Справа № 186/1190/16-ц
Провадження номер № 2/0186/24/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Демиденко С.М.

секретар - Фадєєва Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування неодноразово уточнених позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 є її чоловіком, з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 1993 року.

Від спільного життя мають дорослого сина.

Їхнє спільне життя з відповідачем не склалося і в листопаді 2015 року вони припинили спільне проживання і з цього часу разом не проживають, спільне господарство не ведуть.

Залишаючи відповідача, вона забрала з квартири, де проживали, тільки свої особисті речі. Вона сподівалась, що їхні стосунки нормалізуються, але в грудні 2015 року відповідач змінив замки на вхідних дверях і вона не змогла потрапити в квартиру. Зі слів сина їй було відомо, що всі її особисті речі відповідач вивіз з квартири і ці речі в травні 2016 року син привіз в Дніпропетровськ.

В період шлюбу на спільні кошти з відповідачем придбали наступне майно.

31 липня 2011 року ними був придбаний за кредитні банківські кошти автомобіль марки "Ford Kuga" за 250000.00 грн. Станом на січень 2016 року кредит був виплачений повністю. Так як автомобіль був придбаний в період шлюбу на спільні кошти, тому він є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки є рівними. Автомобілем користується відповідач. Її право власності на половину автомобіля він не визнає. Вирішити питання сплати їй компенсації вартості ? частини автомобіля він не бажає.

В 2014 році вони з відповідачем в квартирі АДРЕСА_1 зробили ремонт і всі старі предмети домашньої обстановки вивезли з квартири. Натомість придбали такі речі:

- ліжко двоспальне вартістю 3500,00 гривень;

- пральна машина «Whirlpool» вартістю 3200,00 гривень;

- духова шафа вартістю 2200,00 гривень;

- посудомийну машину вартістю 2500,00 гривень;

- варочну панель вартістю 800,00 гривень;

- стіл кухонний вартістю 1200,00 гривень;

- 3 кухонних стільця вартістю 800,00 гривень.

На загальну суму 14200,00 гривень. Вартість ? частини майна складає 7100,00 гривень. Вважає, що їй повинно бути виділено духову шафу, пральну машину, варочну панель та 3 кухонні стільці на загальну суму 7000,00 гривень. Відповідачу повинно залишитися ліжко, посудомийна машина, стіл кухонний на загальну суму 7200,00 гривень.

Добровільно розділити майно відповідач не бажає.

З урахуванням уточнених позовних вимог від 07 березня 2017 року /а.с. 119-121/ просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 134 407 (сто тридцять чотири тисячі чотириста сім) гривень 14 копійок компенсації вартості ? частки автомобіля, розділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши ОСОБА_1 духову шафу, пральну машину, варочну панель та 3 кухонних стільці на загальну суму 7000,00 гривень.

В судовому засіданні позивач в черговий раз уточнила свої вимоги та просила суд визнати зазначене в позові майно спільною сумісною власністю подружжя та поділити його між ними стягнувши на її користь з відповідача 134 407,14 гривень компенсації вартості ? частки автомобіля та ? частки компенсації вартості іншого майна, залишивши їх відповідачу. Позивачка пояснила суду, що вона підтверджує, що все зазначене в позові майно придбане у шлюбі та є спільною сумісною власністю, вона визначає вартість автомобіля в розмірі 314 512,04 гривні, згідно інформації наданої Територіальним сервісним центром № 1247. Вона визнає, що останній платіж за кредитом в сумі 45 697,76 гривень, який відповідач зробив 18 грудня 2015 року, яким він повністю погасив кредит за автомобіль він робив самотужки за особисті кошти та після того як в листопаді 2015 року вони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Але вона просить стягнути компенсацію вартості ? частки автомобіля без вирахування 45 697,76 гривень, оскільки зазначений автомобіль відповідач без її згоди продав за 314 512,04 гривні 05 січня 2016 року без її згоди та відому, кошти від продажу залишив собі, що вбачається з інформації наданої Територіальним сервісним центром № 1247. Також йому залишається квартира з ремонтом в якій вони мешкали та яка належить йому особисто та його батькам. Проти заперечень відповідача проти позову в тій частині, що він просить під час розподілу майна врахувати борги за кредитами, які за його твердження бралися під час шлюбу для інтересів сімї позивачка заперечувала, пояснила суду, що ці кредити не витрачалися на потреби сімї, а тому на її думку борги за цими кредитами не повинні враховуватися під час розподілу майна. Стосовно посилань відповідача з приводу того, що в перелік спільного майна нею не включено компютер-ноутбук «Lenovo» вартістю 5000 гривень, позивачка зазначила, що цей компютер вони купляли повнолітньому сину, який надав їй його в тимчасове користування та вона не проти повернути його йому на першу вимогу.

Уточнені вимоги позивачка та її представник підтримали в повному обсязі просили суд їх задовольнити в судове засідання 23 червня 2017 року не зявилися, надали суду заяву в якій просили розглянути справу без їх участі, уточнені вимоги підтримають в повному обсязі.

Представник відповідача надала суду письмові заперечення та пояснення, в яких зазначила, що з позовними вимогами відповідач не згідний з наступних підстав: на сьогодні спірний автомобіль йому не належить, по друге позивачка не надає жодного доказу придбання спірного майна, час його придбання вартість тощо.

Також позивачка по справі не враховує борги подружжя, які виникли за час

перебування у шлюбі, а саме:

ПАТ ВТБ БАНК станом на 13 жовтня 2016 року заборгованість по картковому рахунку №4934, який відкрито 26 вересня 2013 року становить 40800,00 гривень;

ОСОБА_3 станом на 11 жовтня 2016 року заборгованість по картковому рахунку №2414 , який відкрито 24 лютого 2013 року становить 47064,50 гривень;

ОСОБА_4 станом на 13 жовтня 2016 року заборгованість по картковому рахунку №7280 становить 12582,23 гривні;

ПАТ КБ ПРИВАТБАНК станом на 11 жовтня 2016 року заборгованість по картковому рахунку №816424, який відкрито 01 вересня 2011 року становить 14981,52 гривня.

Всього за зобовязаннями перед кредитними установами заборгованість складає 115428,25 гривень.

Вищезазначені кредитні кошти використовувалися подружжям на організацію відпочинку родини та для розвитку бізнесу, який був зареєстрований на дружину (придбання товарів, сплата оренди тощо).

Щодо спірного автомобілю - автомобіль дійсно було придбано в кредит за кредитним договором №910.79345 від 28 липня 2011 року, всі регулярні платежі па погашення кредиту здійснювалися з пенсії відповідача, що підтверджується випискою з картрахунку №181316 ПАТ КБ ПриватБанк. Щомісячний платіж становив 4921,00 гривня, який відповідач сплачував самотужки, його дружина (позивач по справі) жодної участі в погашенні вказаної заборгованості не приймала. Також 18 грудня 2015 року (тобто після фактичного припинення шлюбних відносин) відповідач на позичені кошти здійснив погашення заборгованості за кредитним договором разовим платежем у розмірі 45697,76 гривень. Всього після фактичного припинення шлюбних відносив відповідачем було сплачено за спірний автомобіль 50618,76 гривень на підставі вищевикладеного 05 січня 2016 року відповідач розпорядився вказаним автомобілем на свій розсуд та здійснив його відчуження третій особі.

Отже вимоги позивачки вважає необґрунтованими, з врахуванням боргів подружжя, тягар яких позивачка поклала на відповідача, а сама самоусунулася від їх погашення. Також позивачка не зазначає спільно придбаний ноутбук Lenovo 2014 року, вартістю 5000,00 гривень, який був придбаний за спільні кошти подружжя (також у кредит) та який вона залишила у своєму користуванні.

В письмових поясненнях представник відповідача зазначив, що позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача частину одержаних при відчуженні спірного авто коштів, а саме 134407,14 гривень. Представник позивача віднімає від загальної вартості спірного авто останній платіж відповідача по кредиту у розмірі 45697,76 гривень та залишок ділить навпіл. Такий розрахунок є хибним, так як вартість автомобіля на цю суму не зменшується, а повинна зменшуватися сума компенсації. Також вважає що повинно врахувати суму у розмірі 4921,00 гривня, які сплачені відповідачем по кредиту за спірне авто 27 листопада 2015 року, після фактичного припинення сторонами шлюбних відносин.

Також вважає для вірного вирішення спору необхідно врахувати і той факт, що після фактичного припинення шлюбних відносин тягар погашення кредитів, які були одержані за час шлюбу та використовувалися в інтересах сімї, повністю було покладено на відповідача.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач уточнені позовні вимоги визнав частково, а саме погодився відшкодувати позивачці ? частку вартості меблів та побутової техніки, визнавши, що майно зазначеною позивачкою в позові наявне в нього, воно придбано в період шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, він погоджується з визначеною позивачкою вартістю цього майна, але враховуючи що частина цієї техніки є вбудованою, отже її відокремлення від меблів кухні є ускладненим він би прохав суд це врахувати, стягнувши з нього компенсацію на користь позивачки в сумі 7000 гривень. Але бажав би, щоб суд врахував також ноутбук «Lenovo» який він купляв для сина в кредит за який виплатив 5 000 гривень, зазначений ноутбук позивачка забрала собі.

Стосовно спірного автомобілю погоджується, що він був придбаний під час шлюбу в кредит, який виплачувався з його пенсії, але останній платіж за кредитом, яким він повністю погасив кредит за автомобіль в сумі 45 697,76 гривень, він зробив 18 грудня 2015 року самотужки за особисті кошти та після того як в листопаді 2015 року вони фактично припинили з позивачкою шлюбні відносини та ведення спільного господарства.

05 січня 2016 року він продав спірне авто за 314 512,04 гривень, він погоджується з визначеною сумою, гроші від продажу автомобіля він між ним та позивачкою не ділив. Тому що у нього залишилися борги за кредитами, які він брав під час шлюбу з позивачкою на сімейні потреби, всього за зобовязаннями перед кредитними установами його заборгованість складає 115428,25 гривень ці кредити він брав на сімейні поїздки на море, розвиток бізнесу позивачки, лікування сина, одяг для сімї та інші сімейні потреби .

Вважає, що під час вирішення питання про стягнення з нього компенсації вартості ? частки автомобіля підлягає врахуванню борги за кредитами в сумі 115428,25 гривень, останній платіж за кредитом, яким він повністю погасив кредит за автомобіль в сумі 45 697,76 гривень та 4921,00 гривні, які сплачені відповідачем по кредиту за спірне авто 27 листопада 2015 року. А тому проти позову в цій частині він заперечує.

Уточнені вимоги відповідач та його представник визнали частково, а саме погодилися відшкодувати позивачці вартість ? частки меблів та побутової техніки, в іншій частині проти позову заперечували в повному обсязі в судове засідання 23 червня 2017 року не зявилися, надали суду заяву в якій просили розглянути справу без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Дійсно, 24 квітня 1993 року у м/в ЗАГСУ м.Першотравенська Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 /відповідач по справі/ та ОСОБА_1 /позивач по справі/ про що було зроблено запис за №88 /а.с.4/.

З довідки Територіального сервісного центру № 1247 виданої 04 лютого 2017 року №31/4-1247/161 вбачається, що 27 липня 2011 року /в період перебування у шлюбі/ відповідач придбав автомобіль Ford Kuga 2011 року випуску /а.с.103/.

Зазначений автомобіль був придбаний в кредит, який виплачувався за рахунок пенсії відповідача, що підтверджується випискою з банківської пенсійної карти відповідача та наданою банком інформацією за кредитом. /а.с.37-40,105-110/.

Останній платіж на погашення кредиту за кредитним договором №910.79345 від 28 липня 2011 року за автомобіль в сумі 45 697,76 гривень зроблений відповідачем 18 грудня 2015 року самотужки за особисті кошти та після того як в листопаді 2015 року вони фактично припинили з позивачкою шлюбні відносини та ведення спільного господарства, що визнають сторони та підтверджується матеріалами справи /а.с.29-30/.

05 січня 2016 року відповідач спірне авто за 314 512,04 гривень своєму батьку, гроші від продажу автомобіля він між ним та позивачкою не ділив, що підтверджується поясненнями відповідача та матеріалами справи, а саме довідкою Територіального сервісного центру № 1247 №31/4-1247/161 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на батька відповідача серія СХТ 709416 /а.с.28,103/.

Сторони в судовому засіданні дійшли згоди, щодо визнання спільною сумісною власністю, вартості та порядку розподілу наступного майна:

- ліжко двоспальне вартістю 3500,00 гривень;

- пральна машина «Whirlpool» вартістю 3200,00 гривень;

- духова шафа вартістю 2200,00 гривень;

- посудомийну машину вартістю 2500,00 гривень;

- варочна панель вартістю 800,00 гривень;

- стіл кухонний вартістю 1200,00 гривень;

- 3 кухонних стільця вартістю 800,00 гривень.

На загальну суму 14200,00 гривень, шляхом стягнення з позивача на користь відповідача грошової компенсації ? частки його вартості.

Витребуваними судом Виписками з кредитних рахунків підтверджується, що у відповідача мається заборгованість за кредитами у ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «ВТБ Банк», зазначені кредитні лінії були відкритті відповідачем в період перебування у шлюбі з позивачкою, кредитний ліміт по них змінювався, відбувається рух коштів на кредитних рахунка періодично по теперішній час. Так згідно інформації наданої Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» №976/1-2БТ від 01 лютого 2017 року встановлено, що станом на 01 листопада 2015 року сума заборгованості відповідача становила 12223,55 гривні.

Згідно інформації наданої Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» №199/Бт-22.3 б/в від 13 лютого 2017 року встановлено, що відповідач станом на 01 лютого 2017 року має заборгованість в розмірі 15950,04 гривень.

Відповідно до наданої інформації Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-20170212/6571 від 21 лютого 2017 року встановлено, що відповідач станом на 01 листопад 2015 року мав заборгованість 14818,93 гривень.

Згідно довідки №09-86/96-18473 від 12 жовтня 2016 року виданої Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» встановлено, що відповідач станом на 11 жовтня 2016 року становить 47064,50 гривні /а.с. 41-42,87-97,114-115,124-126/.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Стаття 60 Сімейного кодексу України /далі СК України/ - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.2 Статті 61 СК України Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Яка раніше до внесення змін згідно із Законом № 524-V від 22 грудня 2006 року мала редакцію: «об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу».

Суд також, враховує правові позиції ВСУ України викладені в постановах від 3 червня 2015 року № 6-38цс15, від 1 липня 2015 року № 6-612цс15, від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15, від 16 грудня 2015 року № 6-2641цс15. Згідно яких, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна в тому числі є час набуття такого майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Так судом встановлено, що спірний автомобіль був придбаний в кредит, який виплачувався за рахунок пенсії відповідача, що підтверджується випискою з банківської пенсійної карти відповідача та наданою банком інформацією за кредитом. /а.с.37-40,105-110/.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач в період шлюбу з позивачкою, набув право власності на спірний автомобіль за рахунок коштів, які відповідно до ч.2 Статті 61 СК України /в редакції як на час набуття права власності на автомобіль так і на час припинення шлюбних відносин/ є об'єктом права спільної сумісної власності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-486цс16 від 27 квітня 2016 року:

«Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі».

А тому позовні вимоги в частині стягнення на користь позивачки грошової компенсації вартості ? частки автомобіля, який був самовільно проданий відповідачем та переоформлений на його батька є обґрунтованими.

Але, в той же час суд враховує, що сторони в судовому засіданні визнали, що останній платіж на погашення кредиту за кредитним договором №910.79345 від 28 липня 2011 року за автомобіль в сумі 45 697,76 гривень зроблений відповідачем 18 грудня 2015 року самотужки за особисті кошти та після того як в листопаді 2015 року вони фактично припинили з позивачкою шлюбні відносини та ведення спільного господарства, що визнають сторони та підтверджується матеріалами справи /а.с.29-30/.

Враховуючи це на користь позивачки слід стягнути:

- 314 512,04 гривень /кошти отриманні відповідачем від продажу автомобіля/ - 45 697,76 гривень /платіж за кредитом за особисті кошти відповідача/ = 268 814,28 гривень /розмір коштів , які є спільною сумісною власністю подружжя/.

? частка від 268814,28 гривень становить 134 407,14 гривень.

Посилання відповідача на те, що платіж в сумі 4 921,00 гривні, який сплачений ним по кредиту за автомобіль 27 листопада 2015 року, також зроблений ним за його особисті кошти суд вважає безпідставними, такого висновку суд дійшов, виходячи з того, що останній платіж на погашення кредиту за кредитним договором №910.79345 від 28 липня 2011 року за автомобіль в сумі 45 697,76 гривень зроблений відповідачем 18 грудня 2015 року самотужки за особисті /позичені/ кошти після того як в листопаді 2015 року вони фактично припинили з позивачкою шлюбні відносини та ведення спільного господарства, що визнають сторони та підтверджується матеріалами справи /а.с.29-30/ то платіж за кредитом в сумі 4 921,00 гривні, який сплачений ним по кредиту за автомобіль 27 листопада 2015 року відповідач здійснив за рахунок коштів, які відповідно до ч.2 Статті 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності. В листопаді 2015 року сторони перебували у шлюбі, згоди стосовно конкретної дати коли саме в листопаді 2015 року, вони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, сторони зійшли. А тому, на думку суду належними та допустимими доказами ця обставина не підтверджується.

Вирішуючи питання про врахування боргів відповідача за кредитними договорами, суд виходить з наступного.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-486цс16 від 27 квітня 2016 року:

«При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобовязання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники».

Відповідач просить врахувати під час поділу майна борги за кредитами, які підтверджуються, дослідженими судом виписками з кредитних рахунків відповідача у ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «ВТБ Банк» /а.с. 41-42,87-97,114-115,124-126/.

Оцінивши зазначені докази, суд прийшов до висновку, що хоча зазначені кредитні лінії були відкритті відповідачем в період перебування у шлюбі з позивачкою, але кредитний ліміт по них періодично змінювався, відбувається рух коштів на кредитних рахунка періодично та по теперішній час. Жодних з цих кредитів не є цільовим, зняття кредитних коштів здебільшого відбувалося в готівковій формі в різних банкоматах та різними сумами, без зазначення цілей на які ці кошти витрачалися.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК/, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані відповідачем докази не підтверджують, що зазначені борги виникли за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, а тому суд вважає що заперечення в цій частині є не обґрунтованими, оскільки належними та допустимими доказами ці обставини не підтверджуються.

В іншій частині уточнених позовних, сторони дійшли згоди в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що стягнення на користь позивачки грошової компенсації вартості ? частки вартості меблів та побутової техніки /на що погодився відповідач/ є таким, що найкращим чином забезпечить інтереси сторін, відповідає вимогам розумності та справедливості, не суперечить чинному законодавству та не порушить права інших осіб.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2:

-Грошові кошти в сумі 268 814,28 гривень, отримані ОСОБА_2 від відчуження 05 січня 2016 року автомобіля Ford Kuga 1997, 2011 року виписку державний номер НОМЕР_1.

- ліжко двоспальне вартістю 3500,00 гривень;

- пральна машина «Whirlpool» вартістю 3200,00 гривень;

- духова шафа вартістю 2200,00 гривень;

- посудомийну машину вартістю 2500,00 гривень;

- варочна панель вартістю 800,00 гривень;

- стіл кухонний вартістю 1200,00 гривень;

- 3 кухонних стільця вартістю 800,00 гривень.

На загальну суму 283 014,28 гривень

Поділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 141 507 /сто сорок одну тисячу пятсот сім гривень/ 14 копійок в рахунок компенсації вартості ? частки спільного сумісного майна, припинивши при цьому право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на це спільне сумісне майно.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 1 871,2 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: /ОСОБА_5/