Номер провадження: 22-ц/785/2359/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2016 року,

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просила здійснити розподіл майна подружжя, визнавши за нею та відповідачем право власності за кожним на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Сталінграду в м. Одесі, стягнути з відповідача компенсацію за продане нежиле приміщення сауну, загальною площею 199,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька буд. 33 в розмірі 99 500 доларів США за офіційним курсом НБУ України, що в еквіваленті складає 482 575 грн., на момент продажу сауни, з врахуванням інфляційного коефіцієнту 2,2578 в розмірі 1 089 558 грн., також просила стягнути компенсацію в розмірі 166107 гривень, за автомобілі, компенсацію з доходів ТОВ «Універсал ЛТД» за вісім місяців (16338 грн. + 12950 = 29 288), з врахуванням інфляційного коефіцієнту 2,2578 в розмірі 66 126 гривень, за відповідачем визнати право власності на легкові автомобілі марки: ВАЗ 2101, 1979 р.в., державний номер 03395ОТ, кузов №5, ЛАЗ 699Р, 1989 р.в., державний номер 01081ОА, кузов №К23658, ГАЗ 2705, 2000 р.в., державний номер НОМЕР_1, кузов №270500Y0026305, шасі №Y6С270500Y0000210, ГАЗ 322132, 2002 р.в., державний номер 03229ОА, кузов № НОМЕР_2, ЛАЗ 699Р, 1990 р.в., державний номер 01092ОА, шасі №V24091, АУДІ S8, 1995 р.в., державний номер НОМЕР_3, кузов №WAUZZZ4DZSN003147. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь вартість судової автотоварознавчої експертизи по визначенню середньої вартості колісного транспортного засобу у розмірі 3000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що за час перебування у шлюбі подружжям була придбана 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_2. Сталінграду в м. Одесі, на підставі договору №15441 купівлі-продажу нерухомого майна від 09.06.1996 року, яка зареєстрована на праві власності за відповідачем.

За період шлюбу в інтересах сімї був укладений кредитний договір №2006/13-2.06/420 від 28.04.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та нею на суму 54000 доларів США.

28.04.2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, як майновим поручителем по зобовязанням ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_3, та належить ОСОБА_4, на праві приватної власності на підставі Договору №15441 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 09 липня 1996 року на Одеській товарній біржі.

28 квітня 2006 року було укладено в інтересах сімї договір кредиту №2006/13-2.06/419 з вказаним банком, відповідно до якого ОСОБА_4, отримав через касу банку грошову суму у розмірі 176 (сто сімдесят шість) тисячі доларів США, на придбання нежилого приміщення сауни, загальною площею 199,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька буд. 33.

05 травня 2006 року також укладено іпотечний договір з ОСОБА_4, предметом якого є нерухоме майно: нежиле приміщення сауна, загальною площею 199,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька буд. 33.

Згідно договору купівлі-продажу від 28 квітня 2006 року, сауну придбано за 1 111 000 гривень, що в еквіваленті складає 220 000 доларів США за офіційним курсом НБУ України на дату складання цього договору згідно курсу 505 гривень за 100 доларів США.

Подружжям були витрачені гроші на благоустрій сауни і добудування приміщення у сумі більше 10 тисяч доларів США, що залишилися від кредиту після здійснення покупки сауни.

28 травня 2008 року нежиле приміщення сауна, була продана відповідачем за 1 818 750,00 гривень, що в еквіваленті складає 375 000 доларів США, згідно курсу 485 гривень за 100 доларів США, встановленого НБУ України на дату складання цього договору.

Того ж дня відповідач розрахувався за кредит з АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в розмірі 176 000 доларів США.

Доля кожного з подружжя після продажу сауни і погашення кредиту складає: - 375000 дол. США (сума отримана від продажу сауни) мінус 176000 дол. США (сума погашення кредиту) і дорівнює 199000дол.США :2 = 99500 дол. США , що за курсом НБУ на момент продажу сауни по 4,85 за 1дол.США дорівнює 482 575 грн.

Також під час шлюбу подружжям були придбані і автомобілі ВАЗ 2101, 1979 р.в., державний номер 03395ОТ,ЛАЗ 699Р, 1989 р.в., державний номер 01081ОА, ГАЗ 2705, 2000 р.в., державний номер НОМЕР_1, ГАЗ 322132, 2002 р.в., державний номер 03229ОА, ЛАЗ 699Р, 1990 р.в., державний номер 01092ОА, АУДІ S8, 1995 р.в., державний номер НОМЕР_3, вартість яких, згідно висновку експерта №761-766 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню середньої вартості колісного транспортного засобу від 17.06.2015 року, станом на 17.06.2015 року складає 332214 грн., з яких доля кожного складає 166 107 грн.

15 грудня 2004 року на імя відповідача було придбано МП «Універсал-ЛТД» (ТОВ), засновником якого став також відповідач. Підприємство займається діяльністю у сфері права, оцінюванням ризиків, діяльністю страхових агентів і брокерів.

У 2006 році відповідач перевів бізнес на імя своєї матері ОСОБА_5

За 2006 рік доходи склали 65352 грн. (65352:2=32676:12х6= 16338) грн., доля позивачки складає - 16338 грн. (за шість місяців 2006 року). Дохід за 2007 рік склав 155400 грн., (155400:12х2:2=12950), тому її доля складає 12950 грн. (за два місяці 2007 року) усього за вісім місяців 16338 + 12950 =29288, а з урахуванням коефіцієнту інфляції 66 126 грн.

На теперішній час відповідач проживає в спірній квартирі і примушує позивача нотаріально відмовитися від цієї квартири та продати, тому вона вважає, що порушуються її права як власника майна.

В ході розгляду справи до участі в ній залучено в якості третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково. Поділено майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобілі: ВАЗ 2101, 1979 р.в., держ. номер 03395ОТ, кузов №5; ЛАЗ 699Р, 1989 р.в., держ. номер 01081ОА, кузов №К23658; ГАЗ 2705, 2000 р.в., держ. номер НОМЕР_1, кузов №270500Y0026305, шасі №Y6С270500Y0000210; ЛАЗ 699Р, 1990 р.в., держ. номер 01092ОА, шасі №V24091.

Залишено на праві власності за ОСОБА_4 автомобілі: ГАЗ 322132, 2002 р.в., держ. номер 03229ОА, кузов № НОМЕР_2; АУДІ S8, 1995 р.в., держ. номер НОМЕР_3, кузов №WAUZZZ4DZSN003147.

Стягнуто з ОСОБА_4 різницю вартості автомобілів у розмірі 1330 грн. та компенсацію від проданого нежитлового приміщення сауни, загальною площею 199,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька буд. 33, в розмірі вартості 1/2 частини, яка складає 482 575 грн. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду частково оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на пропуск позивачем строку позовної давності ставиться питання про скасування судового рішення в частині розподілу спірної квартири та стягнення з відповідача компенсації від проданого нежитлового приміщення сауни, загальною площею 199,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька буд. 33, в розмірі вартості 1/2 частини, яка складає 482 575 грн. та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні цих вимог позову. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін. В іншій частині рішення суду не оскаржено. Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 02.03.1991 року. 23.02.2007 шлюб було розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси (т.1а.с.10-12).

За час перебування у шлюбі сторонами була придбана 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_5, на підставі договору №15441 купівлі-продажу нерухомого майна від 09.06.1996 року, яка зареєстрована на праві власності за відповідачем (т.1а.с.151-153).

Також в період шлюбу подружжя придбало автомобілі ВАЗ 2101, 1979 р.в., державний номер 03395ОТ, кузов №5 - 11.09.2003 року, ЛАЗ 699Р, 1989 р.в., державний номер 01081ОА, кузов №К23658 - 16.01.2004 року, ГАЗ 2705, 2000 р.в., державний номер НОМЕР_1, кузов №270500Y0026305, шасі №Y6С270500Y0000210 27.01.2004 року., ГАЗ 322132, 2002 р.в., державний номер 03229ОА, кузов № НОМЕР_2 - 24.02.2004 року, ЛАЗ 699Р, 1990 р.в., державний номер 01092ОА, шасі №V24091 25.12.2004 року, та АУДІ S8, 1995 р.в., державний номер НОМЕР_3, кузов №WAUZZZ4DZSN003147 23.06.2006 року, право власності на які зареєстровано за відповідачем (т.1а.с.89 зворотня сторона).

Згідно з договором кредиту №2006/13-2.06./419 28.04.2006 року ОСОБА_4 отримав від ПАТ «Укрсоцбанк» кредит у сумі 176000 дол. США для придбання нежилого приміщення сауни, загальною площею 199,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька буд. 33 (т.1а.с.172-175).

Відповідно до договору кредиту №2006/13-2.06/420 28.04.2006 року ОСОБА_3 отримала від ПАТ «Укрсоцбанк» кредит у сумі 54000 дол. США на споживчі потреби (т.1а.с.70-74).

Вказана вище квартира є предметом іпотечного договору від 28.04.2006 року, який був укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, як майновим поручителем ОСОБА_3 (т.1а.с.66-69).

05 травня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно: нежиле приміщення сауна, загальною площею 199,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька буд. 33 та належить ОСОБА_4, на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа 28 квітня 2006 року під р.№1885, право власності на яку зареєстроване згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОМБТІ та РОН №10522613 від 28.04.2006 року в книзі №53 неж-12 запис №888 реєстраційний №11708651.

Згідно договору купівлі-продажу від 28 квітня 2006 року, сауну придбано за 1 111 000 (один мільйон сто одинадцять тисяч) гривень, що в еквіваленті складає 220 000 (двісті двадцять тисяч) доларів США за офіційним курсом НБУ України на дату складання цього договору згідно курсу 505 гривень за 100 доларів США (т.1а.с.203).

28.05.2008 року ОСОБА_4 здійснив продаж вказаного нежилого приміщення сауни за 1818750 грн. і того ж дня розрахувався за кредит з банком в розмірі 176 000 доларів США., однак по кредиту в розмірі 54000 дол. США оформленому на ОСОБА_3 не сплатив борг (т.1а.с.200).

Отже, доля кожного з подружжя після продажу сауни і погашення кредиту складає: - 375000 дол. США (сума отримана від продажу сауни) мінус 176000 дол. США (сума погашення кредиту) і дорівнює 199000 дол. США :2 = 99500 дол. США, що за курсом НБУ на момент продажу сауни по 4,85 за 1 дол. США дорівнює 482 575 грн.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності.

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-612 цс15 від 01 липня 2015 року, яка згідно 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в пунктах 23 і 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) передбаченост.63 СК України.

Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).

У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині розподілу спірної квартири та стягнення з відповідача компенсації від проданого нежитлового приміщення сауни, загальною площею 199,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька буд. 33, в розмірі вартості 1/2 частини, яка складає 482575 грн. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду є безпідставними, оскільки судом встановлено, що право позивачки на звернення до суду виникло з того моменту, коли вона дізналася про порушення свого майнового права, а скасування 16.11.2009 року виданої ОСОБА_4 на імя ОСОБА_3 довіреності щодо відчуження квартири, не є безумовної підставою для висновку про порушення прав позивача та початку перебігу строку позовної давності, крім того із відповіді нотаріуса вбачається, що про скасування довіреності особу повинен був повідомити саме відповідач (т.1а.с.237).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_7