Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/532/16-ц

Провадження № 2/126/9/2017

"27" березня 2017 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Дончик О. А.,

за участі представників позивача ОСОБА_1, Плахотнюк Т.С.

представника відповідача Мацана В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ТОВ "Чарівна Нива " в особі директора Корчевського Віктора Васильовича , Бершадської районної державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 є власником земельних ділянок розміром 2,2409 га та 2,1650 га, розташованих на території Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження Бершадської райдержадміністрації від 06.04.2005 року за №114 та серії НОМЕР_2, виданого на підставі розпорядження Бершадської райдержадміністрації від 06.04.2005 року за №114.

Отримавши у власність вказані земельні ділянки, позивач вирішив самостійно їх використовувати без передачі в оренду. Однак, після звернення до відповідача він отримав відомості, що даними ділянками на підставі договорів оренди, укладених ніби то між ОСОБА_4 та ТОВ «Чарівна Нива» користується ТОВ «Чарівна Нива».

Враховуючи те, що про існування даних договорів позивач не знав, так як їх ніколи не підписував та не бачив, у 2012 році він звернувся із заявою до відповідача, в якій просив розірвати вищевказані договори оренди. Не отримавши відповідь на дану заяву, він звернувся до прокуратури Бершадського району. Вказані його звернення залишились без відповіді.

Крім того, позивач жодного разу не отримав орендної плати від відповідача.

У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними договори оренди землі, укладені між ОСОБА_4 та ТОВ "Чарівна Нива", зареєстровані у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" від 05.08.2011 року за №03045 на земельну ділянку розміром 2,2409 га та земельну ділянку розміром 2,1650 га та стягнути з ТОВ "Чарівна Нива" судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу.

Представник позивача Плахотнюк Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Крім того, вказала, що ОСОБА_4 отримав у спадок після смерті батьків дві земельні ділянки, розташовані на території Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області Так як він проживав в іншій області та часто хворів, то тривалий час не цікавився де розміщені земельні ділянки та як використовуються. Згодом, після розмови із жителями с. Тернівка йому стало відомо, що більшість земель жителів села перебувають в оренді ТОВ «Чарівна Нива», тому він звернувся до адміністрації даного підприємства, де вказав, що хотів би з'ясувати ким на даний час використовується його земля. Працівники підприємства продиктували йому заяву про розірвання договору оренди, однак так і не пояснили чи дійсно вони використовують його земельні ділянки. Щоб з'ясувати де його земля та ким використовується він звернувся також із заявою до прокуратури Бершадського району.

Так як ОСОБА_4 є людиною похилого віку та часто хворіє, тривалий час він був позбавлений можливості їздити в іншу область для реалізації своїх прав по належних йому земельних ділянках. Крім того, в його розпорядженні не було документів, які б дійсно свідчили про неправомірне використання ТОВ «Чарівна Нива» його земельних ділянок. А так, як копію договору оренди, на неодноразове звернення, він отримав лише на початку 2016 року, та переконався, що саме ТОВ «Чарівна Нива» незаконно використовує його землю, а договір оренди укладений від його імені, то саме з цього часу дізнався про особу, яка порушує його права та звернувся до суду за захистом.

Представник позивача також вказала, що ТОВ «Чарівна Нива» порушує права позивача, оскільки не сплачує йому орендну плату, жодного разу не звернулись до нього із пропозицією укласти договір оренди чи отримати нараховану орендну плату.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні просила позов задовольнити, з підстав вказаних у позовній заяві, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Представник відповідача ТОВ «Чарівна Нива» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, про що надав через канцелярію суду письмові заперечення. Так, зі змісту даних заперечень вбачається, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_4 не визнає, оскільки використовує земельні ділянки, належні ОСОБА_4 площею 2,1650 га та 2,2409 га на підставі договорів оренди № 702 та 703 від 12.02.2009 року, за якими позивач передав відповідачу у строкове платне користування вказані земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. Дані договори було зареєстровано у відділі Держкомзему у Бершадському районі: договір №702 05.08.2011 року за №3048, договір №703 - 19.04.2010 року за №002. Дані договори набрали чинності з дня їх реєстрації та є чинними на даний час. Орендна плата позивачеві нарахована, однак він не звертався для її виплати.

Крім того, зазначили, що позивач набув права власності на описані вище земельні ділянки у 2004 році, договір підписував у 2009 році, хоча вказує, що звернувся до відповідача лише у 2012 році.

Представник відповідача також просив застосувати у даній справі строк позовної давності та відмовити у позові, оскільки звертаючись у 2012 році до ТОВ «Чарівна Нива» та прокуратури Бершадського району із заявами, позивач вказував реквізити договорів оренди, що вказує на те, що у 2012 році він в повній мірі володів інформацією, яка стала підставою для звернення до суду у 2016 році.

Представник відповідача Бершадської РДА в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та у своїх письмових запереченнях, поданих через канцелярію суду вказав, що Бершадська РДА не може бути відповідачем у даній справі, оскільки позовні вимоги випливають із договору, де вони не є стороною.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (а.с.9) та серії НОМЕР_2 (а.с.22ОСОБА_4 є власником земельних ділянок розміром 2,2409 га та 2,1650 га, розташованих на території Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно договорів оренди землі №702 та 703 від 12.02.2009 року (а.с.57-58, 63-64) позивач передав належні йому вищеописані земельні ділянки в строкове платне користування (оренду) Товариству з обмеженою відповідальністю «Чарівна Нива» строком на 10 років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни, з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація даних договорів, згідно відповідних записів у них була проведена 19.04.2010 року та 05.08.2011 року.

На виконання даних договорів було складено акти прийому передачі земельної ділянки в оренду від 12.02.2009 року (а.с.59,65), акти визначення та погодження меж земельної ділянки від 09.11.2009 року (а.с. 60,66), схеми земельної ділянки та кадастрові плани (а.с. 61-60, 67-68).

З відповіді відділу Держгеокадастру у Бершадському районі від 04.02.2016 року (а.с.10) вбачається, що дані договори були зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі 19.04.2010 року та 05.08.2011 року, однак примірник договору у відділі відсутній.

З копії заяви ОСОБА_4 від 29.05.2012 року на ім'я генерального директора ТОВ «Чарівна Нива» (а.с.11) вбачається, що позивач дійсно подавав заяву про дострокове розірвання договорів оренди.

23.07.2012 року ОСОБА_4 подав до прокуратури Бершадського району скаргу (а.с.12), в якій вказав, що ТОВ «Чарівна Нива» не надає відповіді на його письмову заяву про повернення належних йому земельних ділянок та просив провести перевірку законності укладення договорів оренди, однак відповіді з прокуратури так і не отримав.

З копій виписок лікувальних закладів м. Черкаси (а.с.13-15) вбачається, що ОСОБА_4 є людиною похилого віку та страждає на серцеве захворювання, що призводить до необхідності частого лікування в умовах стаціонару, що й відбувалось з 2012 по 2014 рік.

Представники позивача стверджують, що ОСОБА_4 дані договори та інші документи не підписував, не знав про їх існування та не має у володіння жодного екземпляру оригіналу даних договорів.

Відповідно до висновку судово - почеркознавчої експертизи та технічної експертизи за матеріалами цивільної справи №126/532/16-ц від 10.03.2017 року №638/639/17-21 (а.с.148-159), підписи від імені ОСОБА_7 у розділі «Підписи сторін» у договорах оренди землі №702,703 від 12.02.2009 року - виконані рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів, дані підписи виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в свою чергу, зазначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Отже, суд визнав доведеним, що ОСОБА_4 дійсно є власником вищеописаних земельних ділянок, розташованих в на території Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області

Суд також вважає доведеним той факт, що позивач не отримував орендної плати, оскільки даний факт ніким не оспорюється. Щодо твердження представника позивача про те, що орендна плата нараховувалась на рахунок ОСОБА_4, однак він не звертався за її виплатою, суд оцінює їх критично, оскільки суду не надано платіжних документів чи інших доказів нарахування орендної плати чи копій звернень до позивача, які б вказували на можливість отримання ним орендної плати.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, стаття 241 ЦК України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма ЦК України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_4 не уповноважував жодну особу на вчинення будь-яких дій щодо належних йому земельних ділянок, а тому даний правочин був укладений без його відому.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Аналогічну позицію висловила, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 25.05.2016 року у справі №6-2612цс15.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки ставиться питання про позбавлення особи права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку має місце «непропорційне» втручання у право особи на мирне володіння своїм майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Отже, суд вважає, що у даному випадку захисту підлягає право власності позивача на належні йому земельні ділянки, які він, з незалежних від нього причин, позбавлений можливості використовувати.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд критично оцінює клопотання представника позивача про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, оскільки з аналізу викладених обставин вбачається, що позивач не володів оригіналом чи копією договорів оренди. Дана обставина підтверджена тим, що у 2012 році звертаючись до прокуратури ОСОБА_4 не надав копії договорів, дійсність яких бажав би перевірити. Представник позивача адвокат Плахотнюк Т.С. у лютому 2016 року зверталась до відділу Держгеокадастру у Бершадському районі з метою отримання оригіналу договорів, однак отримала відповідь про те, що незважаючи на те, що оригінал договору оренду землі укладається в трьох примірниках один з яких перебуває в орендаря, інший в орендодавця та останній в органі, який провів реєстрацію, у відділі відсутній оригінал даних договорів. Суд приймає до уваги також те, що ОСОБА_4 писав заяву відповідачеві у 2012 році в приміщенні бухгалтерії підприємства під диктовку одного із працівників, що підтверджує те, що він особисто не міг знати про існування договорів оренди. Те що він так і не отримав відповіді на свою заяву може вказувати на те, що він не володів інформацією про особу, яка фактично використовує його земельні ділянки, не мав у володіння документів, які б містили дану інформацію та відповідно не мав можливості звернутись за захистом своїх прав.

З урахуванням того, що позивач ОСОБА_4 є людиною похилого віку та страждає на серцеве захворювання, суд вважає, що він міг не усвідомлювати наявність порушення своїх прав до 2016 року, а саме до моменту, коли вирішення питання повернення земельної ділянки не було доручено іншим особам, а саме ОСОБА_8, на ім'я якої він надав довіреність, посвідчену 11.01.2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу (а.с.8). Дана довіреність також свідчить про те, що за станом здоров'я ОСОБА_4 не міг їздити в іншу область з метою з'ясування обставин використання належних йому земельних ділянок.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

З урахуванням викладеного суд вважає, що у даному випадку виключається можливість застосування строку позовної давності, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

При цьому, суд приймає до уваги те, що позивачем в якості відповідачів було вказано ТОВ «Чарівна Нива» та Бершадську РДА. Представник Бершадської РДА у своєму запереченні вказав на те, що Бершадська РДА не може бути відповідачем, оскільки його діями не було порушено прав позивача які є предметом позовних вимог.

Дане твердження суд вважає таким, що відповідає дійсності, оскільки дійсно предметом позову є недійсність договорів оренди укладених між ОСОБА_4 та ТОВ «Чарівна Нива», а тому Бершадська РДА не є учасником даних правовідносин та не може відповідати за порушення прав ОСОБА_4, що випливають з умов даних договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу підлягають відшкодування, а їх граничний розмір встановлюється законом.

При цьому суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачів суму судового збору, оскільки вона підтверджена квитанціями та витрати на правову допомогу, так як їх розмір підтверджений квитанцією та співмірний із часом, затраченим представником позивача адвокатом Плахотнюк Т.С. на участь в судових засіданнях. Також позивачем підтверджено сплату витрат на проведення експертизи, що вбачається з оригіналу наданої суду квитанції.

Виходячи з вищеописаного суд вважає, що судові витрати у даному випадку слід стягнути з ТОВ «Чарівна Нива» на користь позивача, оскільки судом було встановлено що саме дії даного підприємства призвели до порушень прав позивача.

На підставі ст.ст. 202, 203, 215, 216, 237, 241 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати недійсними договори оренди землі, укладені між ОСОБА_4 та ТОВ "Чарівна Нива", зареєстровані у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" від 05.08.2011 року за №03045 на земельну ділянку розміром 2,2409 га та земельну ділянку розміром 2,1650 га.

Стягнути з ТОВ "Чарівна Нива" на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 6084, 20 грн. (шість тисяч вісімдесят чотири грн. 20 коп. ), які складаються із 1102,40 грн. судового збору, 3000 грн. витрат на правову допомогу та 1981, 80 грн. витрат на проведення експертизи .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Апеляційного суду Вінницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. В. Хмель