Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Григоренка М.П., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди, в обґрунтування якого покликається на те, що 9.07.2015 року між ним та ОСОБА_2 укладений договір позики №1, відповідно до якого 9.07.2015 року він передав відповідачу в позику, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 460 000 грн. Також, 9.07.2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики №2, відповідно до якого 9.07.2015 року він передав відповідачу в позику, а останній прийняв грошові кошти у розмірі 26 500 доларів США. Однак, за вказаними договорами відповідач своїх зобов'язань не виконав та грошові кошти йому не повернув, в зв'язку з чим він звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики в розмірі 1412602,43 грн.

Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 10.02.2016 відкрито провадження у справі 555/257/16-ц. Протягом судового розгляду вказаної справи сторонами було укладено мирову угоду та подано до суду відповідну заяву про її визнання та закриття провадження у справі. Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 26.04.2016 визнано мирову угоду, закрито провадження у справі та зобов'язано ОСОБА_2 сплатити на поточний рахунок ОСОБА_1 до 31.07.2016 року 506800 грн., що еквівалентно 20000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на дату складання усної домовленості про підписання мирової угоди, та здійснити оплату суми в наступному порядку: до 30.05.2016 року - 168000 грн., до 30.06.2016 року 168000 грн., до 30.07.2016 року - 170800 грн. Однак, до теперішнього часу визначені зобов'язання відповідач не виконав і не здійснив жодного платежу.

4.10.2016 він звернувся до Березнівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області із заявою про виконання ухвали Березнівського районного суду від 26.04.2016 у справі №555/257/16-ц. Проте, 4.10.2016 року ним отримано постанову Березнівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про відмову у відкритті виконавчого провадження в зв'язку з тим, що ухвала від 26.04.2016 у справі №555/257/16-ц не відповідає вимогам ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження".

З наведених підстав просить спонукати ОСОБА_2 до виконання умов мирової угоди, визнаної ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 26.04.2016 року, шляхом стягнення з нього 506800 грн.

Заочним рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання умов мирової угоди відмовлено повністю.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність та необгрунтованість через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Вказує, що судом не було надано належної оцінки тому факту, що постановою Березнівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 4.10.2016 року йому відмолено у відкритті виконавчого провадження в зв'язку з тим, що ухвала від 26.04.2016 у справі №555/257/16-ц не відповідає вимогам ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження".

Отже, єдиним способом захисту його прав в даному випадку є примусове зобов'язання відповідача до виконання мирової угоди.

Крім того, судом не взято до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-274цс15 та від 11 листопада 2015 року у справі №6-342цс15, відповідно до якої "в разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження". Разом з тим, сторона мирової угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання такої. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову".

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Позивач та його представник позов та апеляційну скаргу підтримали та просять задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, поважності причин своєї неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надійшло.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року визнано мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зобов'язано ОСОБА_2 на виконання мирової угоди сплатити на поточний рахунок ОСОБА_1 до 31 липня 2016 року 506 800 грн., що еквівалентно 20000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на дату складання усної домовленості при підписанні мирової угоди, та здійснити оплату суми в наступному порядку: до 30 травня 2016 року -168000 грн., до 30 червня 2016 року - 168000 грн., до 30 липня 2016 року - 170800 грн.

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов вказаної мирової угоди ОСОБА_1 звернувся до Березнівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області із заявою про виконання ухвали Березнівського районного суду від 26 квітня 2016 у справі №555/257/16-ц.

Однак, постановою державного виконавця Березнівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 від 4 жовтня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Березнівського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року.

Згідно вказаної постанови державного виконавця виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: відсутні відомості про місце проживання чи перебування, ідентифікаційні коди боржника та стягувача.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як спонукання відповідача до вчинення певних дій, в тому числі виконання мирової угоди, не передбачений ст.16 ЦК України.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та суперечить нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 28.12.2015 року) виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

У ст. 18 цього Закону визначено вимоги до виконавчого документа.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону (пункт 6 частини першої статті 26 Закону).

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак, Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" положення пункту 5 статті 3 Закону виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (26 квітня 2016 року) зазначена мирова угода не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Із результатів системного аналізу зазначених правових норм можна дійти висновку, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

Саме такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-274цс15 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-342цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту(ст.15 ЦК України).

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобовязання вчинити певні дії, особа має субєктивне матеріальне право на їх задоволення.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-20цс11 від 21 травня 2011 року та №6-2981цс15 від 13 квітня 2016року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України), слід дійти висновку про те, що у випадку порушення права однієї із сторін мирової угоди на отримання коштів, передбачених угодою, таке право підлягає захисту судом шляхом спонукання іншої сторони до виконання мирової угоди, у спосіб-стягнення боргу.

У зв'язку з цим відмову суду першої інстанції у задоволенні позову ОСОБА_1 з тих підстав, що обраний ним спосіб захисту не передбачений законом не можна визнати обґрунтованою.

Спірні правовідносини в цій справі є похідними від правовідносин у справі, в якій постановлено ухвалу про визнання мирової угоди, але вони не є тотожними у зв'язку з відсутністю однієї зі складових, необхідних для застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України, а саме тотожної підстави позову. У цій справі підставою позову є невиконання стороною однієї з умов мирової угоди в частині зобов'язання відповідачки повернути кошти. У справі, в якій постановлено ухвалу про визнання мирової угоди, підставою позову було невиконання умов договору позики по поверненню грошей.

За наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про спонукання ОСОБА_2 до виконання умов мирової угоди, визнаної ухвалою Березнівського районного

суду Рівненської області від 26.04.2016 року, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 506800 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 1255 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16, ЦК України, колегія суддів

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 506800 (п'ятсот шість тисяч вісімсот) грн., які він повинен був сплатити відповідно до умов мирової угоди, визнаної ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року у справі №555/257/16-ц.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 1255 (одна тисяча двісті пятдесят п'ять) грн. 20 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_4

ОСОБА_5