АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/151/17 Головуючий 1 інст. Слурденко О.І.
Справа №636/142/16-ц Доповідач Кругова С.С.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Гуцал Л.В.,

ОСОБА_1,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 117 000 грн.(4500 доларів США у гривневому еквіваленті станом на день подачі позову до суду), суму інфляційних втрат 80262 грн. , 3% річних у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 9587 грн. 60 коп. та сплачений ним судовий збір в розмірі 3097 гривень, а разом 209947 грн 60 коп.

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з зустрічним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати правочин, який виник внаслідок оформлення ним розписки від 20.04.2008 року на ім'я ОСОБА_3, недійсним, як вчинений під впливом насильства.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 08 липня 2016 року (з урахуванням ухвал цього ж суду про виправлення описок від 02.11.2016 року та від 28.11.2016 року) позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 117 000 грн. основного боргу, втрати від інфляції 80 262 грн., 3 % річних 9 587 грн. 60 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 3097 грн. 60 коп., а разом 209 947 грн. 20 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову або змінити рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, зменшивши розмір стягнутої суми боргу на 80 262 грн.

В обгрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Надана ОСОБА_3 розписка не є підтвердженням договору позики, а вказує на примусове її написання у звязку із находженням ОСОБА_2 в цей час у секті ОСОБА_5 В період часу з 1998 по 2012 роки він знаходився у психологічній залежності від лідера цієї секти, в ситуації психологічного пресингу, загрози фізичної розправи, фізичного і психологічного виснаження, у звязку з чим він не міг правильно сприймати та повною мірою усвідомлювати наслідки своїх дій. Видаючи розписку він діяв проти справжньої своєї волі. Особи, які здійснювали на нього в цей час психологічний тиск та використовували його стан за вироком Київського районного суду міста Харкова від 07.10.2013 року визнані винними у скоєні ряду злочинів та засудженні до позбавлення волі.

Суд першої інстанції помилково застосував до грошових зобовязань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях, в той час як за змістом розписки кошти були позичені в іноземній валюті.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив рішення в оскаржуваній частині залишити без змін і справу розглядати без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, постановив рішення в частині стягнення суми інфляційних втрат з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин ухвалене судове рішення в цій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни ухваленого судового рішення в частині стягнення суми інфляційних втрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а також з недоведеності написання та видачі розписки під впливом обману або насильства.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 20 квітня 2008 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 4500 доларів США, яку зобовязався повернути до 20.04.2013 року. Вказані обставини підтверджується письмовою розпискою, складеною власноруч ОСОБА_2 від 20.04.2008 року (а.с. 6). Свої зобов»язання ОСОБА_2 не виконав. Борг не повернув. Між сторонами виникли спірні правовідносини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення в частині стягнення 80 262 грн. - індексу інфляції підлягає зміні в цій частині на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з відмовою у задоволенні позову . В іншій частині рішення суду є обгрунтованим і ухваленим у відповідності до діючого законодавства.

Що стосується відмови у задоволенні зустрічного позову, судова колегія погоджуючись з рішенням суду першої інстанції виходить з наступного.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму ВС України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину,

вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має

виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях.

Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і

іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів

її сім'ї, родичів тощо або їх майна.

Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком

суду, постановленим у кримінальній справі.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доводи ОСОБА_2 щодо набрання чинності вироком Київського районного суду міста Харкова від 07.10.2013 року по справі № 2018/8287/2012 не спростовують висновків суду першої інстанції, так як спірні правовідносини не були предметом вказаного кримінального провадження.

Матеріали справи не містять доказів, що отриманні у позивача грошові кошти ОСОБА_2 віддав членам секти і вони застосовували до нього насильство щодо укладення оспорюваного договору позики.

Висновок експертизи №2 від 26 березня 2012 року не містить відомостей, що до ОСОБА_2 застосовувалось насильство в строк до укладання договору 20 квітня 2008 року.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення , суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На користь позивача ухвалене рішення про стягнення суми боргу 117000 грн. та 3% річних в сумі 9587,60 грн., всього 126587 грн. 60 коп.

Отже , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% від суми заоволених позовних вимог в сумі 1266 грн.

Керуючись ст. ст. 10,60,88,303, 304, п.3 ч.1 ст. 307,ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 липня 2016 року змінити в частині стягнення інфляційних витрат і судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат в сумі 80 262 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1266 грн.

Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення суми боргу 117000 грн., 3% річних в сумі 9587,60 грн. та відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Л.В. Гуцал

ОСОБА_1