Справа № 212/5324/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2017 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Зіміна М.В.,
секретаря судового засідання Борух Ю.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, за відсутності сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписуючих технічних засобів, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Позивач та його представник до судового засідання не зявились, надали до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали частково, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач до судового засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.
Третя особа до судового засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 16 листопада 2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля НОМЕР_1, під керування ОСОБА_2 та автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_2 тілесні ушкодження. Зазначені обставини підтверджуються постановою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.02.2014 року, яка набрала законної сили 08.03.2014 року. (а.с.11).
Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2015 року, яка набрала законної сили 21.12.2015 року було закрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення. (а.с. 12).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ 458402 власником транспортного засобу МАZDA державний номерний знак НОМЕР_3, є ОСОБА_3. (а.с.36-37).
Відповідно до посвідчення водія серії ВАА036006 ОСОБА_1 має право керування транспортними засобами категорії «В». (а.с.35).
У відповідності до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 25/16 від 05 березня 2016 року, зробленого судовим експертом ОСОБА_4 сума матеріального збитку спричиненого з технічної точки зору володільцю автомобіля НОМЕР_4 складає 379612,87 грн., вартість відновлювального ремонту складає 534128,40 грн. (а.с.13-30).
Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка його заподіяла.
Згідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).
Згідно до розяснень викладених у п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено: враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
У судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 під час керування автомобілем НОМЕР_5 мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на вказаний автомобіль.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 користувався зазначеним автомобілем на законних підставах та відноситься до осіб, які мають право вимагати відшкодування шкоди завданої транспортному засобу «МАZDA» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно положень ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Положеннями ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно розяснень викладених у п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Так судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що транспортний засіб «МАZDA» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 є фізично знищеним, а тому позивачу підлягає відшкодуванню різниця між вартістю даного транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
З приводу відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суд зазначає наступне.
Відповідно по положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
З роз'яснень, викладених у п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), убачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, при ДТП було пошкоджено майно, яким позивач ОСОБА_1 володіє на відповідній правовій підставі, останній був учасником ДТП та ці обставини беззаперечно потягли за собою негативні явища у житті позивача, що й спричинило заподіяння останньому моральної шкоди.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер та тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у житті ОСОБА_1, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 у сумі 5000,00 грн.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору (а.с.1,2) в сумі 3387,35 гр н., витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. (а.с.111), витрати повязані з проведенням авто товарознавчих досліджень у розмірі 4000,00 грн. (а.с.112,113).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15,16,23,60,61,395,1166,1187,1188 ЦК України, ст.ст. 10,11,61,88,208,213-215,218,224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1:
- у відшкодування матеріальної шкоди 282752 (двісті вісімдесят дві тисячі сімсот пятдесят дві) гривні 28 копійок;
- у відшкодування моральної шкоди 5000 (пять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі:
- витрати зі сплати судового збору у розмірі 3387 (три тисячі триста вісімдесят сім) гривень 35 копійок;
- витрати повязані з проведенням автотоварознавчих досліджень у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок;
- витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, наведеному вище. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено та підписано 10 березня 2017 року.

Суддя: М. В. Зімін