АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 673/1652/15-ц
Провадження № 22-ц/792/65/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю позивача ОСОБА_1, представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, вказувала, що між нею та відповідачкою існує тривалий спір щодо користування суміжними земельними ділянками, у зв'язку з чим вони перебувають у неприязних відносинах.

16.12.2015 року о 14 год. на території земельної ділянки по АДРЕСА_1, що перебуває у користуванні позивачки, працювала комісія Деражнянської міської ради з земельних питань у складі трьох осіб для вирішення земельного спору між сторонами. В цей час на сусідню земельну ділянку вийшла ОСОБА_2, яка поширила неправдиві відомості відносно позивачки вказавши, що вона є «алкоголічкою», «бомжем», «шльондрою» та «голодранкою», чим принизила честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Тому просила визнати поширену інформацію недостовірною та такою, що ганьбить її честь, гідність і ділову репутацію та зобов'язати відповідача спростувати поширену інформацію у той же спосіб, в який вона була поширена, або у письмовому вигляді.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано образливими висловлювання ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1, які мали місце 16.12.2016 року. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. На думку апелянта, висновок суду про те, що вона допустила образливі висловлювання на адресу позивачки, не ґрунтується на доказах і спростовується показаннями свідків. Крім того, висловлювання негативного характеру, які допускали сторони під час сварки, не містять фактичних даних і є їх оціночними судженнями, тобто, відсутній факт поширення недостовірної інформації. В порушення ст.11 ЦПК України суд вийшов за межі позовних вимог, визнавши висловлювання ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 образливими, хоча такі позовні вимоги не заявлялися позивачем, при цьому законом не передбачено такого способу захисту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Вважає помилковим висновок суду про відсутність факту поширення недостовірної інформації щодо неї. На її думку, суд помилково визнав висловлювання відповідачки образливими попри те, що заявлено вимогу про визнання їх недостовірними. Необґрунтованим є висновок суду про відсутність підстав для покладення обов'язку спростування недостовірної інформації. Суд безпідставно стягнув з відповідачки лише частину понесених позивачем судових витрат.

В засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали свою апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, просили відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2

Представник ОСОБА_2 підтримала подану нею скаргу та вважає безпідставною апеляційну скаргу позивача.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги сторін підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим оспорюване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існує спір щодо меж їхніх суміжних земельних ділянок, у зв'язку з чим вони тривалий час перебувають у неприязних відносинах.

16.12.2015 року о 14 год., між сторонами, які перебували на своїх земельних ділянках в присутності членів комісії Деражнянської міської ради з земельних питань, які прибули для вирішення земельного спору, відбулася суперечка, в ході якої сторони обопільно допускали висловлювання негативного характеру. Зокрема, ОСОБА_2 висловилася відносно позивачки, назвавши її «алкоголічкою», «бомжем» та «голодранкою».

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності певних відомостей у допущених висловлюваннях, відсутній факт поширення недостовірної інформації відповідачем щодо позивача.

Проте з таким висновком не можна погодитися в повному обсязі.

Так, стаття 32 Конституції України гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

За ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Судом не враховано, що виходячи зі змісту поняття за Академічним тлумачним словником української мови (СУМ-11) алкоголік - це особа, що хворіє на алкоголізм (важке хронічне захворювання, викликане зловживанням алкогольними напоями).

Отже, висловлювання відповідачки на адресу позивачки «алкоголічка» містить фактичні дані (інформацію) про те, що остання хворіє на алкоголізм.

Факт таких висловлювань підтверджено самою відповідачкою в суді першої інстанції, що спростовує доводи її апеляційної скарги.

Матеріали справи не містять даних про захворювання ОСОБА_1 на алкоголізм.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається саме на відповідача, проте ОСОБА_2 не надала жодних доказів на підтвердження захворювання ОСОБА_1 на алкоголізм.

Ця інформація є негативною, оскільки стверджується про порушення позивачем принципів моралі, неетичної поведінки в особистому та суспільному житті, а відтак, поширення такої інформації порушує право ОСОБА_1 на повагу до її гідності та честі, тому ця інформація підлягає спростуванню, що підтверджує обґрунтованість апеляційної скарги позивача в цій частині.

Водночас ця інформація не стосується набутої ОСОБА_1 суспільної оцінки її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків, тому її ділова репутація не підлягає захисту.

Згідно з пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Колегія суддів вважає, що здійснити спростування недостовірної інформації у такий же спосіб, у який вона була поширена, недоцільно і фактично неможливо.

Натомість адекватним способом спростування буде направлення копії судового рішення на адресу членів постійної комісії із земельних питань Деражнянської міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в присутності яких ця інформація була поширена.

В свою чергу суд першої інстанції правильно встановив, що решта допущених відповідачкою висловлювань щодо позивачки не містять фактичних даних (інформації), а є оціночними судженнями відповідачки, її критичною оцінкою морально-етичних та соціальних якостей позивачки.

Так, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до частин 1-2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Отже, за змістом ст. 30 Закону України «Про інформацію» ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Така ж позиція відображена у статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Зміст статті 10 Конвенції розвинутий у прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції, яка поряд з Конвенцією є джерелом права в Україні згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти, існування яких можна довести, та оціночні судження, критичні висловлювання, правдивість яких не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, ці оціночні судження не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Суд першої інстанції правильно констатував, що суб'єктивна думка відповідачки щодо позивачки висловлена у принизливій, образливій формі, що суперечить сформованим у суспільстві нормам етики та моралі.

Проте, обґрунтовано пославшись на ст. 11 ЦПК України, за якою суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, та в межах заявлених ними вимог, суд не застосував вказану процесуальну норму.

Так, позовна заява не містить вимоги щодо визнання образливими допущених ОСОБА_2 висловлювань на адресу ОСОБА_1

Відтак у суду з врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу не було процесуальних підстав визнавати образливими висловлювання ОСОБА_2 на адресу позивача. При цьому за змістом ст.16 ЦК України, ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» визнання висловлювань образливими не є належним способом захисту порушеного права.

Наведене свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині.

Отже, з врахуванням наведеного, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, визнавши недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 інформацію про те, що вона є алкоголічкою, поширену відповідачем, в порядку спростування цієї інформації направити копію судового рішення на адресу членів постійної комісії із земельних питань Деражнянської міської ради. В решті позову слід відмовити.

Виходячи з роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах» (пункти 36, 46, 47) не підлягають відшкодуванню 350 грн. витрат позивача на правову допомогу за відсутності розрахунку таких витрат та їх документального підтвердження, як і витрати на копіювання документів, понесені до укладення угоди про правову допомогу.

Оскільки заявлений позов немайнового характеру підлягає частковому задоволенню, то понесені витрати по сплаті судового збору (487,20 грн.) та 4,50 грн. (витрати, пов'язані з копіюванням документів до позовної заяви) підлягають розподілу між сторонами в рівних частинах.

Обидві апеляційні скарги задоволені частково, сторони понесли однакові витрати за їх подачу, в зв'язку з чим недоцільним є стягнення половини цих витрат з кожної сторони на користь іншої.

Тому відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 245,85 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 інформацію про те, що вона є алкоголічкою, поширену ОСОБА_2 16.12.2015 року на території її садиби по АДРЕСА_1 в присутності членів постійної комісії із земельних питань Деражнянської міської ради.

В порядку спростування недостовірної інформації направити копію рішення Апеляційного суду Хмельницької області в адресу членів постійної комісії із земельних питань Деражнянської міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 245,85 грн. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/ Л.М. Грох

Суддя: /підпис/ Р.С. Гринчук

Суддя: /підпис/ А.М. Костенко

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду Л.М. Грох

_______________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Лукіянець Т.В. Провадження № 22-ц/792/2149/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 41