Справа № 211/469/16-ц
Провадження № 2/211/106/17
У Х В А Л А

іменем України

07 березня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді Папариги В.А.,

при секретарі Ручка М.Л.,

у відсутність сторін,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, який потім уточнила до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позову вказує, що 22.09.2008 року уклала кредитний договір № SME 0017823 з Закритим акціонерним товариством "Альфа-банк", за яким вона отримала кредит у розмірі 70 000 доларів США. Зазначений договір укладений із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів фізичних осіб. На час укладання кредитного договору позивачем, банку достовірно надана інформація про фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів позивачем була надана довідка про отримання доходів у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору Банк зобовязався надати позичальникові грошові кошти шляхом видачі їх у готівковій формі для здійснення конвертації у національну валюту для подальших розрахунків по оплаті вартості транспортного засобу. Відповідно до п.п. 1.1 Позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 20,34 % річних, за весь період користування кредитними коштами. У п. 3.1 кредитного договору зазначено, що Позичальник зобовязується щомісяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту відповідно до Додатку № 1. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Вказує, що грошові зобовязання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо субєкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обовязкового вираження зобовязань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені статтею 524 Цивільного кодексу України. Тобто використання іноземної валюти для розрахунків за кредитними договором не відповідало нормам діючого законодавства. Крім того, на день укладання кредитного договору, іноземний курс валюти становив 1 USD = 5,05 грн., а на день підписання цієї позовної заяви становить 1 USD = 24,84 грн. Отже існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Тобто з підвищення курсу іноземної валюти, сума боргу значно виросла, яку позивачу необхідно сплачувати, в зв'язку із чим значно погіршився його фінансовий стан. Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність, розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановлені його нормам рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Вказує, що подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного з принципів цивільно-правових відносин закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідок є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедливими є зокрема умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадках погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону Банк покладає, як субєкт підприємницької ( господарської) діяльності, виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір пункт, що значно погіршує становища позичальника як споживача порівняно з банком в разі настання певних подій, що дає право для позичальника відповідно до статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", субєкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним. Так відповідно до договору передбачено право банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання таких обставин порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення фінансового стану позичальника, зміна грошово-кредитній політиці НБУ. Отже у разі дефляційних процесів банк має право на збільшення процентної ставки. Натомість договір не містить жодних положень щодо зменшення процентної ставки у разі інфляційних процесів. Станом на час подання позову курс гривні до долару США перевищує 25 грн. за 1 долар, тоді як договір укладався за курсом 5 гривень за 1 долар. Таким чином, за умови відсутності дзеркальної норми, яка б захищала права позивача у разі інфляції є несправедливим по відношенню до споживача. Вказує, що жодної інформації, яка передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту позивачу надано не було. Згідно зі статтею 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч. 1 ст. 203 Цивільного Кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним є недійним з моменту його вчинення. На підставі вищевикладеного позивач просила визнати недійсним кредитний договір № SME 0017823 від 22.09.2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством "Альфа-банк" та ОСОБА_1.

У судове засідання, сторони не зявилися. Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про залишення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним без розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 п. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Суд вважає, що заява представника позивача ОСОБА_2 про залишення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним без розгляду, підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 1 п. 5 ст. 207 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним - залишити без розгляду.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_3