Справа № 369/8644/17
Провадження № 2/369/3529/17
РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретарі Яцевич В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок №4 по вулиці Травнева в селі Білогородка Києво - Святошинського району Київської області належить йому на праві особистої власності на підставі свідоцтва на право власності на жилий будинок від 04 квітня 2000 року виданого на підставі рішення виконкому Білогородської сільської ради №6/2 від 15 лютого 2000р.

Даний жилий будинок зареєстрований за позивачем ОСОБА_3 бюро технічної інвентаризації 05 квітня 2000 року за реєстровим №893.

В згаданому вище житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 з 06 вересня 2002 р., що вбачається із записів будинкової книги.

Відповідач, ОСОБА_2 бувший чоловік доньки позивача, шлюб з яким було розірвано 15 листопада 2016 року, про що свідчить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року.

Відповідач зареєстрований в належному позивачу будинку з 06 вересня 2002 року, але не проживає в ньому з 17 лютого 2015 року. Він добровільно залишив, без будь-яких поважних причин, вищезгаданий будинок і до цього часу в ньому не проживає, ніякого інтересу до житла не проявляє.

Факт, що відповідач не проживає в належному позивачу на праві особистої власності жилому будинку №4 по вулиці Травнева в селі Білогородка Києво- Святошинського району Київської області, стверджується актами депутата Білогородської сільської ради ОСОБА_4 від 13.05.2017 року, від 13.06.2017 року, від 13.07.2017 року.

Відповідач, ОСОБА_2, не проживає в згаданому вищезгаданому будинку більше одного року, а тому втратив право на користування даним житлом.

Так як відповідач зареєстрований в належному позивачу на праві власності будинку, то він, як власник будинку, не може вільно розпоряджатися своєю власністю.

Тому позивач просив ухвалити рішення яким, визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку №4 по вулиці Травнева в селі Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти вимог позову заперечували та просили в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідків, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку №4 по вулиці Травнева в селі Білогородка Києво - Святошинського району Київської області, на підставі свідоцтва на право власності на жилий будинок від 04 квітня 2000 року виданого на підставі рішення виконкому Білогородської сільської ради №6/2 від 15 лютого 2000р.

В даному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 з 06 вересня 2002 р., що вбачається із записів будинкової книги та довідки форми № 3.

Відповідач, ОСОБА_2 був зареєстрований у вказаному житловому будинку будучи чоловіком доньки позивача ОСОБА_5

В подальшому, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.11.2016 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано.

Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач зазначав що відповідач не проживає в жилому ІНФОРМАЦІЯ_2 вже більше року, що стверджується актами депутата Білогородської сільської ради ОСОБА_4 від 13.05.2017 року, від 13.06.2017 року, від 13.07.2017 року.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

В той же час, позивач в судовому засіданні надаючи пояснення зазначив що відповідач інколи зявляється до його будинку, та відповідно там ночує, інколи він приїздить за своїми речами, в той же час я в самому будинку знаходиться його одяг труси, майка.

З пояснень сторін а також показів свідків вбачається що відповідач ОСОБА_2 здійснює свою підприємницьку діяльність повязану з ремонтом автомобілів по місцю своєї реєстрації, а саме с. Білогородка, вул. Травнева, 4.

Крім того, позивач зазначив що відповідач перебуваючи на території домоволодіння чинить йому перешкоди у користуванні майном та не пускає на територію будинку.

Отже, відповідні акти депутата сільської ради не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази що підтверджуються факт відсутності відповідача за місцем реєстрації понад рік, оскільки спростовуються наданими поясненнями сторін в судовому засіданні та показами свідків.

Припинення шлюбних відносин відповідача з донькою позивача згідно зі ст. ст. 405 ЦК України не є підставою для позбавлення права користування житлом, а факту не проживання ОСОБА_2 понад один рік в житловому будинку без поважних причин позивач та його представник в судовому засіданні не довели, що є їх процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

З наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, а отже у позові необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 405 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя Т.В. Дубас