АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів Перепелюк І.Б., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Тесліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Фермерського господарства «Каплівчанка» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Каплівчанка» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Каплівчанка» (далі - ФГ «Каплівчанка») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Зазначав, що він є власником земельної ділянки загальною площею 2,58 га, яка розташована на території Анадольської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, з цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За договором оренди впродовж 2007 - 2010 років земельна ділянка перебувала у користуванні ФГ «Каплівчанка».

У подальшому він відмовився здавати в оренду земельну ділянку, однак за усною домовленістю земельною ділянкою продовжувало користуватися ФГ «Каплівчанка».

У липні 2014 року він попередив посадових осіб ФГ «Каплівчанка» про те, що в подальшому сам буде обробляти свою земельну ділянку.

У грудні керівництво господарства повідомило про наявність договору оренди земельної ділянки, укладеного від його імені з ФГ «Каплівчанка».

Копію договору він зміг отримати лише у 2015 році, з тексту якого дізнався, що 27 вересня 2010 року від його імені укладено новий договір оренди з відповідачем строком на 10 років.

Посилаючись на те, що указаного договору він не підписував, його волевиявлення на укладення договору не було, просив визнати договір оренди недійсним.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано договір оренди земельної ділянки від 27 вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Каплівчанка» в особі директора Сухар М. І., зареєстрований у Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 травня 2012 року за № 00797, недійсним.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ФГ «Каплівчанка» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

У справі встановлено і це визнається сторонами, що позивач є власником земельної ділянки загальною площею 2,58 га, яка розташована на території Анадольської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, з цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

27 вересня 2010 року від імені позивача укладено договір оренди з відповідачем строком на 10 років.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 24 березня 2016 року, проведеної Чернівецьким НДЕКЦ, підпис від імені позивача в зазначеному договорі оренди від 27 вересня 2010 року виконаний не ОСОБА_3 а іншою особою (а.с.101-107).

Згідно зіст. 13 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 18, 20 Закону).

У справі встановлено, що оспорюваний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою.

Отже, договір оренди від 27 вересня 2010 року був укладені без відома та волевиявлення позивача, а тому відповідно до ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України він є недійсним.

Доводи апелянта про те, що позивач надавав згоду на укладення договору, оскільки раніше укладав договір оренди, а в подальшому погоджувався з користуванням земельною ділянкою тим же орендарем є необґрунтованими.

Наявність попереднього договору не свідчить про його пролонгацію зі згоди позивача на новий строк.

Фактичне користування ФГ «Каплівчанка» земельною ділянкою після 2010 року не свідчить про намір укладення позивачем нового договору на певний строк.

Апелянт посилається на отримання позивачем плати за користування земельною ділянкою.

Проте указане позивач заперечує, підписи у відомостях про отримання орендної плати вчинені не позивачем.

Відповідним доказам суд першої інстанції дав належну оцінку.

Апелянт посилається на наявність підстав для відмови у позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Такі доводи є необґрунтованими.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Посилання ФГ «Каплівчанка» на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею не заслуговують на увагу та є такими, що суперечать нормам статті 261 ЦК України.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-48цс15.

У справі встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність оспорюваного договору оренди, лише у грудні 2014 року, а з текстом договору міг ознайомитися лише у 2015 році, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі належного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Каплівчанка» відхилити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. Б. Перепелюк

І. М. Литвинюк