АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3730/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/100/К/17 суддя Тимошенко Т.І.
Категорія - 32 (І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

10 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника внаслідок професійного захворювання.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Мордвінків Сергій Вячеславович,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника внаслідок професійного захворювання, посилаючись на те, що його батько ОСОБА_6 працював на підприємстві відповідача протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, довідкою МСЕК від 26 жовтня 2004 року встановлений причинний зв'язок смерті його батька від професійного захворювання.

Посилаючись на те, що внаслідок смерті батька йому завдано моральної шкоди, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулися у його особистому житті, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 220000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 04 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вважає, що суд дійшов висновку щодо спричинення моральної шкоди позивачу за відсутності належних доказів, які це підтверджують й не врахував, що обов'язок з відшкодування такої шкоди повинен бути покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Крім того, не враховано судом й тієї обставини, що позивач не перебував на утриманні батька та є повнолітнім, що виключає його право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - Мордвінкіна С.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8).

У січні 1987 році ОСОБА_6 вперше було встановлено професійне захворювання з діагнозом - пиловий бронхіт І-ІІ ст., емфізема легень І ст., ДН І ст., про що свідчить повідомлення про хронічне професійне захворювання від 04.01.1987 року та акт посмертного огляду по встановленню причинного зв'язку між смертю та профзахворювання № 89 від 07 жовтня 2004 року (а.с. 4,5-7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 липня 2004 року серії НОМЕР_1, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 3).

Розширеною медико-соціальною експертною комісією встановлено причинний зв'язок настання смерті ОСОБА_6 із встановленим йому за життя професійним захворюванням, висновок про що містить акт № 89 від 07 жовтня 2004 року (а.с. 5-7).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із встановленням причинного зв'язку смерті його батька із отриманим ним за життя професійним захворюванням, а також з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, його переживань та страждань, пов'язаних із втратою, найріднішої людини - батька.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України.

Якщо події, які породили цивільне право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності ЦК України, то вони підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167,1168 ЦК України.

Зазначеним висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14 та від 02 вересня 2015 року у справі №6-576цс15, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для врахування іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні таких норм матеріального права до спірних правовідносин.

Таким чином, за умови коли професійне захворювання було встановлене до 01 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, при наявності причинного зв'язку з професійним захворюванням, до правовідносин про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї померлого підлягають застосуванню положення статті 1168 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про помилковість застосування судом до спірних правовідносин положення ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, оскільки професійне захворювання у батька позивача - ОСОБА_6 було виявлено у 1987 році та виникло до набрання чинності ЦК України 2003 року, яким було визначено право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю, однак право на відшкодування зазначеної шкоди виникло у позивача саме з моменту смерті його батька ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто вже після 1 січня 2004 року - дати набрання чинності ЦК України, в тому числі і норми встановленої частиною 2 статті 1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи членам її сім'ї.

Посилання відповідача на те, що виниклі правовідносини повинні регулюватися відповідності до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» та обов'язок з відшкодування моральної шкоди повинен бути покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, не ґрунтується на вимогах матеріального права та обставинах справи.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Відповідно до акту Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної № 89 від 07 жовтня 2004 року, встановлений причинний зв'язок між смертю ОСОБА_6 із встановленим йому за життя професійним захворюванням.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

З огляду на вищезазначене та враховуючи, що батько позивача ОСОБА_6 отримав професійне захворювання у зв'язку з незабезпеченням йому відповідачем безпечних та нешкідливих умов праці, колегія суддів погоджуються з правильним висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві - сину померлого.

Посилання представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» в апеляційній скарзі на те, що підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні, оскільки він не перебував на утриманні батька та є повнолітнім, колегія суддів не приймає до уваги, так як поняття «діти» вжито у ч. 2 ст. 1168 ЦК України, в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи, а необхідність перебування повнолітніх дітей на утриманні померлого для відшкодування моральної шкоди завданої його смертю не передбачено положеннями ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-208цс14, ухваленої за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем вини відповідача в отриманні батьком позивача ОСОБА_3, померлим ОСОБА_6, професійного захворювання, у зв'язку із відсутністю вказівки на конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання померлого, також не можуть бути взятими до уваги, оскільки неможливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «КЗРК» обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку зі смертю його батька внаслідок встановленого йому за життя професійного захворювання, яке виникло в результаті незабезпечення останньому відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком» безпечних та нешкідливих умов праці, встановлений в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи.

Так, позивач втратив рідну людину, яку він дуже любив і поважав, у ОСОБА_3 порушено звичайний для нього спосіб життя, а втрата близької людини, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, був для нього опорою, моральною підтримкою, і він змушений переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

Фактично, доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: