АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/1421/17 Головуючий у 1 інстанції -Шкірай М.І.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Пікуль А.А., Шахової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» (далі - ПАТ «Кредит Європа Банк») і просив ухвалити рішення, яким визнати припиненим договір поруки, укладений сторонами 28.08.2008 року на забезпечення кредитних зобов»язань третьої особи ОСОБА_4 перед ПАТ «Кредит Європа Банк».

Послався на те, що заборгованість позичальника ОСОБА_4 виникла перед Банком ще в 2009 році, а тому, як вважав позивач, банк пропустив річний строк, передбачений п.1.17.6. Кредитного договору, в силу якого порука припиняється, якщо Банк протягом одного року від дня настання строку виконання цього договору (основного зобов»язання) не пред»явить вимоги до поручителя.

Справа судами розглядадсь неодноразово.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 07 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11.02.2016 року, у позові відмовлено /а.с.114-115, 149-150/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діяла за дорученням позивача ОСОБА_2, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07 грудня 2015 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову, визнавши поруку припиненою з 31.01.2014 року, оскільки, як вважав скаржник, відповідно до розрахунку Банку у позовній заяві до третейського суду від 28.08.2014 року, заборгованість позичальника ОСОБА_4 перед Банком виникла з 31.01.2013 року /а.с.119-122/.

Ухвалою ВССУ від 21.09.2016 року ухвала Апеляційного суду м.Києва від 11.02.2016 року скасована, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції /а.с.183-185/.

Касаційна інстанція зазначила, що, залишаючи рішення судлу першої інстанції без змін, апеляційний суд дійшов передчасного висновку, оскільки у порушення ст.ст.212-214, 303, 315 ЦПК України суд не перевірив посилань позивача на те, що заборгованість за черговими платежами по кредиту у ОСОБА_4 виникла 31 січня 2013 року, що вбачається з розрахунку Банку доданого до позовної заяви, поданої до третейського суду, а із вимогою про дострокове повернення усієї суми кредиту банк звернувся 28 червня 2014 року, пред»явивши позов до третейського суду, тобто, саме з цієї дати виникла заборгованість за всією сумою кредиту.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07 грудня 2015 року залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи, між кредитором ПАТ«Кредит Європа Банк» та ОСОБА_4, як позичальницею, та ОСОБА_2, як поручителем, 28.08.2008 року за №00009-СL53 укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальниці споживчий кредит на придбання автомобіля у сумі 27.970,85 дол.США під 12,6% річних на термін до 30.08.2016 року, зі щомісячним погашенням кредиту та відсотків згідно визначеного сторонами графіку/а.с.8-9/.

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а в силу ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

В силу п.1.17.6. кредитної угоди порука припиняється, якщо банк протягом одного року від дня настання строку виконання цього договору не пред»явить вимоги до поручителя.

Крім того, у п.1.20. цієї угоди сторонами передбачене третейське застереження, згідно якого сторони домовились, що у разі неможливості вирішення спірних питань шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Волошиновчием О.П. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських бьанків, що знаходиться по вул.М.Расково.№15 у м.Києві.

Із зазначеного слідує, що між відповідачем ПАТ«Кредит Європа Банк» та позивачем ОСОБА_2 виникли договірні відносини поруки, в силу яких, відповідно до ст.553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов»язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Оскільки позичальник ОСОБА_4 в порушення умов кредитного договору заборгувала Банку кредитні кошти, ПАТ«Кредит Європа Банк» 01.07.2014 року звернувся до третейського суду з позовом про солідарне стягнення з основного позичальника та його поручителя ОСОБА_2 кредитної заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинамаи, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати проуцентів.

При цьому, право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов»язання до настання строку виконання визначеного договором.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договору поруки, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов»язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов»язання згідно з такими умовами, тобто, з моменту настання строку виконання зобов»зання в повному обсязі або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.08.2014 року за №1162/14 з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь Банку заборговність у сумі 173.168.98 грн.

Звертаючись до третейського суду з позовною заявою, Банк вимагав стягнути не лише прострочений борг, але і провернути частину позики, строк погашення якої не настав/а.с.104-105/.

Отже, починаючи з 01.07.2014 року Банк, у відповідності з ч.2 ст.1050 ЦК України достроково змінив кінцеву дату виконання кредитних зобов»язань основного тпозичальник та його поручителя ОСОБА_2, оскільки звернення Банку до третейського суду з указаним позовом належить розглядати, як вимогу про дострокове повернення всього кредитного боргу.

Таким, чином, враховуючи договірну умову, передбачену у п.1.17.6. Кредитної угоди, згідно до якої порука припиняється, якщо банк протягом одного року від дня настання строку виконання цього договору не пред»явить вимоги до поручителя, порука мала б припинитись з 2.07.2015 року, тобто, через рік після звернення Банку до третейського суду з указаним позовом.

Між тим, у відповідності з договірними умовами в частині третейського застереження, згідно якого сторони домовились про розгляд спору третейським судом, Банк правомірно звернувся за вирішенням спору до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, рішенням якого від 28.08.2014 року за №1162/14 з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь Банку кредитну заборговність у сумі 173.168.98 грн.

Указане рішення третейського суду не оскаржувалось.

Доводи скаржника відносно того, що річний строк, передбачений п.1.17.6. кредитного договору належить вираховувати з 31.01.2013 року, оскільки саме з цієї дати виникла заборгованість у основного позичальника по погашенню чергових щомісячних платежів по кредиту, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, згідно договірних умов, договір поруки припиняється після спливу одного року від дня настання строку виконання кредитного договору.

Отже вимоги скаржника відносно того, що відносини поруки належить визнати припиненими або з 2009 року, або з 31.01.2014 року є безпідставними.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно встановлених обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді