Номер провадження: 22-ц/785/203/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1Й
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; ОСОБА_8, ОСОБА_9, які діють в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 про визнання незаконним та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації, визнання недійсним договорів, скасування державної реєстрації, стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволені.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження УЖКГ від 23.12.2003 року та свідоцтво про право власності на 217/1000 частин квартири АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з вказаними долями.

Скасовано державну реєстрацію свідоцтва про право власності на житло УЖКГ виконкому Одеської міської ради від 23.12.2003 року про право власності на 217/1000 частин квартири АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з вказаними долями.

Визнано недійсним договір дарування №8-168 від 27.01.2004 року долі 217/2000 частини квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_11 та договір купівлі-продажу № 8-179 від 27.01.2004 року долі 217/2000 частини квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_12 з ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_10 з вказаними долями у повному обсязі.

Скасовано державну реєстрацію договору дарування №8-168 від 27.01.2004 року долі 217/2000 частини квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_11 та договору купівлі-продажу № 8-179 від 27.01.2004 року долі 217/2000 частини квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_12 з ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_10 з вказаними долями.

Стягнуто солідарно з Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 9663,14 грн. матеріальної шкоди та 4475,25 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», Департамент міського господарства Одеської міської ради подали до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 є власником 250/1000 частини квартири загального заселення № 1 по вул. Дідріхсона, 8 в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 18.11.2003 р., де він проживає з ОСОБА_3 М та ОСОБА_4, вказана квартира складається з 12 жилих кімнат та підсобних приміщень. У його особистій власності знаходяться дві житлові кімнати площею 28,3 кв.м. та 36 кв.м., зазначені у технічному паспорті на квартиру цифрами „9 та „8. У вказаній квартирі весь час був туалет загального користування площею 2,5 кв.м., зазначений у технічному паспорті цифрою „19, раніше цифрою „14, та коридор площею 1,8 кв.м., зазначений у технічному паспорті цифрою „20, раніше цифрою „15.

У грудні 2003 року мешканка АДРЕСА_3 О. В. звернулася до органу приватизації для отримання у свою та доньки ОСОБА_13 спільну часткову власність житлові приміщення, які вони займали та відповідну частину приміщень, які знаходились у спільному користуванні мешканців АДРЕСА_4.

Всупереч порядку виготовлення технічного паспорту до переліку приміщень, які знаходяться у її особистому користуванні були внесені приміщення загального користування, а саме коридор площею 1,8 кв.м. зазначений цифрою „20, та туалет площею 2,9 кв.м. зазначений цифрою „19. На підставі наданих ОСОБА_6 документів 23.12.2003 р. УЖКГ було прийнято розпорядження № 183134, яким у спільну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було передано 217/1000 частин АДРЕСА_4, що складає 92,42 кв.м. загальної площі квартири. Одночасно було видано свідоцтво про право власності на житло від 23.12.2003р., у якому вказано, що характеристика квартири наведена у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва.

17.07.2003 р. до приватизації квартири сімєю ОСОБА_5, позивач отримав у власність, згідно розпорядження УЖКГ , 250/1000 частин вказаної квартири, при цьому в технічному паспорті на його імя було правильно вказано, що коридор зазначений цифрою „20 площею 1,8 кв.м. та туалет зазначений цифрою „19 площею 2,5 кв.м. знаходяться в загальному користуванні мешканців квартири.

27.01.2004 р. ОСОБА_6, подарувала ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7 217/1000 частин АДРЕСА_4, та ОСОБА_5 продала ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7 217/1000 частин АДРЕСА_4.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2010 року позовом ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконними розпорядження УЖКГ від 23.12.2003 р та свідоцтво від 23.12.2003 р. про право власності на 217/1000 частини АДРЕСА_5 на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в частині приватизації приміщень за №№ „19 та „20.

Визнано частково недійсними договір дарування № 8-168 від 27.01.2004 р. та договір купівлі-продажу № 8-179 від 27.01.2004 р. на 217/1000 частини АДРЕСА_5 в частині відчуження нежилих приміщень за №№ „19 та „20.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 8443,66 гривень.

Зобовязано ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні приміщеннями за №№ „19 та „20, а саме туалетом площею 2,5 кв.м. та коридором площею 1,8 кв.м. в АДРЕСА_6 та відновити дверний проріз між цими приміщеннями.

В іншій частині позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 відмовлено.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.02.2011 року вимоги ОСОБА_2 про зобовязання ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відновити дверний проріз між приміщеннями №19, 20 та №18, 20 з дверима, які не замикаються у коридорі загального користування - задоволені.

Зобовязано ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відновити дверний проріз між приміщеннями №19, 20 та №18, 20 з дверима, які не замикаються у коридорі загального користування

В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2011 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.03.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2010 року залишено без змін.

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі продовжують порушувати їх права та законні інтереси.

На підставі наведеного суд першої інстанцій дійшов висновку, що відповідачі створюють позивачам перешкоди в користуванні загальними приміщеннями в комунальній квартирі, а також позивачам спричинено діями відповідачів матеріальну шкоду, яку суд стягнув солідарно з Департаменту міського господарства ОМР, КП «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 в розмірі 9663,14 грн.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Згідно з п.8 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів в суді є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відшкодування ОСОБА_2 матеріальної шкоди з боку відповідачів може бути присуджено лише у разі доведеності факту завдання такої шкоди саме відповідачами та встановлення її розміру.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення матеріальної шкоди на підставі ст.1166 ЦК Українита на обґрунтування цих вимог надані в суді першої інстанції виписки з квитанцій щодо повідомлення відповідачів про судові засідання, у тому числі шляхом публікації в пресі оголошення про виклик до суду, розрахунок сплати гонорару адвокату, квитанції про сплату судового збору, які являються судовими витратами, відповідно до ст.. 79 ЦПК України.

Тому питання про розподіл судових витрат, понесених особою в цивільній справі, визначається нормами глави 8 ЦПК України, а не нормами матеріального права.

Тому позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідними вимогами про стягнення судових витрат по цивільній справі.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати в сумі 4475,25 грн., однак, суд безпідставно стягнув ці витрати з відповідачів в солідарному порядку, в той час, як слід стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати з відповідачів в рівних частках.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, з урахуванням обмежень, встановлених ст. 303 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла» на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 9663,14 гривень та судових витрат в розмірі 4475,25 гривень з ухваленням в цій частині нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року скасувати в частині стягнення на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 9663,14 гривень та судових витрат в розмірі 4475,25 гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла» про стягнення майнової шкоди в розмірі 9663,14 гривень відмовити.

Стягнути в рівних частках з Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 4475,25 гривень судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

ОСОБА_14