Справа № 653/4141/16-ц
Провадження № 2/653/208/17
РІШЕННЯ

іменем України

01.03.2017

Генічеський районний суд Херсонської області, у складі:

головуючої судді - Шарко Н.А.,

секретаря - ТимашовоїТ.А.,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Генічеську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 19 лютого 2012р. у розмірі 26639,48 грн., та судові витрати у сумі 1378 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 лютого 2012р. між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконала зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 29 листопада 2016р. за нею рахується заборгованість у сумі 26639,48 грн., яку позивач просить стягнути на його користь разом з витратами по оплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши письмові заперечення, в яких вказала, що не згодна з наданим банком розрахунком заборгованості повністю. Крім того, зазначила, що дійсно брала кредит у позивача, проте порушує графік виплати коштів, у звязку з скрутним сімейним становищем, так як має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, один з яких має серцеве захворювання, не працює. Тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, заборгованості по процентам та заборгованості по пені та процентам за користування кредитом, оскільки їх застосування суперечить вимогам діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що згідно з анкети-заяви позичальника від 19 лютого 2012р. між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір №б/н, який складається з заяви позичальника та «Умов та Правил надання банківських послуг».

Відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Судом також встановлено, що відповідач, в порушення умов кредитного договору, не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до договору.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 29 листопада 2016 року відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором № б/н від 19 лютого 2012р. у сумі 26639 грн. 48 коп., яка складається з наступного: 2001 грн. 76 коп. заборгованість за кредитом; 20092 грн. 98 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1244 грн. 74 коп. штраф (процентна складова).

У той же час, суд частково погоджується з вказаним розрахунком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Верховний Суд України в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин, зазначив, що у таких випадках суду слід мати на увазі, що положення ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України щодо зменшення розміру неустойки може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, чи згідно з ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, враховуючи її компенсаційну природу, а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.ст.1054,1056-1 Цивільного кодексу України у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Крім цього, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.27 Постанови №5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що положення ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст 551 Цивільного кодексу України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Тому, враховуючи ступінь розрахунків, відсутність прямих збитків у позивача, заяву відповідача про зменшення неустойки, її скрутний матеріальний стан, наявність на утриманні трьох дітей, одна з яких тяжко хвора, та потребує значних коштів на лікування, виходячи з принципів розумності і справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір заявленої до сплати неустойки до 100 грн.

Що стосується нарахування штрафів у розмірі 500,00 грн. штраф (фіксована), 1244,74 штраф (процентна складова), то суд не погоджується з нарахуванням позивачем штрафів на суму заборгованості, враховуючи наступне.

Позивачем нараховано даний штраф, в тому числі, й на пеню, що є неприпустимим, оскільки за змістом статті 549 Цивільного кодексу України, штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Суд звертає увагу на те, що за порушення позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем одночасно нараховано пеню та штрафи.

Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (порушення позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У той же час, згідно правової позиції Верховного суду України від 21.10.2015 року у справі за № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, а саме: 500,00 грн. штраф (фіксована), 1244,74 штраф (процентна складова) за порушення грошових зобов'язань.

У свою чергу, суд зважає на те, що відповідач у судовому засіданні в порушення ст. 60 ЦПК України, належними та допустими доказами не спростувала розрахунок позивача в частині розрахунку заборгованості по тілу кредиту, процентам, не надала власний розрахунок, який би спростовував розрахунок позивача, відтак суд виходить з наданого розрахунку позивача і приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2001,76грн., процентам у розмірі 20092,98 грн., та пені у розмірі 100 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд також враховує розяснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша ст. 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

У звязку з викладеним, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1147,90 грн.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ПАТ «Акцент - Банк» () заборгованість у розмірі 22194 (двадцять дві тисячісто девяносто чотири) грн. 74 коп. за договором № б/н від 19 лютого 2012р., та судовий збір у сумі 1147 (одна тисяча сто сорок сім) грн. 90 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_3