Справа № 466/6664/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В. І.

при секретарі Луців К.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та скасування реєстрації місця проживання,

позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та скасування реєстрації місця проживання,

позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третіх осіб без самостійних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення та вселення в квартиру,

у с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 предявила в суд позов до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Як на підставу своїх вимог зазначала, що разом із двома своїми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначеною квартирою, в якій діти є зареєстрованими, вони користуються відповідно до договору найму в будинках державного і комунального житлового фону, укладеного на підставі розпорядження №110 від 13 березня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_4, який є її колишнім чоловіком, також зареєстрований за цією адресою, однак він не проживає в спірній квартирі з 20 червня 2014 року.

Раніше договір найму на право користування зазначеною квартирою був укладений на матір її колишнього чоловіка ОСОБА_8, яка померла 18 вересня 2013 року, тому договір був переукладений. Після смерті матері її колишнього чоловіка борг за житлово-комунальні послуги складав 16 700 грн., на квартиру був накладений арешт. Вона, позивач, в той час коли відповідач постійно вживав алкогольні напої, самостійно знайшла грошові кошти та погасила заборгованість за житлово-комунальні послуги, щоб зняти квартиру з-під арешту.

Факт непроживання відповідача ОСОБА_4 в спірній квартирі з 20 червня 2014 року підтверджується актами ЛКП «Рясне-402» від 01 червня 2015 року та від 04 серпня 2015 року.

З огляду на такі обставини та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26 листопада 2015 року просить постановити рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою №82 по вул. Шевченка, 338 в м. Львові та зобовязати Шевченківський відділ Державної міграційної служби у м. Львові скасувати реєстрацію місця його проживання за адресою спірної квартири.

19 жовтня 2015 року з аналогічним позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування квартирою №82 по вул. Шевченка, 338 в м. Львові та зобовязання Шевченківського відділу Державної міграційної служби у м. Львові скасування реєстрації місця його проживання за адресою спірної квартири звернулась до суду також позивач ОСОБА_6.

В обгрунтування своїх вимог зіслалась на те, що вона проживає в спірній квартирі зі своєю донькою ОСОБА_1 та двома неповнолітніми онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_4 є її колишнім зятем та він не проживає у вищевказаній квартирі з 20 червня 2014 року, що підтверджується актами ЛКП «Рясне-402» від 01 червня 2015 року та від 04 серпня 2015 року.

28 вересня 2015 року ОСОБА_4 предявив в суд самостійний позов до ОСОБА_9 Петрівни та ОСОБА_6, в якому, з урахуванням поданих 13 жовтня 2015 року уточнень до позовної заяви, просить постановити рішення, яким виселити відповідачів, як тимчасових жильців, з квартири АДРЕСА_1 та вселити його в дану квартиру.

Як на підставу своїх вимог зазначав про те, що з 19 листопада 1997 року він є зареєстрованим у вищевказаній квартирі, яка складається з двох житлових кімнат та кухні з комунальними вигодами, та відповідно до розпорядження №110 від 13 березня 2014 року є наймачем цієї квартири.

Крім нього, в цій квартирі також зареєстровані його син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та малолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, які до 2014 року фактично проживали разом зі своєю матірю ОСОБА_1 та бабцею ОСОБА_6 в їх приватизованій квартирі АДРЕСА_2 в м Львові.

ОСОБА_1 є його колишньою дружиною, шлюб з якою було розірвано на підставі її позову рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2010 року.

В серпні 2014 року його колишня дружина ОСОБА_1, посилаючись на те, що вони продали свою приватизовану квартиру АДРЕСА_2 в м Львові і купили маленьку однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (загальна площа 23,3 кв.м, житлова 9 кв.м), попросила його дозволу тимчасово проживати в його двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, оскільки їх четверо осіб, а йому запропонувала тимчасово пожити в її однокімнатній квартирі АДРЕСА_3.

Крім цього, вони домовились, що кожен буде оплачувати комунальні платежі за туж квартиру, в якій фактично проживає.

З того часу ОСОБА_1 періодично приходила в квартиру, в якій він тимчасово проживає, і навіть забирала квитанції по оплаті комунальних послуг.

В серпні 2015 року він прийшов до своєї квартири АДРЕСА_1, однак відповідачі в квартиру його не впустили та повідомили, що він там більше не живе і жити не буде.

З приводу цього він звернувся з відповідними заявами в Шевченківський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та до керівника ЛКП «Рясне-402», а отримавши з цих установ відповіді, змушений звернутись в суд.

В ході судового розгляду вищевказані позовні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були обєднані в одне провадження, оскільки предметом спору є квартира АДРЕСА_4 в м Львові, та до участі в справі в якості третіх осіб було залучено Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради, яка здійснює функції органу опіки і піклування, функції реєстрації місця проживання фізичних осіб, та ОСОБА_5, який досяг повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, яка є також представником своєї матері ОСОБА_6, та її представник ОСОБА_10, позовні заяви про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірною квартирою підтримали, зіславшись на викладені в них обставини. В задоволенні позову ОСОБА_4 про виселення просять відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання не зявився та подав заяву, з якої вбачається, що він свій позов підтримує, просить його задовольнити, а в задоволенні позовів ОСОБА_1П і ОСОБА_6 відмовити та проводити розгляд справи без його участі та з участі його представника ОСОБА_3

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, а в задоволенні позовів ОСОБА_1П і ОСОБА_6 просить відмовити у звязку з їх безпідставністю.

Представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що зазначений спір не зачіпає її інтереси та у вирішенні спору він покладається на розсуд суду.

Інші особи, які беруть участь в справі, в судові засідання не зявились, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку.

Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовів ОСОБА_1 і ОСОБА_6 слід відмовити, а позов ОСОБА_4 є обгрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира№82 по вул. Шевченка, 338 в м. Львові є неприватизованою, входить до комунальної власності м. Львова та складається з двох житлових кімнат, площею 28,10 кв.м, і кухні з комунальними вигодами. Загальна площа квартири становить 51, 60 кв.м.

Відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №110 від 13 березня 2014 року наймачем даної квартири є ОСОБА_4, який зареєстрований в цій квартирі з 19 листопада 2014 року. На підставі зазначеного розпорядження №110 між ОСОБА_4 та ЛКП «Рясне-402» 13 березня 2014 року укладено відповідний договір найму спірної квартири. Раніше наймачем вказаної квартири була мати ОСОБА_4 - ОСОБА_8, яка померла 18 вересня 2013 року.

Крім ОСОБА_4 в спірній кватирі є зареєстрованим з 23 листопада 2001 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який залучений до участі в справі в якості третьої особи, та з 08 серпня 2014 року є зареєстрована малолітня ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є колишнім подружжям, вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1998 року, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м Львова від 14 грудня 2014 року. Третя особа по справі ОСОБА_5 є їх сином, а малолітня ОСОБА_7 донькою ОСОБА_1 При народженні останньої ОСОБА_4 був записаний її батьком, однак в 2017 року цей запис було скасовано в судовому порядку. Позивач ОСОБА_6 матірю ОСОБА_1, а його ОСОБА_4 колишньою тещею.

Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та їх представників, долученими до справи письмовими доказами та ці обставини ніким з учасників процесу в судовому засіданні не оспорювались.

Судом встановлено, що до 20 червня 2014 року ОСОБА_4 постійно проживав спірній квартирі АДРЕСА_1, наймачем якої він являється, а з 20 червня 2014 року по 01 серпня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні №1 ОКЗ ОСОБА_12 з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю.

Його колишня дружина ОСОБА_1 разом з своєю матірю ОСОБА_6В та двома дітьми до серпня 2014 року проживали в приватизованій трикімнатній квартирі АДРЕСА_5, яка ними була продана в червні 2014 року. З серпня 3014 року вищевказані особи по даний час проживають в спірній квартирі АДРЕСА_1, наймачем якої є ОСОБА_4

В липні 2014 року ОСОБА_1 була придбана у власність однокімнатна неблагоустроєна квартира №3 по вул. Городоцькій м. Львові, в якій на даний час вона зареєстрована разом зі своєю матірю ОСОБА_6

Зазначені обставини також підтверджуються поясненнями в судовому засіданні ОСОБА_1, її предстаника ОСОБА_2, представника ОСОБА_4 ОСОБА_3, долученими до справи письмовими доказами та ці обставини ніким з учасників процесу в судовому засіданні не оспорювались.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Положеннями ст. 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача,

набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим

приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та

членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про

порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до приписів ст. ст. 98, 99 цього Кодексу наймач жилого приміщення та члени його сімї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових

жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця

допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48).

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які

проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення,

а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без

надання іншого жилого приміщення.

Тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що влітку 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, як колишнім подружжям, яке має спільного сина ОСОБА_13, була досягнута домовленість про те, що вона, ОСОБА_1, разом зі своєю матірю ОСОБА_6 та дітьми, через відсутність умов для проживання у звязку з відчуженням своєї трикімнатної квартири АДРЕСА_5 тимчасово вселяться в його квартиру АДРЕСА_1, а він, ОСОБА_4, - тимчасово буде проживати в придбаній ними однокімнатній квартирі АДРЕСА_3. У звязку з цією домовленістю з початку серпня 2014 року ОСОБА_1, її мати ОСОБА_6 та двоє дітей проживають в спірній квартирі, а ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3.

Суд вважає, що причини непроживання ОСОБА_4 в спірній квартирі є поважними та правових підстав для визнання його втратившим право користування цією квартирою немає.

ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_6 проживають в спірній квартирі в якості тимчасових жильців, оскільки як члени сімї наймача в квартиру АДРЕСА_1 не вселялись, з наймачем однією сімєю не проживали, а тому підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

При цьому суд приймає до уваги також те, що ОСОБА_4 та його представник пропонували вирішити спір в позасудовому порядку шляхом переоформлення ОСОБА_1 на нього права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, після чого він відмовиться від свого позову, дасть згоду на реєстрацію ОСОБА_1 і її матері в спірній квартирі, а сам зніметься з реєстрації за адресою спірної квартири. Однак на такий спосіб врегулювання спору ОСОБА_14 не погодилась.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовів ОСОБА_1 і ОСОБА_6 слід відмовити у звязку з їх безпідставністю, а позов ОСОБА_4 є таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 9, 65, 71, 72, 98, 99 ЖК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та скасування реєстрації місця проживання - відмовити у звязку з безпідставністю позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та скасування реєстрації місця проживання - відмовити у звязку з безпідставністю позовних вимог.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третіх осіб без самостійних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення та вселення в квартиру задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_6 без надання іншого жилого приміщення.

Вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_7.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_15