Справа № 442/3642/16 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/1466/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицького міського пологового будинку на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицького міського пологового будинку про стягнення не донарахованої індексації заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з Дрогобицького міського пологового будинку на користь ОСОБА_3 суму не донарахованої індексації заробітної плати, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, в сумі 2 677,28 грн.

Із зазначених сум невиплаченої індексації заробітної плати, стягнутих на користь ОСОБА_3 при їх виплаті, мають бути утримані прибутковий податок та інші платежі.

Вирішено питання стягнення судового збору.

Рішення суду оскаржив головний лікар Дрогобицького міського пологового будинку ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення прийшов до висновку про підставність нарахування індексації заробітної плати ОСОБА_3, за роботу у 2015 році покликаючись при цьому на положення ЗУ «Про оплату праці» та ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», не взявши до уваги відсутність фінансування на індексацію заробітної плати. Апелянт вказує, що індексація заробітної плати може нараховуватися в межах наданих субвенцій, а тому нарахування та виплати заробітної плати позивачу проведено з дотримання вимог чинного законодавства і не має підстав для задоволення позовних вимог..

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку про підставність нарахування індексації заробітної плати ОСОБА_3, за роботу у 2015 році покликаючись при цьому на положення ЗУ «Про оплату праці» та ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення».

Встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_3 працює у Дрогобицькому міському пологовому будинку на посаді лікаря-анестезіолога з окладом 2062,00грн.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії довідок про доходи за період роботи з січня по грудень 2015 року вбачається, що позивачам не виплачувалась належна індексація.

Судом встановлено, що відповідно до пояснень наданих в судовому засіданні начальником фінансового управління ОСОБА_6 вбачається, що індексація заробітної плати може нараховуватись в межах наданих субвенцій, а доведений м. Дрогобичу у 2015-2016 р.р. обсяг медичної субвенції не дає можливості забезпечити установи охорони здоров"я навіть найнеобхіднішими видатками.

Відповідно до ст.95 КЗпП України та ст. 34 Закону України „Про оплату праці" заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078).

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2015 року становить 1218грн. з 01 вересня 2015 року -1378грн.

Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до ст. 3-5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» загальне правило визначення суми індексації заробітної плати: «Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків» із визначенням базового місяця для кожного працівника індивідуально. Для визначення базового місяця співробітника існує два підходи:

1. у разі, коли за весь час роботи на підприємстві співробітникові жодного разу не підвищувався посадовий оклад, тоді для такого співробітника, базовим вважають місяць, що передує місяцю його прийому на роботу.

2. у разі, коли зарплата працівника підвищувалася (розмір підвищення окладу не має значення), то базовим вважають місяць, в якому відбулося таке підвищення.

На підставі п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Так, згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналізуючи положення трудового законодавства, Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 виходив з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків.

Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, установи, організації здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

При розгляді справи районним судом всебічно та обєктивно з»ясовані обставини справи.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності фінансування на індексацію заробітної плати, колегія суддів вважає не обґрунтованими та такими, що суперечать п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Окрім того така індексація відповідачем відповідно до довідок була нарахована.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дрогобицького міського пологового будинку відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді