РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Балан Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання

ВСТАНОВИВ:

04.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07.07.2006 року він та його дружина, ОСОБА_3 уклали з відповідачем ОСОБА_2 договір довічного утримання (догляду). Договір був завірений нотаріусом Другої Харківської державної нотаріально контори, реєстраційний №3-564, №3-566. Предметом договору є квартира №9 у будинку №4, що знаходиться в м. Харкові по вулиці Каразіна та яка належала на праві власності позивачу та його дружині на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного фонду 29 травня 1997 року 6350, зареєстрованого Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації 02 червня 1997 року за реєстровим № П-2-12498. За даним договором відповідач взяв на себе зобов'язання довічно утримувати позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3, забезпечувати їх харчуванням (щоденним триразовим калорійним харчуванням), одягом, необхідною допомогою та залишити їм безкоштовне довічне проживания у цій квартирі. Вартість матеріального забезпечення визнчається сторонами не нижче однієї мінімальної пенсії з індексацією у порядку, встановленого законом, щомісячно. Натомість, позивач з дружиною передали відповідачу у власність квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 30,9 кв.м, в тому числі житлової 23,4 кв.м., однак, відповідач не виконує взяті на себе обов'язки, які передбачені договором довічного утримання (догляду). Після укладення договору довічного утримання позивач з дружиною ОСОБА_3 проживали так само, як і до укладення спірного договору, самі за собою доглядали, забезпечували себе харчуванням та ліками. Відповідач рідко до них навідувався, не займався хатніми роботами, не готував, матеріально не забезпечував. У 2007 році померла ОСОБА_3, після смерті якої позивач проживає один, дбає про себе сам. Останні два роки він тяжко хворіє пересувається тільки по квартирі, на вулицю виходити в нього немає сили, бо в його будинку дуже круті сходи, тому він став заручником обставин, залишивись сам без ліків та продуктів харчування, відповідач до нього не приходить зовсім та не виконує свої обовязки. Тому він змушений був звернутися до Товариства ветеранів війни, так як він є полковник у відставці збройних сил України, які йому надають необхідну допомогу. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить розірвати частково договір довічного утримання, укладений між ним та відповідачем ОСОБА_2 07 липня 2006 року, завіреного в Другій Харківській державній нотаріальній конторі, реєстровий номер №3-566 та повернути йому у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, що була відчужена за договором довічного утримання від 07.07.2006 року.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Також суду пояснив, що відповідач не виконує умови договору довічного утримання щодо надання батькові допомоги, придбання продуктів харчування та ліків.

Відповідач в судовому засіданні 11.01.2017 року з позовом не погодився, зазначивши, що надавав батькові необхідну допомогу, продукти харчування та ліки, ніколи не відмовлявся від своїх зобовязань та завжди їх виконував. Однак, в судовому засіданні 21.02.2017 року відповідач не зявився, надіслав на адресу суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував, просив його задовольнити та розглянути справу без його участі.

Враховуючи викладене та те, що відповідач надав свої пояснення в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 07.07.2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 уклали з відповідачем ОСОБА_2 договір довічного утримання (догляду), завірений нотаріусом Другої Харківської державної нотаріально контори, реєстраційний №3-564, №3-566 (а.с.3-4).

Відповідно до умов вказаного договору позивач з дружиною передали відповідачу у власність квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 30,9 кв.м, в тому числі житлової 23,4 кв.м., яка належала їм на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного фонду 29 травня 1997 року 6350, зареєстрованого Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації 02 червня 1997 року за реєстровим № П-2-12498.

Відповідач, зобов'язався у свою чергу довічно утримувати позивача ОСОБА_1, забезпечувати його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та залишити безкоштовне довічне проживания у цій квартирі. Вартість матеріального забезпечення (одягу, догляду, необхідної допомоги, харчування) визначається сторонами не нижче однієї мінімальної пенсії з індексацією у порядку, встановленого законом, щомісячно.

На разі, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе за договором довічного утримання обов'язки належим чином не виконує.

За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із договору довічного утримання та мають регулюватися положеннями глави 57 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

За приписами статті 746 вказаного Кодексу сторонами в договорі довічного утримання (догляду), а саме відчужувачем, може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я, а набувачем -повнолітня дієздатна фізична особа і що має місце у даному спорі.

Як вбачається із встановлених обставин спору, позивач виконав взяті на себе обовязки за умовами укладеного 07.07.2006 року договору довічного утримання та передав відповідачу у власність належне йому на момент укладення угоди нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 30,9 кв.м, в тому числі житлової 23,4 кв.м.). Однак, відповідач, не виконує у повному обсязі взяті на себе за спірним договором довічного утримання зобов'язання, що підтверджуються встановленими в судовому засіданні доказами.

Стаття 755 ЦК України передбачає, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Згідно ч.1 ст.756 ЦПК України - у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 - пенсіонер з Товариства ветеранів війни та ОСОБА_5 - соціальний робітник, пояснили, що вони навідують позивача вдома, привозять йому їжу та ліки з квітня 2016 року, тобто з того часу, коли останній звернувся до них за допомогою, оскільки син відмовився йому допомагати. Також, свідки зазначили, що коли приїхали до позивача вперше додому, в нього не було ані їжі, ані хлібу, його стан був дуже поганий, жодного разу не бачили, щоб за позивачем доглядала інша особа.

Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожен отриманий у справі доказ зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставини неналежного виконання відповідачем у справі умов укладеного 07.07.2006 року між ним та позивачем договору довічного утримання. Тобто, має місце порушення прав позивача, яке може бути захищено судом шляхом часткового розірвання укладеного 07.07.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори, реєстровий номер №3-564, договору довічного утримання та повернення у власність позивача належну йому власність.

Окрім того, з огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнав відповідач, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 653, 744, 745, 746, 749, 750, 754, 755, 756 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88,174,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати частково договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07 липня 2006 року та посвідчений державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори, реєстровий номер №3-564 від 07.07.2006 року.

Повернути у власність ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, що була відчужена за договором довічного утримання від 07.07.2006 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя :