Справа № 675/1962/15-ц
Провадження № 2/675/5/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2017 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі :

головуючого судді Демчука П.В. ,

при секретарях Новіковій Л.В., Григорєвій О.С., Мордач К.О.,

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяславі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (його правонаступників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8) про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно. В обґрунтування позову зазначила, що у 2006 році після знайомства із ОСОБА_5 вони стали спільно проживати спочатку спільно на квартирі у м. Києві, а з листопада 2006 року у помешканні її батьків в с. Плужне Ізяславського району. Працювали вони на різних роботах у м. Києві, після чого поверталися до с. Плужне, де вели спільне господарство, разом планували та формували спільний бюджет, піклувалися один про одного, їздили разом на відпочинок, спільно відзначали різні визначні дати. Не зважаючи на відсутність факту реєстрації шлюбу між ними склалися цілком усталені відносини і вони вважали себе подружжям.

За період спільного проживання вони спільною працею побудували власний будинок по вул. Вокзальній, 13-б в с. Плужне Ізяславського району, право власності на який було оформлено за ОСОБА_5

Результатом їх спільного проживання стало подання заяви про реєстрацію шлюбу і 16.02.2011 року Плужненською сільською радою шлюб був зареєстрований.

Факт спільного проживання підтверджується фотознімками про їх спільний відпочинок, святкування днів народження у друзів, поїздки до родичів на святкування визначних дат.

У 2008 році ними був придбаний недобудований житловий будинок як будівельні матеріали. Після цього у будівництво будинку вони стали вкладати спільно зароблені кошти, окрім цього коштами допомагали також і батьки позивачки, з якими вони проживали.

В період будівництва сільською радою була виділена земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,50 га, яка була оформлена на ОСОБА_5

08 червня 2010 року для ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право власності на домоволодіння, однак і після отримання зазначеного свідоцтва роботи по завершенню будівництва та оздоблювальні роботи продовжувалися.

ОСОБА_4 зазначила, що на той час вона працювала у м. Києві та отримувала за свою роботу заробітну плату, купувала будівельні матеріали для будівництва будинку, винаймала сторонніх людей для виконання необхідних будівельних робіт та оплачувала їхні послуги.

Після реєстрації шлюбу у 2011 році позивачка була зареєстрована у житловому будинку.

Жодного письмового договору щодо належності спільно побудованого ними домоволодіння по вул. Заводській 13 б в с. Плужне вони не укладали, домовленості про те, що спільно нажите майно буде належати комусь одному в повному обсязі або в більшій частині між ними не було. Шлюбний договір при реєстрації шлюбу вони не укладали.

За вказаних обставин, посилаючись на ст.ст. 74, 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, ОСОБА_4 просить встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5 в період з листопада 2006 року по 15 лютого 2011 року та визнати домоволодіння по вул.. Заводській, 13б в с. Плужне Ізяславського району , що складається із житлового будинку із погребом загальною площею 84,2 кв. м., сарая загальною площею 37,2 кв.м. спільною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частину зазначеного домоволодіння.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4, її представник ОСОБА_1 позовну заяву підтримали.

Відповідач ОСОБА_5, його представник ОСОБА_2 проти позову заперечили. ОСОБА_5 пояснив суду, що із позивачкою він познайомився під кінець 2007 року, на той час він працював у м. Києві підприємцем та проживав із першою дружиною, позивачка на той час ніде не працювала. Він мав намір купити будинок у селі, тому 2008 році він разом із позивачкою приїхав в с. Плужне Ізяславського району, село йому сподобалося і влітку за власні кошти він придбав недобудований будинок як будівельні матеріали. Із позивачкою на той час він разом не проживав, спільного бюджету вони не мали. В с. Плужне приїздив епізодично, на час приїздів зупинявся на ночівлю в батьків позивачки, за що платив дня них гроші. Також він платив гроші і для ОСОБА_9, яка наглядала за будівництвом будинку, а також привозив гроші для розрахунків із працівниками, які вели будівництво. У 2009 році, коли одна кімната в будинку стала придатна для проживання, він переїхав у Плужне на постійне проживання. У 2010 році він виготовив правовстановлюючі документи на будинок, а пізніше запропонував для ОСОБА_9 проживати разом. Після шести місяців спільного проживання вони у 2011 році зареєстрували шлюб і лише тоді у них зявився спільний бюджет. Потім також він дав згоду на реєстрацію позивачки в будинку. В подальшому між ними почалися непорозуміння і в 2012 р. шлюб був розірваний.

Після смерті ОСОБА_5 судом до участі у справі в якості відповідачів були залучені спадкоємці ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Суд, заслухавши позивачку та відповідача, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 71 зазначеного Кодексу визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 07 лютого 2005 року та у 2005-2008 роках сплачував єдиний податок за видом діяльності будівництво, послуги автокрана.

02 вересня 2008 року ОСОБА_5 сплатив приватному підприємству «Дружба-2000» 16999,98 грн. за будівельні матеріали в асортименті, а фактично за недобудовану будівлю, що належала приватному підприємству.

Як вбачається із матеріалів інвентарної справи у 2008 році госпрозрахунковим архітектурно-проектним бюро Ізяславської районної ради був виготовлений Будівельний паспорт на будівництво житлового будинку, замовником якого був ОСОБА_5. Будівництво житлового будинку з надвірними будівлями дозволено для замовника на основі рішення Плужненської сільської ради № 13 від 11 вересня 2008 року. Цим же рішенням надано для ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,50 га для обслуговування будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства.

28 травня 2010 року Інспекцією ДАБК у Хмельницькій області засвідчено відповідність закінченого будівництвом житлового будинку садибного типу, що за адресою: Ізяславський район, с. Плужне, вул. Заводська, 13-б, державним стандартам, будівельним нормам і правилам, про що видано сертифікат.

На підставі зазначеного сертифікату Плужненською сільською радою Ізяславського району видано свідоцтво, згідно якого ОСОБА_5 одноосібно є власником житлового будинку в с. Плужне Ізяславського району по вул. Заводській, № 13б. Право власності забудовника зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 червня 2010 року.

16 лютого 2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за актовим записом № 2 у Плужненській сільській раді Ізяславського району зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб. У березні 2011 року позивачка була зареєстрована за адресою новозбудованого будинку.

Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано відповідно до рішення Ізяславського районного суду від 15 серпня 2014 року.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 посвідчили суду, що вперше побачили ОСОБА_5 09 травня 2006 року, коли він приїхав разом із позивачкою - ОСОБА_9 власним автомобілем у с. Плужне, і в той день вони познайомилися, відмічаючи день народження ОСОБА_10.

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також зазначили, що вони пізніше робили ремонт у будинку, який будували позивачка та відповідач. ОСОБА_4 в той час їздила в м. Київ на роботу, коли приїздила, то особисто розраховувалася з ними. ОСОБА_5 також їздив на роботу в Київ, а коли вони приїздили, то жили у батьків ОСОБА_14.

Аналогічні свідчення надала суду також і ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_16 у своїх поясненнях зазначив, що він із ОСОБА_5 познайомився в хаті своєї дочки на святкуванні. Пізніше його син та зять працювали на будівництві будинку, і він також декілька разі допомагав на прохання ОСОБА_4. Гроші за виконану роботу платила ОСОБА_4.

ОСОБА_17 посвідчила суду, що вона є родичкою позивачки і на її запрошення 24 вересня 2006 року ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 вони були на весіллі дочки, що було в с. Плужне. При цьому вони також допомагали у підготовці до весілля, зокрема, ОСОБА_5 фарбував ворота. Також 9 червня 2007 року вони були разом на святкуванні 50-річчя її чоловіка, а 01.08.10 року у м Рівне на весіллі у її дочки.

Такі ж свідчення надав суду і ОСОБА_18.

ОСОБА_19 повідомила суд, що ОСОБА_5 приїхав у с. Плужне у 2006 році., коли проживав у батьків ОСОБА_14 то поводив себе як член родини. В той час він допомагав копати криницю, робив літній душ, також з позивачкою відвідували на з прошення весілля та допомагали. Зокрема, ОСОБА_5 власним автомобілем підвозив палатку та допомагав ставити її. Чоловік із сином разом їхали в Київ на роботу на автомобілі відповідача.

Батько позивачки ОСОБА_20 розповів суду, що вперше побачив ОСОБА_5 9 травня 2006 року, коли він приїхав із дочкою. ОСОБА_5 говорив, що буде їх зятем. До 2009 року в період приїздів у с. Плужне він проживав із дочкою у них, про плату за житло ніякої мови у них не було. У 2009 році ОСОБА_5 працював своїм краном у колишньому колгоспі, проживав у них, а ОСОБА_4 в той час їздила на роботу в Київ. Дочка на проведення опалення віддала 6000 грн. , які вона отримувала від держави як допомогу на меншого сина і збирала їх. За період спільного проживання із дочкою вони разом запрошувалися на весілля до ОСОБА_18, Фролова, на іменини, також відповідач був на похоронах у родичів у с. Борисів Ізяславського району. У 2008 році ОСОБА_5 ще їздив на роботу у м. Київ, а пізніше постійно став проживати у с. Плужне.

ОСОБА_21 посвідчила, що вперше побачила ОСОБА_5 із ОСОБА_4 в Плужному на базарі влітку 2006 року. В подальшому у 2007 році, коли вона працювала в ювелірному магазині в с. Плужне, то ОСОБА_5 купував для ОСОБА_4 золоту каблучку на подарунок, а святкувати 8 Березня у 2007 році вони однією компанією їздили в бар с. Мякоти Ізяславського району. У 2010 році ОСОБА_5 садили город біля новобудови та обробляли його, також обробляти допомагали батьки ОСОБА_14.

ОСОБА_22, дочка позивачки, посвідчила суду , що у 2006 році вона працювала у м. Києві і в той час її мати разом із відповідачем проживала в 1-кімнатній квартирі і вже тоді вони жили однією сімєю. 26 березня 2006 року вони у цій же квартирі святкували день народження сина, якому виповнився один рік. ОСОБА_5 також був при цьому присутній як член родини.

Крім пояснень свідків присутність ОСОБА_5 на родинних святах як члена сімї підтверджується також і наданими позивачкою фотоматеріалами.

Із представлених суду накладних вбачається, що ОСОБА_4 (ОСОБА_9Г.) протягом 2008-2010 років придбавала різні будівельні матеріали. Також в період 2004-2011 роках вона отримували соціальну пенсію на дитину по втраті годувальника.

На підставі викладеного, обєктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в період 2006-2011 років проживали однією сімєю та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Даний висновок підтверджується також і тим, що у 2011 році ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. Суд вважає доведеною ту обставину, що ОСОБА_4 власною працею та спільними із ОСОБА_5 коштами брала участь у будівництві житлового будинку, право власності на який в подальшому було зареєстроване за відповідачем, будь-якого договору щодо користування будинком між ними не укладалося.

Дані обставини не спростовуються свідченнями ОСОБА_23 про те, що до 2009 року відповідач проживав однією сімєю із нею, та його автомобіль зберігався на стоянці кооперативу «Автотранспортне товариство «Чайка». Договори про надання послуг на тимчасове зберігання автомобіля у 2007-2009 роках були укладені із ОСОБА_23, а тому не можуть свідчити про постійне проживання відповідача у с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району.

Судом достовірно встановлено, що починаючи із вересня 2008 року в с. Плужне розпочалося будівництво житлового будинку, участь у будівництві приймали як ОСОБА_5 так і ОСОБА_24, а тому за нею має бути визнане право власності на ? частину будинковолодіння.

На підставі ст.ст. 60, 70, 74 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_5 в період з листопада 2006 року по 15 лютого 2011 року.

Визнати домоволодіння по вул. Заводській, 13 «б» в с.Плужне Ізяславського району Хмельницької області спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину будинковолодіння, що по вул. Заводській, 13 «б» в с.Плужне Ізяславського району Хмельницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд протягом десяти днів після його проголошення.

Суддя П.В.Демчук