І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 березня 2017 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Лєдової А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Перемоги, 51, цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, третя особа Запорізька організація інвалідів війни, про відшкодування у порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,
Представник позивача у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась судом належним чином. Представник позивача ОСОБА_3 надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти постановлення заочного рішення.
Відповідач та третя особа у судове засідання повторно не прибули, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причину неявки не повідомили. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання або не знаходженням за адресою.
За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
25 жовтня 2014 р. о 09:30 годині ОСОБА_1, керуючи автомобілем «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_1 у м. Запоріжжя не перехресті вул. 40 років Радянської України/пл.Профспілок, проїхав на заборонений сигнал світлофора (жовтий), внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2, чим порушив п. 8.7 Правил дорожнього руху України.
29 жовтня 2014 р. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 809460 за ст. 124 КУпАП.
Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2014 р. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП й накладено стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 гривень, стягнуто судовий збір.
Дана постанова в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили 24 листопада 2014 р.
Судом встановлено, що на день скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Договірних зобов'язань між позивачем, потерпілою особою та відповідачем не виникало.
Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Відповідно до п.п. а) п. 41.1. ст. 41 вказаного Закону, позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно ст. 22 Закону позивач відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП.
15 грудня 2014 р. потерпілий ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про здійснення відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу ЗАЗ 110307, державний номерний знак НОМЕР_3 в результаті ДТП, яка відбулась 25 жовтня 2014 р. за участю відповідача.
Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб ЗАЗ 110307, державний номерний знак НОМЕР_3, становить 7 033,56 гривень, що підтверджується звітом спеціаліста-автотоварознавця № 103 від 30 листопада 2014 р.
Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
На порушення норм закону відповідач у добровільному порядку витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, які поніс позивач, не відшкодував, у звязку із чим в позивача наявні підстави вимагати відшкодування понесених витрат у судовому порядку.
За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.
Позовні вимоги, в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1 500,00 гривень задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
За змістом ст.ст. 79, 84 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права.
Процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст. 56 ЦПК України. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу.
Згідно зі ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Законом України від 20 грудня 2012 р. № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі Закон № 4191-VI) встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ.
В ст. 1 цього Закону № 4191-VI зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.
При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й повязана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою.
Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня1999 р., єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.
При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.
Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), документи, що підтверджують кількість годин участі особи, яка надавала правову допомогу. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
Позивачем не надано документів підтверджуючих склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, не надано належних документів, підтверджуючих факт оплати гонорару, що входить до предмету доказування у справі, а тому в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1 500,00 гривень слід відмовити.
При цьому, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 гривень, який підлягає стягненню на його користь з відповідача.
Підсумовуючи викладене, в цілому позов задовольняється частково.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 61, 88, 208, 212 215, 224 ЦПК України, суд
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог про стягнення витрат за надання правових послуг у розмірі 1 500,00 гривень відмовити.
Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення надіслати на адресу відповідача рекомендованим листом із повідомленням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: І.П. Соболєва