10.01.2017 Справа № 469/347/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2017 року Березанський районний суд Миколаївської області у складі : головуючої - судді Гапоненко Н.О.

за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.,

прокурора Книрша Є.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка цивільну справу за позовом керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області та ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог Державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство» та ОСОБА_3, про визнання недійсним та скасування розпоряджень, визнання недійсними договорів оренди, купівлі-продажу земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

Керівник Миколаївської місцевої прокуратури №1 13 квітня 2016 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що у березні 2015 року прокуратурою встановлено порушення права держави на землю, а саме : розпорядженням Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - райдержадміністрація) №715 від 18 липня 2007 року затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_1 в оренду на 49 років для рекреаційного призначення під розміщення кемпінгу земельну ділянку площею 0,8936 га, з них 0,6198 га лісів та інших лісових земель та 0,2738 га відкритих заболочених земель, за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області. На підставі зазначеного розпорядження між райдержадміністрацією та ОСОБА_1 19 липня 2007 року укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки №1677, який 20 липня 2007 року зареєстровано у Березанському районному окрузі Миколаївської МРФ ДП «Центр ДЗК» за №56.

На підставі розпорядження Березанської райдержадміністрації №85 від 04 лютого 2010 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки №107 від 05 лютого 2010 року райдержадміністрацією продано ОСОБА_1 з розстрочкою платежу терміном на 3 роки земельну ділянку рекреаційного призначення для обслуговування кемпінгу площею 0,8936 га, яка знаходилась у його користуванні, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1, за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

01 червня 2010 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності серії НОМЕР_1, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №88, щодо зазначеної земельної ділянки.

22 серпня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу №457 ОСОБА_1 продано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,8936 га з кадастровим номером НОМЕР_2 та розташовану на ній нежитлову будівлю загальною площею 13.2 кв.м., належну ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області 22 квітня 2009 року та зареєстрованим Березанською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №27100218. Відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_3 05 листопада 2012 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3.

Прокурор вважає, що вказані вище розпорядження Березанської райдержадміністрації прийняті з порушенням закону, оскільки спірна земельна ділянка належала до земель лісового фонду державної власності та перебувала у постійному користуванні Державного підприємства "Очаківське лісомисливське господарство" (далі - ДП "Очаківське ЛМГ"), а тому повноваження щодо вилучення та передачі її у власність і користування для нелісогосподарських цілей належать обласним державним адміністраціям; передача земельної ділянки у оренду проведена без необхідність попереднього вилучення земельних ділянок у попереднього користувача; проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 спірної земельної ділянки затверджено за відсутності позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації; надання у довгострокове користування лісових земельних ділянок для будівництва (розміщення кемпінгу) та розміщення нерухомості, не пов"язаних із веденням лісового господарства, законодавством не передбачено; спірна земельна ділянка розміщена у межах прибережної захисної смуги Чорного моря та її продаж у приватну власність законодавством не передбачено.

З цих підстав прокурор просив визнання недійсним та скасувати вказані вище розпорядження Березанської райдержадміністрації, визнати недійсними укладені на їх підставі договори оренди та купівлі-продажу земельної ділянки, укладені між Березанською райдержадміністрацією та ОСОБА_1, та визнати недійсним виданий 01.06.2010 року на ім"я ОСОБА_1 державний акт серії НОМЕР_4 на право власності на вказану земельну ділянку, оскільки незаконне відчуження земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів, унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню єдиного порядку набуття прав власності на землю, охорони, відтворення та сталого використання земельних ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також пояснив, що до 2015 року прокуратура копій зазначених розпоряджень з Березанської районної державної адміністрації не отримувала.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях відповідача ОСОБА_1 (а.с.117-121), а саме у зв"язку з невірним визначенням прокурором органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносин, яким є Миколаївська обласна державна адміністрація як належний власник земельної ділянки, та у зв"язку зі спливом позовної давності, оскільки прокуратурі Березанського району Миколаївської області Березанською районною державною адміністрацією у 2007 та 2010 році направлялись копії всіх розпоряджень щодо земельних питань, а належному власнику - Миколаївській облдержадміністрації - про оформлення земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_1 для рекреаційного призначення під обслуговування кемпінгу було відомо внаслідок погодження цього оформлення 07.05.2010 року управлінням регіонального розвитку, містобудування та архітектури Миколаївської облдержадміністрації.

Відповідач ОСОБА_1 та представники відповідача Березанської райдержадміністрації і третьої особи ДП "Очаківське ЛМГ" у судове засідання не з"явилися та не повідомили про причини неявки, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - проти позову заперечував, посилаючись на відсутність підстав для звернення прокурора до суду, оскільки належним позивачем має бути Миколаївська обласна державна адміністрація, яка у даному випадку мала повноваження власника земель.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п.2 ст.121 Конституції України (в редакції, що діяла на час звернення з позовом) на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на час звернення прокурора з позовом до суду), ч.ч.1, 2 ст.45 ЦПК України, відповідно до яких прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією Українита законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

У позовній заяві прокурор зазначив, що здійснення державного контролю за використанням та охороною земель покладено на центральний орган виконавчої влади, а саме на Держсільгоспінспекцію, яка не наділена повноваженнями на звернення до суду з позовом про визнання незаконними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до повноважень якого підпунктом "а" частини першої статті 6 цього Закону, зокрема, віднесено контроль за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконанням вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержанням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.

Відповідно до указу Президента України № 459/2011 від 13 квітня 2011 року «Про державну інспекцію сільського господарства України» Державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрноїполітики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, зокрема, щодо дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Згідно з положеннями зазначеного Указу, Держсільгоспінспекція України не наділена повноваженнями на звернення до суду з позовом про визнання незаконними та скасування рішень органів державної влади та місцевого самоврядування тощо.

Таким чином, прокурор обгрунтовано звернувся до суду з зазначеним позовом.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Березанської райдержадміністрації № 715 від 18 липня 2007 року затверджено проект землеустрою (а.с.16-28) та надано громадянину України ОСОБА_1 в оренду терміном на 49 років земельну ділянку для рекреаційного призначення під розміщення кемпінгу площею 0.8936 га, з них 0.6198 га лісів та інших лісовкритих земель та 0.2738 га відкритих заболочених земель за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.15).

На підставі вказаного розпорядження між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,8936 га. кадастровий номер НОМЕР_2 для рекреаційного призначення під розміщення кемпінгу, розташованої за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, строком на 49 років (а.с.29-31), який посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б. за № 1677 та зареєстровано у Березанському районному окрузі Миколаївської МРФ ДП "Центр ДЗК" 20.07.2007 року за № 56. Складено також акти про передачу-приймання межових знаків під охорону та зберігання і приймання-передачу земельної ділянки від 19 липня 2007 року (а.с.32).

Розпорядженням № 85 від 04 лютого 2010 року Березанською районною державною адміністрацією вирішено продати ОСОБА_1 земельну ділянку, яка знаходиться у його користуванні, для рекреаційного призначення для обслуговування кемпінгу площею 0.8936 га по АДРЕСА_1 в зоні відпочинку "Коблеве" за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області за 448319 грн. з розстрочкою платежу на 3 роки (а.с.33).

На підставі вказаного розпорядження між Березанською райдержадміністрацією та ОСОБА_1 05 лютого 2010 року укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки (41-44), на якій знаходиться нерухоме майно - нежитлова будівля, адміністративна будівля площею 13,2 кв. м., яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області 22 квітня 2009 року (а.с.46). Договір посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Мартинюк О.Б. за реєстровим № 107.

На підставі цього договору купівлі-продажу Березанською райдержадміністрацією 31 травня 2010 року видано на ім"я ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 01 червня 2010 року за № 88 (а.с.45).

22 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений за реєстровим № 457 договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 купив належні продавцю ОСОБА_1 нежитлову будівлю, адміністративну будівлю і земельну ділянку площею 0,8936 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для рекреаційного призначення для обслуговування кемпінгу, розташовані по АДРЕСА_1.(а.с.47-48).

На підставі вказаного договору покупець ОСОБА_3 отримав державний акт серії НОМЕР_3 від 31 жовтня 2012 року на право власності на спірну земельну ділянку (а.с.49).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину України ОСОБА_1 в довгострокову оренду (а.с.16-28), технічної документації із землеустрою (а.с.34-40), повідомлення Відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області (а.с.50), спірна земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі Чорного моря (а.с.15 на звороті, 19 на звороті, 23-26, 40), на момент прийняття розпорядження голови Березанської райдержадміністрації № 715 від 18 липня 2007 року спірна земельна ділянка відносилась до земель Держлісфонду (а.с.18) та перебувала у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ" як ліси першої групи (кв.35 урочища "Коблеве" Березанського лісництва, а.с.18 на звороті, 20-21, 28, 32), у зв"язку з чим відповідач ОСОБА_1 відповідно до договору оренди земельної ділянки від 19 липня 2007 року (а.с.29) та розрахункової відомості (а.с.20 на звороті) зобов"язаний був сплатити втрати лісогосподарського виробництва, спричинені вилученням лісогосподарських угідь.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у ряді постанов, прийнятих за результатами перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, зокрема, у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, згідно з якими землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до норм ч.5 ст.116 ЗК України ( в редакції, що була чинною на момент прийняття розпорядження № 715 від 18.07.2007 року), надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема, інформації Миколаївської обласної державної адміністрації, рішення про вилучення спірної земельної ділянки із постійного користування ДП "Очаківське ЛМГ" не приймалось.

На підставі ст.149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом; вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Згідно із частиною шостою статті 149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Повноваження державних адміністрацій з питань земельних та лісових відносин визначаються Законом України "Про місцеві державні адміністрації", нормами земельного та лісового законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", статті 32 ЛК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень районних державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, зокрема, передача у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення.

Повноваження щодо розпорядження іншими земельними лісовими ділянками на відповідній території статтею 31 ЛК України було віднесено до повноважень обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, Ради міністрів АРК.

Таким чином, Березанською райдержадміністрацією надано земельну ділянку в оренду ОСОБА_1 без вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» та з перевищенням власних повноважень, а так само перевищено власні повноваження при здійсненні продажу земельної ділянки ОСОБА_1

Згідно зі ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов"язковій державній експертизі; за змістом ст.35 лише позитивні висновки державної експертизи землевпорядної документації є підставою для прийняття органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування відповідного рішення. Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою щодо об»єктів обов»язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється.

Висновком державної експертизи землевпорядної документації від 22 травня 2007 року № 1137 (а.с.28) проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки в довгострокову оренду повернуто на доопрацювання; позитивний висновок експертизи відсутній.

Таким чином, є обгрунтованим посилання позивача на те, що проект відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 не міг бути затверджений, оскільки позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації не надавався.

Відповідно до ч.4 ст.84 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття розпорядження № 85 від 04.02.2010 року), не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених цим Кодексом, землі лісогосподарського призначення та землі водного фонду.

Згідно з ч.2 ст.56 ЗК України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Таким чином, вилучення земель лісогосподарського призначення з передачею їх у власність громадян для нелісогосподарських цілей - розміщення кемпінгу - заборонено.

Крім того, за положеннями ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Відповідно до ст.ст.85,88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84 Земельного кодексу України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Отже, надання земель прибережної захисної смуги уздовж моря у приватну власність законодавством не передбачено.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 10 червня 2015 року по справі № 6-162цс15, існування прибережних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України), відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Виходячи з викладеного, спірні розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області є такими, що суперечить законодавству та порушують цивільні права та інтереси держави.

Відповідно до ст.124, ч.6 ст.128 ЗК України, рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, який підлягає нотаріальному посвідченню; передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

У зв"язку з тим, що рішення, на підставі яких укладені спірні договори оренди та купівлі-продажу земельної ділянки, суперечать діючому законодавству та порушують цивільні права та інтереси держави, суд вважає, що й зміст оспорюваних правочинів є таким, що суперечить вказаним вище нормам законодавства, інтересам держави.

Разом з тим, оскільки відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування позовної давності, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статей 5,6 Закону України "Про прокуратуру" (1991 року), ст.121 Конституції України прокуратура України становить єдину централізовану систему.

Вимоги прокурора, які відповідають чинному законодавству, є обов'язковими для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб та громадян і виконуються невідкладно або у передбачені законом чи визначені прокурором строки. Невиконання без поважних причин законних вимог прокурора тягне за собою передбачену законом відповідальність (ст.8 Закону України "Про прокуратуру").

Як вбачається з повідомлення Березанської районної державної адміністрації від 20.09.2013 року № 1309-012-3013 (а.с.122), відповідно до вимоги прокуратури Миколаївської області від 09.11.2007 року № 07/4/198 райдержадміністрацією 15.11.2007 року за № 1538-01-3-30-07 були направлені всі копії розпоряджень голови райдержадміністрації, прийнятих у період з 09.01.2007 року по 15.11.2007 року, з питань виділення земельних ділянок за межами населених пунктів в межах території Рибаківської та Коблівської сільських рад; на виконання вимоги прокуратури Березанського району Миколаївської області від 04.10.2010 року № 43-1663вих-10 райдержадміністрацією 07.10.2010 року за № 882-01-3-34-10 були надані всі копії розпоряджень голови райдержадміністрації щодо земельних питань за 2009-2010 роки; на виконання вимоги прокуратури Березанського району Миколаївської області від 14.02.2011 № 22-465вих.11 були надані розпорядження голови Березанської райдержадміністрації, прийняті в період з 2008 по 2011 рік включно.

Тому суд приходить до висновку, що прокуратура мала об"єктивну можливість довідатися про порушення законодавства, допущені при прийнятті оскаржуваних розпоряджень, а тому позовна давність щодо вимог про визнання недійсним розпорядження №715 від 18 липня 2007 року та договору оренди земельної ділянки сплинула у листопаді 2010 року, щодо вимог про визнання недійсним розпорядження №85 від 04 лютого 2010 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки - у жовтні 2013 року.

Посилання прокурора на те, що копій спірних розпоряджень, зазначених у повідомленні Березанської районної державної адміністрації від 20.09.2013 року № 1309-012-3013, прокуратурою не отримано, у судовому засіданні не доведено.

Наявний у матеріалах справи витяг з кримінального провадження (а.с.56) даних про виявлення порушень саме щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_1 не містить, а тому судом не береться до уваги як неналежний доказ.

При цьому суд застосовує правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі за № 6-2469цс16, щодо презумпції можливості та обов"язку особи знати про стан своїх майнових прав та необхідність доведення позивачем (прокурором) того факту, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

У зв"язку із застосуванням позовної давності до основних вимог на підставі ст.266 ЦК України суд застосовує позовну давність і до додаткових вимог прокурора про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, у задоволенні позову необхідно відмовити у зв"язку зі спливом позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлено і підписано 10 січня 2017 року.