проживав в квартирі № 25, однак тривалий час, а саме з 2008 року жодного разу його не бачили, обізнані, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 тривалий час не проживають разом, і відповідач виїхав з квартири.
У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні як колишнього члена сімї власника, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні власністю підлягають частковому задоволенню.
Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до повноваженого органу для вирішення зазначеного питання.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 197, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр», виконавчий комітет Жовтневої районної в місті ОСОБА_4 ради, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, ОСОБА_2 права користування належною їм квартирою № 25 в будинку № 2 по вулиці Е.Фукса (Тухачевського) в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, визнавши ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 25 в будинку № 2 по вулиці Е.Фукса (Тухачевського) в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: О. В. Колочко