Справа № 447/1559/16 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/1910/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби (ВДВС) Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 24.06.2016 року у виконавчому провадженні ВП № 43736060 про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 30 635 грн. 97 коп.

Вимоги скарги обґрунтовувалися тим, що 18.06.2014 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження ВП № 43736060. 24.06.2016 року державним виконавцем було винесено постанову, яка є предметом оскарження, про стягнення з неї виконавчого збору - незважаючи на те, що державним виконавцем не було вжито жодних заходів до примусового виконання рішення суду (а.с. 2-4).

Оскаржуваною ухвалою скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення (а.с. 44).

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_4

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою її скаргу задовольнити, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано правові норми застосування закону в часі, оскільки постанову про примусове виконання рішення суду державним виконавцем було винесено у 2014 році, а відтак вважає, що суд мав би керуватися Законом України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент виникнення даних правовідносин, а не згаданим Законом у редакції Закону від 12.02.2015 року (а.с. 46).

ВДВС, будучи своєчасно належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 53), явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини такої неявки суд не повідомив та заперечень на апеляційну скаргу до суду не подав, що (у відповідності до частини 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог скарги на дії державного виконавця, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Частиною 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною до 05 жовтня 2016 року) встановлено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Зміни у частину 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» стосовно того, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом, були внесеними у згаданий Закон Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» № 191-УІІІ від 12.02.2015 року.

В скарзі ОСОБА_4 стверджується, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Миколаївським районним судом Львівської області 10.06.2014 року, про звернення стягнення на предмети іпотеки, належні на праві власності ОСОБА_4, було відкрито постановою державного виконавця від 18.06.2014 року, однак сама постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2014 року (її копія) у матеріалах справи відсутня.

Так само, як у матеріалах справи відсутня письмова заява ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення стягувачу виконавчого листа та закриття виконавчого провадження, на яку міститься посилання в скарзі ОСОБА_4

У матеріалах справи також відсутня постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Відтак, з урахуванням вище наведеного, а саме: того, що виконавче провадження було відкрито ще 18.06.2014 року; того, що статтями 25 і 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною до 05 жовтня 2016 року) встановлені строки для самостійного виконання боржником судового рішення та умови початку примусового виконання рішення, а вище згадані зміни до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» були внесеними лише 12.02.2015 року, визначальне значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення за скаргою ОСОБА_4 має з'ясування тієї обставини, коли саме боржником було виконано рішення суду і коли саме ВДВС отримав документальне підтвердження про це (ч.3 ст. 27 Закону), а відтак - в якій саме редакції підлягає до застосування до спірних правовідносин стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження.

На переконання колегії суддів, вище наведені обставини можливо з'ясувати лише шляхом огляду та дослідження в судовому засіданні всіх матеріалів виконавчого провадження, чого судом зроблено не було, а відтак не було дано належної і аргументованої оцінки доводам, які наведені у скарзі ОСОБА_4

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу передчасно - без з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, а відтак оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 п.3, 314 ч.1 п.6, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 частково задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 січня 2017 року скасувати і передати питання на новий розгляд до згаданого суду першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: