Єдиний унікальний номер 741/714/15
Провадження № 2/741/4/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 24 листопада 2017 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.,

позивачів та представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання неправомірними дій банку, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, який уточнили, мотивували його тим, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) по справі «ОСОБА_3 проти України», що набуло статусу остаточного 17 січня 2014 року, до ТВБВ № 10024/0260 АТ «Ощадбанк» (далі - відповідач) 9 вересня 2014 року поступили кошти на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі по 170 842,63 грн. Лише 12 та 18 вересня 2014 року дані кошти були зараховані відповідно на особистий пенсійний рахунок ОСОБА_2 та на картковий рахунок ОСОБА_3 Відповідач порушив їх права: а) неправомірно нарахував їм та стягнув комісійну винагороду (по 854,22 грн.), з вересня 2014 року по червень 2015 року в добровільному порядку не врегулювали спір, не вибачились за порушення терміну зарахування на поточний рахунок. Працівники банку вели себе самовпевнено без відчуття відповідальності за допущені порушення; б) відповідач при надходженні коштів від Мінюсту повинен був негайно повідомити клієнта про надходження грошей, але цього не зробив, пояснив, що у банку відсутні засоби зв'язку з ними (позивачами). У період з 10 по 17 вересня 2014 року відповідач не виплатив та використовував грошові кошти; в) працівниками банку було розголошено через своїх знайомих та родичів, що на їх (позивачів) ім'я поступили «дармові» гроші (так охарактеризували працівники банку кошти, які надійшли на їх рахунки). Про це надходження стало відомо значній кількості жителів м. Носівка; г) 17 вересня 2014 року ОСОБА_2 зробила заявку на зняття 1 жовтня 2014 року коштів у сумі 149 990 грн. У ОСОБА_3 не був відкритий поточний рахунок у ТВБВ №10024/0260, а тому 18 вересня 2014 року син ОСОБА_3 прибув до банку з нотаріально посвідченою довіреністю для відкриття рахунку. Однак, працівники відмовили у відкритті рахунку на ім'я ОСОБА_3, вимагали, щоб ОСОБА_3 особисто була присутня при його відкритті, після багатогодинних розмов працівники банку примусили відкрити картковий рахунок. Кошти були зараховані 18 вересня 2014 року на картковий рахунок та перебували там до 7 жовтня 2014 року; ґ) 1 жовтня 2014 року близько 9 години ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 прибули до банку для отримання раніше замовлених для видачі коштів. Працівники банку не видавали дані кошти, пояснюючи свої дії тим, що не працює комп'ютер. Вони (позивачі) змушені були звертатися до керівництва банку, які не змогли пояснити причину відмови у видачі коштів, дзвонити на гарячі лінії Ощадбанку, Чернігівської філії, пояснювати, що замовлені раніше кошти потрібні саме на 1 жовтня для укладення угоди. Працівники банку після 16 години видали кошти купюрами номіналом 50, 20, 10, 5, 2 грн., їх вага становила близько 20 кг. Через такі дії у той день угода не відбулася, а відбулася пізніше, на невигідних для них умовах. Пізніше їм стало зрозуміло, що їхнє замовлення не було підготовлено для виконання. Вони витратили свій час, провели увесь робочий день у приміщенні банку, були пригнічені, стривожені, хвилювалися через те, що ніхто не пояснював причин затримки, запланована ними угода не була укладена; д) 19 березня 2015 року позивачам було повернуто неправомірно стягнуту комісію у розмірі по 854, 22 грн.

Позивачі просили:

- визнати неправомірними дії відповідача при зарахуванні коштів, неповідомленні отримувачів грошових коштів про їх надходження, нарахуванні комісійної винагороди, розголошення банківської таємниці, відмові у відкритті поточного рахунку та порушенні прав клієнта при отриманні депозиту;

- стягнути із ПАТ «Державний ощадний банк України» на їх користь на відшкодування моральної шкоди по 10 000 грн.; на відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_2 5 387, 57 грн.; на відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_3 5 607, 98 грн.; судові витрати.

У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги з мотивів, які зазначені в позовній заяві, просили їх задовольнити. ОСОБА_2 надала суду пояснення, суть яких зводиться до того, що працівники банку порушили вимоги чинного законодавства при здійсненні банківських операцій. Кошти, які належали ОСОБА_3, не були зараховані до 18 вересня 2014 року. Вони (позивачі) намагалися добровільно вирішити спір, але змушені були звернутися до суду. Судом було надано строк для врегулювання спірних питань. Вони (позивачі) розраховували на отримання кредиту у банку, зібрали для цього необхідний пакет документів, понесли матеріальні витрати на оцінку майна, але їм відмовили в оформленні кредиту. Неправомірними діями їм (позивачам) завдано матеріальної та моральної шкоди. По відношенню до них працівники банку діяли упереджено, змусили їх (позивачів) витрачати час, щоб довести, що в їх діях є порушення діючого законодавства. Про надходження коштів на їх ім'я стало відомо значній кількості мешканців м. Носівка, які зверталися до неї (ОСОБА_2.), запитували чи не боїться вона жити з такими коштами. При відкритті рахунку та отриманні коштів відповідачем створювалася ситуація, в ході якої вони (позивачі) хвилювалися, витрачали додаткові зусилля.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 зазначила, що гроші були перераховані з грубим порушенням вимог закону, що підтверджується письмовими відповідями, які направляли працівники банку. Колишній керівник відділення погоджувалася та визнавала, що їм (позивачам) були спричинені неприємності та моральна шкода, які дійсно принесли душевний біль і образу, вибачалася перед ними просила не судити негативно про увесь колектив через дії декількох нерадивих працівників.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, зазначив, що позовні вимоги незаконні, позовна заява необґрунтована. Позивачі звернулися з уточнюючими заявами, але не визначили розміру матеріальної шкоди, не надали доказів про це, не довели, що в їх житті сталися зміни, що вони зазнали моральних страждань.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дала показання про те, що вона (свідок) обіймала посаду керуючого ТВБВ № 10024/0260 в м. Носівка, з 14 вересня по 6 жовтня 2014 року перебувала на лікарняному, пізніше їй повідомили про інцидент із зарахуванням коштів та їх видачею позивачам. Вона (свідок) відбирала пояснення у працівників банку з приводу зарахування коштів, стягнення комісії, направляла позивачам відповідь на їх скарги. Свідок ОСОБА_4 стверджувала, що якби перебувала на робочому місці, то змогла б врегулювати ситуацію, не доводи її до суду.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дав показання про те, що у вересні 2014 року він тимчасово виконував обов'язки керуючого відділенням банку. 18 вересня 2014 року ОСОБА_2 та її внук зверталися до нього з приводу відкриття поточного рахунку на ім'я ОСОБА_3, він скерував вирішення цього питання до працівника, який відповідальний за цю ділянку роботи, ОСОБА_6 3 жовтня 2014 року до нього неодноразово зверталась ОСОБА_2 з приводу видачі раніше замовлених коштів. Позивач у приміщенні відділення банку довго чекала на отримання коштів, залишила номер свого телефону, по якому після 16 години її повідомили про їх надходження. На день видачі коштів позивачам в касі не було потрібної суми, не працював комп'ютер, тривалий час чекали інкасацію, а після доставки коштів у відділення було здійснено видачу замовленої суми тими купюрами, які були в наявності та були доставлені інкасацією. Він (свідок) не заперечував, що працівники банку не повідомили позивачів про надходження коштів на їх ім'я та розголосили банківську таємницю. З метою проведення перевірки по питанню розголошення банківської таємниці він (свідок) просив ОСОБА_2 повідомити йому про осіб, які розголосили таємницю, але вона не назвала жодного прізвища.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що у вересні 2014 року вона працювала економістом у відділенні банку. Зранку 18 вересня 2014 року ОСОБА_5 привів позивача ОСОБА_2 та її онука для вирішення питання про відкриття поточного рахунку на ім'я ОСОБА_3 При собі вони мали довіреність від ОСОБА_3 Для зручності зняття коштів (так як онук позивача проживав у м. Києві) було відкрито картковий рахунок. Процедура відкриття рахунку відбувалася на протязі тривалого часу. Позивачі не відмовилися від відкриття карткового рахунку.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що вона є матір'ю ОСОБА_3, допомагає дочці матеріально, періодично пересилає гроші. У вересні 2014 року, після 10 числа, коли вона (свідок) перевела кошти на ім'я дочки (ОСОБА_3), то працівник банку ОСОБА_8 повідомила їй (свідку), що на ім'я її дочки прийшла велика сума грошей. ОСОБА_8 цікавилася тим, чому ОСОБА_8 не отримує їх, просила передати дочці, що у випадку зволікання з отриманням коштів їх повернуть в бюджет. У той же день після розмови із ОСОБА_8 вона (свідок) по телефону повідомила дочку про надходження коштів до банку. ОСОБА_8 не повідомляла, що то були за гроші та не зазначала їх суму.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала показання про те, що вона працювала у відділенні банку контролер-касиром. 9 вересня 2014 року вона не працювала, була у відгулі. На роботу вийшла 10 вересня 2014 року, бухгалтер передала їй (свідку) ордер на зарахування сум на ім'я позивачів. Вона (свідок) особисто знайома із ОСОБА_2, а тому запропонувала їй зарахувати кошти на депозит, але позивач відмовилася, просила зарахувати гроші на особистий пенсійний рахунок. Зарахування вона (свідок) провела 12 вересня 2014 року. Після цього до неї (свідка) приходила ОСОБА_2 з наріканнями, говорила, що вся Носівка знає про надходження коштів, а їй про це не повідомили. ОСОБА_2 замовила кошти, бажала отримати їх 1 жовтня 2014 року. Вона (свідок) замовила кошти відповідно до заяви позивача, 1 жовтня 2014 року не працювала програма по нарахуванню процентів, про цю обставину повідомляли Чернігівське обласне управління. Вона (свідок) просила ОСОБА_2 зачекати, пропонувала отримати кошти без нарахованих процентів. У відділення банку неодноразово надходили дзвінки від ОСОБА_3 з наріканнями, що по всій Україні банківська система працює, а лише в Носівці не працює. При видачі коштів була знята комісія у сумі по 854,22 грн. Вона (свідок) проводила видачу коштів, а ордер на виплату готувала та передала їй в касу бухгалтерія. 20 березня 2015 року вона (свідок) звільнилася з відділення банку. Кошти, які не були виплачені позивачам (по 854,22 грн.) вносила в касу бухгалтер.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_8 в частині не розголошення банківської таємниці та не повідомлення ОСОБА_7 про зарахування коштів на ім'я ОСОБА_3, вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються показаннями свідка ОСОБА_7 та поясненнями позивачів.

Відповідач не надав суду доказів, які б давали підстави суду вважати, що затримка виплати коштів 1 жовтня 2014 року відбулася з поважних причин.

Вислухавши пояснення позивачів, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

У судовому засіданні встановлено та не заперечувалося стороною відповідача те, що грошові кошти на рахунок:

- ОСОБА_2 надійшли 9 вересня 2014 року, а були зараховані 12 вересня 2014 року;

- ОСОБА_3 надійшли 9 вересня 2014 року, а були зараховані - 18 вересня 2014 року.

3 лютого 2014 року позивачі отримали від в.о. Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини повідомлення про набуття рішенням Європейського суду статусу остаточного, були повідомлені про право подати документи, необхідні для виконання рішення суду та виплати присуджених ним коштів.

Виплата коштів на виконання рішень Європейського суду здійснювалася виключно в межах кошторисних призначень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», при наявності коштів на рахунку Міністерства юстиції України, що підтверджується листом МЮУ від 22 липня 2014 року та копією платіжного доручення № 5303 від 3 вересня 2014 року (том 1 а.с. 105; 106).

У судовому засіданні встановлено, що кошти надійшли до ТВБВ № 10024/0260 в м. Носівка на рахунок № 47064 ОСОБА_2 9 вересня 2014 року, а запис в ощадній книжці позивача проведено лише 12 вересня 2014 року, що вказує на несвоєчасне повідомлення отримувача коштів про їх надходження.

Зі змісту відповіді (а.с. 108) вбачається, що відповідач визнає факт неповідомлення ОСОБА_3 про надходження коштів.

Відповідно до рішення Європейського суду держава-відповідач повинна сплатити кожній заявниці 10 000 євро відшкодування моральної шкоди, разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватися та які мають бути конвертовані у національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу (том 1 а.с. 102).

Відповідно до платіжного доручення Міністерство юстиції України перерахувало ОСОБА_2 170 842,63 грн., яка підлягала виплаті в цілому без будь-яких утримань.

У судовому засіданні встановлено, що при зарахуванні коштів на пенсійний рахунок ОСОБА_2 та при відкритті карткового рахунку ОСОБА_3 було утримано комісійні нарахування 0,5 % від суми (по 854,22 грн.).

19 березня 2015 року комісію у розмірі 854,22 грн. було повернуто позивачам, що не заперечувалося сторонами та підтверджується матеріалами справи (відповіді банку на скарги позивачів).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. У разі розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю, клієнт має право вимагати від банку відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

У судовому засіданні встановлено, що працівниками банку було допущено розголошення банківської таємниці про надходження коштів на ім'я позивачів, що підтверджується поясненнями позивачів та показаннями свідків ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

У судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_9 (син позивача ОСОБА_3.) мав довіреність (том 1 а.с. 112) на право відкриття поточного рахунку на ім'я ОСОБА_3, мав намір відкритий такий рахунок, але працівники банку необґрунтовано відмовили у відкритті цього рахунку.

Відповідно до п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

У судовому засіданні встановлено, що 1 жовтня 2014 року було проведено видачу коштів лише позивачу ОСОБА_2, які були попередньо нею замолені. Видача депозиту в цей день відбувалася на протязі тривалого часу, без обґрунтованого пояснення причин затримки. Позивачу ОСОБА_3 кошти були видані лише 7 жовтня 2014 року.

Суд приходить до висновку, що є підстави визнати неправомірними дії відповідача при зарахуванні грошових коштів, що надійшли до банку, неповідомленні отримувачів грошових коштів про їх надходження, нарахуванні комісійної винагороди, розголошення банківської таємниці, відмові у відкритті поточного рахунку та порушенні прав клієнта при отриманні депозиту.

Позивачі надали суду розрахунки інфляції та 3 % річних від прострочених сум.

По справі була проведена судова економічна експертиза та отримано висновок від 16 червня 2017 року, відповідно до якого розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних, які проведені позивачами, підтверджені частково.

Суд визнає висновок експертизи № С-75 від 16 червня 2017 року належним та допустимим доказом, оскільки він узгоджується з матеріалами справи, добутий відповідно до вимог чинного законодавства.

Розрахунки сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум, які відображені у висновку експертизи, є обґрунтованими, не викликають у суду сумнівів.

Позовні вимоги позивачів в частині стягнення матеріальної шкоди обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки є обґрунтованими на законі, неправомірними діями відповідача позивачам заподіяні моральні страждання, які виразилися у тому, що вони відчували тривогу, душевні переживання, страх, відчули на собі недоброзичливість та байдужість працівників банку, зазнали відчуття безпорадності, безвихідності, приниження, психологічних хвилюваннях, необхідності витрачати додаткові зусилля для організації свого життя.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору та витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

Витрати позивача ОСОБА_2 підтверджуються матеріалами справи (том 1 а.с. 1-2; том 2 а.с. 83; том 3 а.с. 178) та становлять 1832,58 (243,60 + 243,60 + 275,60 + 1056) грн.

Витрати позивача ОСОБА_3 підтверджуються матеріалами справи (том 3 а.с. 178) та становлять 1056 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» при зарахуванні грошових коштів, що надійшли до банку, неповідомленні отримувачів грошових коштів про їх надходження, нарахуванні комісійної винагороди, розголошення банківської таємниці, відмові у відкритті поточного рахунку та порушенні прав клієнта при отриманні депозиту.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 387,51 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 607,89 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 1 832,58 грн. понесених нею судових витрат.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 1 056 грн. понесених нею судових витрат.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії, складеної у повному обсязі.

Суддя О.В.Киреєв