АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/134/17 Справа № 199/9703/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Максюти Ж.І., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач є її братом, і між ними триває конфлікт з приводу спадкового нерухомого майна їх батьків. У звязку із цими неприязними стосунками відповідач 02 липня 2015 року направив на адресу Придніпровської залізниці за місцем роботи позивача, до Генеральної прокуратури України та Державної фіскальної служби України скаргу, в якій поширив відносно позивача недостовірну інформацію, яка порочить її честь, гідність та ділову репутації, а саме вказав на зберігання позивачем на своїй дачі майна Укрзалізниці, отримання позивачем хабарів, вчинення фінансових махінацій тощо. Дана скарга зумовила проведення на підприємстві за місцем роботи позивача відповідної перевірки, результати якої не підтвердили заявлені відповідачем у скарзі факти. Через поширення вказаної недостовірної інформації позивач пережила значне нервове перевантаження та стрес, що зумовило погіршення її здоровя: підвищувався кровяний тиск, зявилось безсоння та серцеві напади, виникла доброякісна пухлина. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просила зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, шляхом надіслання за місцем роботи позивача листа зі спростуванням змісту скарги від 02 липня 2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди 10000,00 гривень (а.с.2-3, 83-86 т.1).

Із позовом звернувся також ОСОБА_4, зазначивши, що відповідач ОСОБА_2 02 липня 2015 року звернувся зі скаргою за місцем роботи матері позивача ОСОБА_3, при цьому в цій скарзі, яка надійшла і за місцем роботи ОСОБА_4, відповідач вказав недостовірну інформацію про те, що позивач систематично перебуває на службі у нетверезому стані, хоча сам позивач характеризується за місцем роботи виключно позитивно, користується повагою у трудовому колективі, нагороджувався дипломами за трудові досягнення. Направлення відповідачем скарги вказаного змісту, за переконанням позивача, зумовлено наявністю неприязних стосунків між відповідачем, позивачем та третьою особою, які виникли на підставі майнових суперечок з приводу спадщини батьків відповідача та третьої особи. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд зобовязати відповідача ОСОБА_2 спростувати поширену недостовірну інформацію, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 шляхом зобовязання відповідача направити лист за місцем роботи позивача із зазначенням недостовірності інформації щодо позивача у скарзі від 02 липня 2015 року (а.с.58-60, 88-89 т.1).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року вирішено інформацію, викладену ОСОБА_2 у його скарзі від 02 липня 2015 року, адресованій ПАТ «Українська залізниця», Генеральній прокуратурі України та Державній фіскальній службі України, про те, що «у ОСОБА_3 на дачі у великій кількості зберігаються нові простирадла, наволочки, ковдри, пральний порошок, які є власністю ПАТ «Укрзалізниця»; ОСОБА_3 брала хабарі від людей, які отримують санаторні путівки до санаторію «Прибій»; ОСОБА_3 здійснювала фінансові махінації на отримання матеріальної допомоги; ОСОБА_4 систематично знаходиться у нетверезому стані на службі» визнати такою, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно. Зобовязано ОСОБА_2 спростувати інформацію, викладену ним у скарзі від 02 липня 2015 року, адресованій ПАТ «Українська залізниця», Генеральній прокуратурі України та Державній фіскальній службі України, і яка визнана судом такою, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 та ОСОБА_4, шляхом направлення протягом тридцяти днів з дня набрання даним рішення суду законної сили листа до Дорожньої профспілкової організації (ДОРПРОФСОЖ) Придніпровської залізниці (49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса (ОСОБА_5), буд.108) та до Дніпропетровського пасажирського вагонного депо Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49064, м. Дніпропетровськ, пр. С.Нігояна, буд. 42-Б) наступного змісту: «Прошу вважати інформацію, яка викладена у моїй скарзі від 02 липня 2015 року, адресованій ПАТ «Українська залізниця», Генеральній прокуратурі України та Державній фіскальній службі України», а саме те, що «…у ОСОБА_3 на дачі у великій кількості зберігаються нові простирадла, наволочки, ковдри, пральний порошок, які є власністю ПАТ «Укрзалізниця»; ОСОБА_3 брала хабарі від людей, які отримують санаторні путівки до санаторію «Прибій»; ОСОБА_3 здійснювала фінансові махінації на отримання матеріальної допомоги; ОСОБА_4 систематично знаходиться у нетверезому стані на службі…», такою, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 та ОСОБА_4.». ОСОБА_3 у задоволенні іншої частини її позовних вимог відмовлено. У рахунок відшкодування судових витрат стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 487,2 гривень, на користь ОСОБА_4 551,2 гривень, а на користь держави 64,00 гривні (а.с. 132-137 т.1).

В апеляційні скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між сторонами у справі останні декілька років наявні неприязні, конфлікті стосунки, які виникли на підґрунті суперечок з приводу поділу відповідачем ОСОБА_2 з позивачем ОСОБА_3 спадщини їх батьків, з приводу чого мали місце і спори, які вирішувались в судовому порядку з 2013 року. Наявність неприязних стосунків з боку відповідача до позивача ОСОБА_3 також підтвердили в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.4, 101-102, 105-106, 111, 112, 114-130 т.1).

02 липня 2015 року відповідачем було складено адресовану Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця», Генеральній прокуратурі України та Державній фіскальній службі України скаргу на ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якій відповідач, посилаючись на Закон України «Про очищення влади», люстрацію, на факти зловживання владою в Регіональній філії «Придніпровська залізниця», зокрема, зазначив, що у ОСОБА_3 на дачі у великій кількості зберігаються нові простирадла, наволочки, ковдри, пральний порошок, які є власністю ПАТ «Укрзалізниця»; ОСОБА_3 брала хабарі від людей, які отримують санаторні путівки до санаторію «Прибій»; ОСОБА_3 здійснювала фінансові махінації для отримання матеріальної допомоги; ОСОБА_4 систематично знаходиться у нетверезому стані на службі. Крім того, у своїй скарзі відповідач стверджував, що ОСОБА_3 у себе вдома та на дачі має килимові доріжки зеленого та червоного кольорів, а також те, що сімя ОСОБА_3 так звані «новорічні подарунки» не зїдає до травневих свят. За наведеними у скарзі фактами відповідач просив адресатів прийняти заходи реагування (а.с.7, 62 т.1).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що скарга ОСОБА_2 була подана ним до регіональної філії «Придніпровської залізниці» Дніпропетровське пасажирське вагонне депо ПАТ «Українська залізниця» 21.07.2015 року за вхідним номером 2723, що підтверджується листом зазначеної філії Української залізниці від 04.01.2017 року №40 та копією виписки із журналу вхідної кореспонденції (а.с.210-212 т.1).

Також, згідно листа ДФС України №22794 від 30.12.2016 року від ОСОБА_2 06.07.2015 року надійшла скарга щодо протиправних дій посадових осіб Придніпровської залізниці (а.с. 218-219 т.1).

Апеляційної судом також встановлено, що відповідно до листа Генеральної прокуратури України №19-4719вих-17 від 12.01.2017 року в системі електронного документообігу Генеральної прокуратури у період з липня по вересень 2015 року зареєстровано дві скарги ОСОБА_2 на дії ОСОБА_3, а саме: 08.07.2015 року за вхідним номером 217075-15 та 17.08.2015 року за вхідним номером 251621-15. Дані звернення були скеровані за належністю до Міністерства інфраструктури України та прокуратури Дніпропетровської області (а.с. 221-248 т.1).

У зв»язку з отриманням скарг відповідача за місцем роботи позивача ОСОБА_3 роботодавцем було проведено відповідні перевірки, якими встановлено, що викладені відповідачем у скарзі негативні факти відносно ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження, про що відповідача було повідомлено письмово. Так само не підтвердились і заявлені у скарзі негативні факти щодо ОСОБА_4 (а.с.8, 38, 51-54, 63-66 т.1).

Крім того, судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем своєї роботи у відповідних підрозділах/організаціях Придніпровської залізниці мають виключно позитивні характеристики, за час своєї трудової діяльності кожен з них неодноразово нагороджувався грамотами/дипломами за трудові досягнення із здійсненням записів до трудових книжок. Позивач ОСОБА_3 також нагороджувалась знаком «За заслуги перед профспілкою» та преміювалась за трудові досягнення, а позивач ОСОБА_4 за період роботи в Придніпровській залізниці також здобув спеціальну та вищу освіти, неодноразово підвищував кваліфікацію за своєю професією. Окрім цього, позивач ОСОБА_4 за характером своєї роботи періодично проходить, в тому числі, профілактичний наркологічний огляд, результати якого суперечать викладеним відповідачем у його скарзі даним щодо перебування вказаного позивача на роботі в стані алкогольного спяніння. Позитивну характеристику ОСОБА_3 надали в судовому засіданні і свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є колегами позивачки (а.с.39, 40, 54-56, 66-74, 93 т.).

В судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що про подання та зміст скарги відповідача від 02 липня 2015 року, в якій надавалась вкрай негативна характеристика позивачам, згодом стало відомо і трудовому колективу, в якому працюють позивачі (а.с.101-102, 105-106 т.1).

Конституція України (ст.ст. 3, 28) визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також гарантує право кожного на повагу до його гідності.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У абзацах 1, 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року розяснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У пункті 15 вказаної постанови розяснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року розяснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши факти направлення відповідачем скарги від 02 липня 2015 року, яка містить у формі тверджень негативну неправдиву інформацію відносно позивачів, та отримання її адресатами, зокрема, роботодавцями позивачів (Дорожньою профспілковою організацією (ДОРПРОФСОЖ) Придніпровської залізниці та Дніпропетровським пасажирським вагонним депо Регіональної філії «Придніпровська залізниця»), Державною фіскальною службою та Генеральною прокуратурою України, - місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і задоволення у повному обсязі позову ОСОБА_4 та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Посилання апелянта на те, що направлення скарги від 02 липня 2015 року є реалізацією його конституційних прав, передбачених ст.40 Конституції України, не може бути прийнято до уваги, оскільки у викладеній скарзі наявні завідомо неправдиві відомості, які також не знайшли свого підтвердження під час проведених службових перевірок. Скарга була направлена відповідачем не лише до правоохоронних органів, а також і за місцем роботи позивачів, що зумовило необхідність відстоювати позивачам своє добре ім»я.

Твердження відповідача про те, що він спрямував свою скаргу лише до правоохоронних органів і не направляв за місцем роботі позивачки спростовуються наведеними вище письмовими доказами, що свідчать про надходження до роботодавця позивачка скарги саме від відповідача.

Колегія звертає увагу, що відповідачем не представлено будь-яких доказів на підтвердження достовірності фактів, що викладені в його скаргах; клопотання про витребування відповідних доказів судом у передбаченому діючим процесуальним законом порядку не заявлені. Недостовірність інформації, що викладена у скаргах доведена наявними в матеріалах справи письмовими доказами та показами свідків.

Суд зауважує, що згідно змісту апеляційної скарги рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржені, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді