Провадження № 22-ц/779/20/2017
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та скасування рішення про державну реєстрацію переходу речових прав за ним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2016 року -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» звернулося до суду із зазначеним позовом.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що ТОВ «Х-Адванс» на праві власності належить земельна ділянка по вул. Вовчинецька, 225, с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради з цільовим призначенням для обслуговування гаражної стоянки автомобілів, яку облаштовано тимчасово згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 3287 від 21.07.1998 року.

Жодних рішень чи документів дозвільного характеру на капітальну забудову вказаної ділянки компетентними органами не приймалося, а встановлення гаражів на ній допускалося виключно на тимчасовій основі і без права реєстрації речових прав на них, як на обєкти нерухомого майна.

Разом з тим ОСОБА_2, реєстрацію права власності якого на гараж №66, розташований в гаражному кооперативі «Соколи», м. Івано-Франківськ, визнано недійсною та скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015 року незаконно відчужив даний гараж ОСОБА_3, уклавши з нею 23.12.2014 року договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за №4444, яким на підставі оскаржуваного правочину було прийнято рішення про державну реєстрацію переходу прав власності на обєкт відчуження.

Позивач вважає, що реєстрація за ОСОБА_3 права на обєкт нерухомого майна, первинна реєстрація якого відбулася всупереч вимогам закону, позбавляє його, як власника земельної ділянки можливості повноцінно реалізувати свої права власника незалежно від волі інших осіб, а тому просив задовольнити позов.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2016 року ОСОБА_3 залучено до участі в справі в якості відповідача.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2016 року позов ТзОВ «Х-Адванс» задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу гаражу, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, гаражний кооператив «Соколи», гараж № 66 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 23.12.2014 року за №4444. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18265734, прийняте приватним нотаріусом ОСОБА_4 на підставі вище вказаного правочину. Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_2 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи, не заслухав пояснення третьої сторони та відповідачів, помилково посилався на ч. 3 ст. 61 ЦПК України щодо обставин, встановлених постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року, оскільки ні ОСОБА_3, ні приватний нотаріус ОСОБА_4 не брали участі у розгляді вищевказаної адміністративної справи.

Як наслідок, суд дійшов помилкового висновку про те, що договір купівлі-продажу від 23.12.2014 року було укладено з порушенням прав позивача на земельну ділянку.

При цьому, судом не було враховано, що 12.08.2014 року між ТзОВ «Х-Адванс» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої по вул. Вовчинецькій, 225 с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради. Факт укладення та реєстрації такого договору оренди є доказом відсутності порушення прав позивача.

Невірним вважає твердження суду щодо неподання документів, які б підтверджували речове право власника гаража на земельну ділянку, оскільки стаття 377 ЦК України не зобовязує продавця подавати такі документи, а вказує тільки на необхідність зазначити інформацію про розмір та кадастровий номер земельної ділянки при оформленні договорів відчуження нерухомого майна.

Зазначає, що своїм рішення суд першої інстанції фактично позбавив ОСОБА_3 права на майно. В той же час, позивачем не надано жодних доказів приналежності обєкта нерухомості саме йому.

Також апелянт вважає, що судом в порушення вимог закону не було залучено до участі в судовому розгляді державного реєстратора, який мав би виконувати рішення в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також гаражний кооператив «Соколи», не зясовано, чи являється ОСОБА_3 членом гаражного кооперативу, на території якого знаходиться спірний гараж, не застосовано двосторонню реституцію як спосіб захисту цивільних прав.

ОСОБА_2 також вказує на те, що адреса земельної ділянки, власником якої є ТзОВ «Х-Адванс», є відмінною від адреси місцезнаходження гаража.

Посилаючись на вказані обставини, апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс».

У судове засідання апеляційного суду апелянт та відповідач ОСОБА_3, третя особа не зявилися.

Апелянт повторно заявив клопотання про відкладення слухання справи, яке колегією суддів відхилено, зважаючи на наявні у справі докази щодо повідомлення сторони та причини вказані у клопотанні.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнала, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №657804 від 25 жовтня 2012 року (т. 1, а.с. 6), Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» є власником земельної ділянки площею 6,2207 га, яка розташована: вул. Вовчинецька, 225, с. Вовчинець, Івано-Франківська міська рада, Івано-Франківська область; цільове призначення земельної ділянки для обслуговування гаражної стоянки автомобілів.

Відносини між власником земельної ділянки та зацікавленими особами врегульовано Тимчасовим порядком користування гаражною автостоянкою, затвердженим 01.02.2013 протоколом №1 загальних зборів учасників ТОВ «Х-Адванс».

01.06.2013 року реєстраційною службою Івано-Франківського МУЮ було прийнято рішення №2780208 про державну реєстрацію права власності на гараж 66, розташований в ГК «Соколи» в м. Івано-Франківську, за ОСОБА_2 без погодження з власником землі ТОВ «X-Адванс».

23.12.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу гаражу, відповідно до п. 1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти у власність гараж №66, розташований: ряд №4, ділянка №2, що знаходиться в гаражному кооперативі «Соколи» в місті Івано-Франківську, а згідно п. 4 гараж, що відчужується за цим договором, належить продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 01.06.2013 року ОСОБА_6, Державним реєстратором Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області, індексний номер: 4258582 (т. 1, а.с. 51).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року задоволено позов ТОВ «Х-Адванс» - визнано недійсним та скасовано Рішення №2780208 від 01.06.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_6 про проведення державної реєстрації прав власності на гараж 66 за ОСОБА_2; зобов'язано Реєстраційну службу Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на даний гараж (т. 1, а.с. 13-17).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №48016557 від 20.11.2015 року реєстрація переходу прав власності на гараж здійснена на підставі договору купівлі-продажу гаражу, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 23.12.2014 року за №4444, і рішення останнього про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18265734 від 23.12.2014 року, прийнятого на підставі оскаржуваного правочину (т. 1, а.с. 18).

Обставини первинної реєстрації продажу гаражу та державної реєстрації речових прав на нього за ОСОБА_2 були предметом дослідження у вказаній адміністративній справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу право власності ОСОБА_2 на гараж було припинено, він не вправі був його відчужувати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України, статей 1-4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові від 25 травня 2016 року у справі за №6-605цс16).

З огляду на зазначене, положення ч. 3 ст. 215 ЦК України підлягають застосуванню у тому разі, якщо позивач не домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом оспорюваного ним договору, а його порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін договору до первісного стану в результаті визнання цього договору недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:а) визнання прав;б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;в) визнання угоди недійсною;г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;ґ) відшкодування заподіяних збитків;д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, на час оформлення оскаржуваного договору у ОСОБА_2 було відсутнє належним чином оформлене право власності на гараж, а відчужуючи при цьому гараж, який знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у власності позивача, з урахуванням положень частини 1 статті 120 ЗК України, порушує право позивача як власника земельної ділянки.

Тому висновок суду про наявність підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним є правильним, оскільки такий не відповідає ч. 1 ст. 203 ЦКУ.

Доводи апелянта щодо відсутності порушеного права позивача внаслідок існування договору оренди спірної земельної ділянки не заслуговують на увагу, оскільки це не спростовує право власника земельної ділянки здійснювати захист такого в судовому порядку.

Також сторона апелянта посилається на неправильне застосування судом ст. 216 ЦКУ. З цього при воду колегія суддів зазначає, що в даній справі позивач не вимагає відновлення свого права на гараж, який був предметом оспорюваного ним договору купівлі-продажу, тому судом правильно дано оцінку обставинам та правильно застосовано ст. 215 та ст. 216 ЦКУ в даному випадку.

Так як за оспорюваним договором право власності ОСОБА_3 на гараж виникло з моменту реєстрації такого права на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд, дійшовши висновку про недійсність правочину, за яким відчужено право власності на гараж, правильно вважав обґрунтованою вимогу про скасування цього рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю.

ОСОБА_7