Справа № 445/2346/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі головуючого судді Пилип'яка П. В.

при секретарі Мацайло О.М.

за участю прокурора Сеньківа О.Я.

представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Золочеві справу за позовом першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури до ОСОБА_3 сільської ради Золочівського району Львівської області, ОСОБА_4, третьої особи Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Золочівської районної державної адміністрації про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування права власності на нерухоме майно та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

перший заступник керівника Золочівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Золочівського району Львівської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради Золочівського району від 17.06.2015 №751 «Про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в с. Єлиховичі, Золочівського району Львівської області по вул. І. Жука»; визнання незаконним та скасування рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради Золочівського району від 08.0.2016 №374 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі у власність ОСОБА_4 в с. Єлиховичі»; визнання недійсним та скасування права власності на обєкт нерухомого майна земельну ділянку, реєстраційний номер 18, площею 0,11 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул. І. Жука, 1 в с. Єлиховичі, Золочівського району, видане 27.05.2016 державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Золочівської районної державної адміністрації ОСОБА_4; зобов'язання внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування права власності на обєкт нерухомого майна, реєстраційний номер 18, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.05.2016 державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Золочівської районної державної адміністрації; витребування із незаконного володіння ОСОБА_4 та повернення у власність територіальної громади ОСОБА_3 сільської ради земельної ділянки площею 0,11 га, кадастровий номер :01:004:0044, нормативною грошовою оцінкою 64707,05 грн. на вул. І. Жука, 1 в с. Єлиховичі, Золочівського району, Львівської області.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.06.2015 ОСОБА_5, голова ОСОБА_3 сільської ради Золочівського району Львівської області, під час засідання 46 сесії 6 демократичного скликання ОСОБА_3 сільської ради, на якій вирішувалося питання про надання його дочці ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул. І. Жука, 1 в с. Єлиховичі, Золочівського району для передачі земельної ділянки у власність не повідомив у встановленому порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів. Більш того, ОСОБА_5 підписав рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради Золочівського району від 17.06.2015 №751 «Про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в с. Єлиховичі, Золочівського району Львівської області по вул. І. Жука».

Вказане суперечить вимогам чинного законодавства України, а зокрема, нормам ст.28, ст.35 Закону України «Про запобігання корупції», ст.59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». У звязку з чим, рішення 46 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 17.06.2015 №751 «Про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в с. Єлиховичі, Золочівського району Львівської області по вул. І. Жука», яке було прийняте з порушеннями, є протиправним і його слід скасувати відповідно до вимог ст.67 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, підлягає визнанню незаконним та скасуванню відповідно і рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради від 08.0.2016 №374 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі у власність ОСОБА_4 в с. Єлиховичі».

При цьому, прокурор покликається на обставини, які були встановлені постановою Золочівського районного суду від 25.03.2016 у справі №445/674/16-п, яким ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів при прийнятті на 46 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради оспорюваного рішення.

Відтак, позивач вважає свої вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, що наведені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради в судовому засіданні проти позову заперечила, надала пояснення, що голова Єлиховцької сільської ради ОСОБА_5 був присутнім на засіданні 46 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради, однак при прийнятті рішення від 17.06.2015 №751 «Про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в с. Єлиховичі, Золочівського району Львівської області по вул. І. Жука» участі у голосуванні не брав. І хоча ОСОБА_5 формально не повідомляв у встановленому порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, усім депутатам було відомо, що ОСОБА_4 є його дочкою. Вказане рішення було прийнято 10 голосами «за» із 11 присутніх депутатів, а тому підстав для визнання незаконним та скасування даного рішення немає.

Також, представник ОСОБА_3 сільської ради зазначила, що рішення від 08.0.2016 №374 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі у власність ОСОБА_4 в с. Єлиховичі» було прийнято вже сьомим скликанням ОСОБА_3 сільської ради, тобто зовсім іншим складом депутатів. В цей час ОСОБА_5 вже не був головою чи депутатом сільської ради.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у письмових заперечення. Зокрема, вважає, що прокуратура не обґрунтувала підстави для представництва в порушення п.2 ст.45 ЦПК України, ОСОБА_4 цілком законно набула право власності на земельну ділянку, а дії сільського голови ОСОБА_5 не вплинули на рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради. Також, наголошує на тому, що рішення про виділення земельної ділянки здійснювалось у декілька етапів і різним складом депутатів, які в ході розгляду цього питання на обох сесіях голосували одноголосно. А саме, на сесії сільської ради 17.06.2015 було прийнято рішення про надання дозволу на вироблення проектної документації в одному складі, а на сесії 08.04.2016 було прийнято рішення про затвердження проектної документації і виділення земельної ділянки іншим складом депутатів.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, пояснень не надав.

Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням 46 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 17.06.2015 №751, за заявою ОСОБА_4, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі ст.ст.12, 79-1, 81, 116, 121-123 Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», ст.26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», було вирішено надати заявнику дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №56 площею 0,1100 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на вул. І.Жука в с. Єлиховичі, Золочівського району, Львівської області для передачі земельної ділянки у власність.

Як засвідчується протоколом другого засідання 46 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 17.06.2015 та списком присутніх депутатів на засіданні даної сесії сільської ради з 16 депутатів повного складу сільської ради були присутніми 10 депутатів, а також сільський голова ОСОБА_5.

Відповідно до порядку денного, відображеного у протоколі другого засідання 46 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 17.06.2015, під п.7 на розгляд сесії сільської ради було винесено питання про розгляд заяв громадян.

Зокрема, як підтверджується відомостями протоколу, на виконання зазначеного вище пункту порядку денного сільським головою було оголошено заяви 57 громадян, в тому числі і ОСОБА_4, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків у с. Єлиховичі на вул. ОСОБА_6.

Як випливає з протоколу, у голосуванні з цього питання взяли участь усі присутні 10 депутатів сільської ради, які одноголосно проголосували за надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту землеустрою. При цьому, з цього ж протоколу та відомості поіменного голосування вбачається, що сільський голова ОСОБА_5 участі в голосуванні не брав, але підписав рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради від 17.06.2015 №751 «Про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в с. Єлиховичі, Золочівського району Львівської області по вул. І. Жука».

Також, судом установлено, що ОСОБА_4 є дочкою сільського голови ОСОБА_5Р, тобто батько підписав рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради від 17.06.2015 №751 «Про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в с. Єлиховичі, Золочівського району Львівської області по вул. І. Жука».

Зазначені обставини не заперечуються учасниками справи та підтверджуються також постановою Золочівського районного суду Львівської області від 15.03.2016 у справі №445/674/16-п, якою ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

В подальшому, рішенням 6 сесії 7 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 08.04.2016 №374 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі у власність ОСОБА_4 в с. Єлиховичі» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1100 га у с. Єлиховичі на вул. І. Жука, 17, надано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1100 га у с. Єлиховичі на вул. І. Жука, 17, Золочівського району, Львівської обл. (за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування), кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0044.

Як вбачається із виписки з протоколу 6 сесії 7 скликання ОСОБА_3 сільської ради та списку депутатів, які брали участь в роботі даної сесії 08.04.2016, із 14 депутатів повного складу сільської ради за вищевказане рішення проголосували 10 депутатів. При цьому, в цей час ОСОБА_5 вже не був сільським головою чи депутатом ОСОБА_3 сільської ради.

27.05.2016 ОСОБА_4, на підставі рішенням 6 сесії 7 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 08.04.2016 №374 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі у власність ОСОБА_4 в с. Єлиховичі», зареєструвала право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1100 га на вул. І. Жука, 17, у с. Єлиховичі, Золочівського району, Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0044, про що державним реєстратором Золочівської районної державної адміністрації внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №8.

Згідно із ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, а реальний конфлікт інтересів суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», депутати місцевих рад є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, й вони, серед інших осіб, є субєктами, на яких поширюються дія цього Закону.

Частиною 1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у п.п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, зобовязані: 1)вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2)повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3)не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4)вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

При цьому, суд зазначає, що врегулювання конфлікту інтересів, який виникає в діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до норм Закону України «Про запобігання корупції», має певні особливості.

А саме, згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про запобігання корупції», правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів Конституційного Суду України та суддів судів загальної юрисдикції, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Так, відповідно до цих положень ч.ч.1, 2 ст.59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який регулює засади організації та діяльності органів місцевого самоврядування, передбачено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

У звязку з чим, суд відзначає, що в даному випадку дійсно підтверджено, що сільським головою під час другого засідання 46 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради 17.06.2015, на якому розглядалося питання надання згоди на розробку проекту землеустрою його дочці ОСОБА_4, не було публічно оголошено про відповідний конфлікт інтересів. Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що не оголосивши про такий конфлікт інтересів, сільський голова ОСОБА_5Р не брав участі у розгляді та прийнятті рішення сесії сільської ради, але підписав рішення з цього питання.

Суд відзначає, що відповідно до ч.1 ст.67 Закону України «Про запобігання корупції», нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Отже, за таких обставин рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради від 17.06.2015 №751 «Про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в с. Єлиховичі, Золочівського району Львівської області по вул. І. Жука» може бути визнане незаконним у судовому порядку.

Що стосується рішенням сесії скликання ОСОБА_3 сільської ради від 08.04.2016 №374 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по передачі у власність ОСОБА_4 в с. Єлиховичі» то таке не може визнаватися незаконним з підстав передбачених ч.1 ст.67 Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому, зважаючи на формулювання згаданої норми ст.67 Закону України «Про запобігання корупції», порушення вимог цього Закону при прийнятті рішення органом місцевого самоврядування не є безумовною підставою для визнання незаконним такого рішення та для автоматичного його скасування, а підлягає відповідній оцінці зі сторони суду, з урахуванням усіх дійсних обставин справи та норм чинного законодавства України.

З огляду на вказане, суд зазначає, що відповідно до ч.12 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Отже, суд приходить до висновку, що 46 сесія 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради була повноважною, оскільки в ній взяли участь 10 депутатів і сільський голова із 16 від загального складу ради.

Згідно з ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

У даному випадку, оспорюване рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради від 17.06.2015 №751 було прийнято одноголосно, тобто 10 голосами «за» (10 голосів депутатів, сільський голова не голосував).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету.

Відтак, підписавши рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради від 17.06.2015 №751, сільський голова виконав свій обовязок встановлений п.3 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, суд не знаходить обґрунтованих підстав для висновку про істотний вплив сільського голови на прийняття сесією ОСОБА_3 сільської ради рішення від 17.06.2015 №751, та про реально існуючу можливість прийняття іншого рішення, у разі повідомлення сільським головою про конфлікт інтересів чи відмови у підписанні даного рішення.

ОСОБА_7 того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що незважаючи на те, що сільський голова не повідомляв про те, що ОСОБА_4 є його дочкою, усім депутатам ОСОБА_3 сільської ради був відомий даний факт.

Окрім цього, суд відзначає, що відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки ОСОБА_7 або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Цьому кореспондують норма ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку та норма п.«г» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, відповідно до якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, визнання незаконним чи протиправним відповідного рішення органу місцевого самоврядування (у даному випадку рішення зі земельних питань щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою) та його скасування чи визнання недійсним повинно обґрунтовуватися в першу чергу дійсно існуючою суперечністю між змістом такого оспорюваного рішення та нормами чинного законодавства України.

Проте, заявляючи цей позов і підтримуючи його в суді, прокурор не наводить жодного доводу на засвідчення невідповідності прийнятого рішення ОСОБА_3 сільської ради від 17.06.2015 №751 певним конкретним приписам закону.

Зокрема, позивач не наводить і не обґрунтовує яким чином надання громадянину України дозволу на розроблення проекту землеустрою суперечить нормам чинного законодавства України, чому відповідна заява (клопотання) ОСОБА_4 була задоволена протиправно, яким повинно бути законне рішення сільської ради з цього питання, які положення нормативно-правових актів це підтверджують тощо.

Відтак, суд, вирішуючи цей спір на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, не знаходить яких-небуть підстав для висновку про суперечність змісту прийнятого рішення сільської ради положенням чинного законодавства України, що повинно бути передумовою для визнання такого рішення протиправним і його скасування.

Більш того, як вбачається зі змісту рішення ОСОБА_3 сільської ради від 17.06.2015 №751, воно було прийнято в порядку реалізації права громадян України на безоплатне отримання земельних ділянок відповідно до граничних норм (розмірів) безоплатної приватизації.

У цьому контексті суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність. А частиною 7 цієї ж статті на такий орган покладено обовязок провести розгляд клопотання у місячний строк і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж мотивовану відмову у його наданні. При цьому, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У даному ж випадку з матеріалів справи не вбачається та не обґрунтовується стороною позивача факту існування підстав для відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_4, тобто не встановлено потенційної можливості прийняття ОСОБА_3 сільською радою іншого рішення, аніж те, яке було оформлене рішенням сільської ради від 17.06.2015 №751. Отже, стверджуючи про незаконне надання органом місцевого самоврядування земельної ділянки у власність фізичної особи, прокурор, водночас, не вказує на нормативне обґрунтування такого твердження, тобто не покликається на норми чинного законодавства, які забороняли би надавати землю ОСОБА_4 або ж обумовлювали необхідність прийняття якогось іншого рішення зі сторони органу місцевого самоврядування.

Окремо суд також звертає увагу й на те, що при прийнятті рішення в даній справі слід взяти до уваги та дати оцінку тому, що за спірним рішенням у ОСОБА_4 виникли права, які підпадають під правовий захист за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, у такому разі втручання в майнові права особи повинно відбуватися з дотриманням трьох критеріїв, за якими слід оцінювати захід втручання на предмет його сумісності з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Щокін проти України», «Сєрков проти України»). Більш того, у цьому контексті суд також звертає увагу на позицію Європейського Суду з прав людини, яку він виклав у рішенні в справі «Стретч проти Сполученого Королівства», де вказав на те, що особа субєкт приватного права, не повинен відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки».

Однак, заявляючи даний позов прокурор жодним чином не обґрунтовує відповідність своїх вимог таким критеріям, які випливають з норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і її протоколів та визначені практикою Європейського Суду з прав людини, не обґрунтовує підставність, допустимість і законність втручання в право фізичної особи на мирне володіння майном, відповідно до цих критеріїв і принципів, не обґрунтовує правомірність покладення на фізичну особу відповідальності за дії органу влади, що не може визнаватися належним і достатнім для прийняття судом рішення, про яке просить прокурор, із урахуванням прав та інтересів усіх учасників спірних правовідносин.

Окрім того, насамкінець суд зауважує також, що прокурор у позовній заяві вказує на те, що прийняте спірне рішення ОСОБА_3 сільської ради порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів, суперечить державній політиці у сфері земельних відносин.

Проте, одночасно з цим позивачем не наведено жодних обставин, які достовірно свідчать про такі порушення державного контролю за використанням та охороною земель, неможливість ефективного використання земельних ресурсів чи внесення суперечностей у державну політику в сфері земельних відносин. Навпаки, як уже було зазначено вище, чинним законодавством України передбачено право особи на отримання землі в порядку безоплатної приватизації, а відтак, в держави виникає зворотній обовязок із реалізації такого права, зокрема й через вжиття необхідних дій та прийняття необхідних рішень (у т.ч. щодо відведення земельних ділянок у власність тощо).

Окрім цього, суд зазначає, що метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однак, зі змісту даного позову, його обґрунтування та його вимог не вбачається яким чином задоволення відповідних позовних вимог забезпечить досягнення мети цивільного судочинства й яким чином воно може відновити порушені права й інтереси учасників спірних правовідносин, більш того порушення яких, як вже зазначено вище, не доведено належним чином.

Резюмуючи суд зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у звязку з чим, заявляючи певні позовні вимоги особа повинна нести тягар їх доказування. Однак, у даному випадку позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог і ним не було доведено протиправності оспорюваного рішення з тих підстав, які заявлені за цим позовом.

У звязку з чим, зважаючи на необґрунтованість доводів позивача, суд приходить до висновку про те, що у позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення рішення, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя ОСОБА_8