Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/8951/16-ц
Провадження № 2/644/154/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2016 року м.Харків

Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Бугери О.В.,

при секретарі Ілові А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про тлумачення заповіту, визнання права власності на спадщину за заповітом, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила витлумачити заповіт від 18 січня 2013 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6, р. № 3-6, зазначивши, що ОСОБА_7, який помер 12 липня 2015 року, заповів позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий № НОМЕР_1, все належне йому майно, де б таке не було та з чого воно б не складалось, і, взагалі, майно, що буде йому належати та на що він буде мати право; визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлого 12 липня 2015 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що 12 липня 2015 року помер ОСОБА_7, який був власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_7 за життя склав заповіт, в якому все належне йому майно, де таке не було та з чого воно б не складалось, і, в взагалі все те, що буде йому належати та на що він буде мати право, він заповів позивачу, онуці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1. Позивач ОСОБА_7 не був рідним дідусем позивача, але оскільки був у шлюбі з її рідною бабусею, та виховував позивача як рідну онуку, вважав її онукою, внаслідок чого, складаючи заповіт, вказав ОСОБА_1, «онукою». У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, з зазначенням що вона не є онукою спадкодавця, як спадкодавцем було зазначено у заповіті, та рекомендовано звернутись до суду за тлумаченням заповіту та визнанням права власності на спадкове майно.

В судовому засіданні 03.03.2017 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позові, в подальшому в судове засіданні не зїявились, просили справу розглядати за їх відсутності.

Відповідач, ОСОБА_4, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач, ОСОБА_3, в судовому засіданні 03.03.2017 року позовні вимоги визнала, суду пояснила, що вона перебувала в шлюбі із померлим ОСОБА_7, фактично він не є дідусем позиваки, але він все своє життя її вважав онукою, оскільки вона народилась вже коли вони перебували в шлюбі, тому й заповів їй все своє майно, в подальшому 06.03.2017 року в судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву, в якій позов визнала, справу просила розглядати за її відсутності.

Третя особа, ОСОБА_5, в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій справу просив розглядати за його відсутності, зазначив, що не заперечує проти обставин викладених в позові.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», станом на 29.02.1999 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2, розташована на 9 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 2 кімнат, загальна площа квартири становить 54,7 кв.м./а.с.18-19/

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 18.03.1999 року, реєстраційний номер 7-99-118737, власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2, на праві спільної сумісної власності є ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_5./а.с.16/

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.03.2017 року відомості щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, відсутні.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Таким чином, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та між ними відсутній спір про розмір частини спільного майна в натурі, яка відповідає їх частці у праві спільної сумісної власності, та власники не мають заперечень, щодо визнання цих часток рівними, суд вважає що частки власників в спірній квартирі є рівними.

12.07.2015 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 508115 від 15.07.2015 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції./а.с.9/

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2.

За повідомленням Четвертої Харківської Державної нотаріальної контори в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_7, з заявою про прийняття спадщини за законом до Четвертої Харківської Державної нотаріальної контори звернулися син спадкодавця ОСОБА_4, дружина спадкодавця ОСОБА_3, та спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 Згідно наданої інформації 18.01.2013 року від імені померлого Першою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 36 був посвідчений заповіт на імя онуки ОСОБА_1

Відповідно до заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 3-6, ОСОБА_7, все належне йому майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати та на що він буде мати право, він заповів онуці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий № НОМЕР_1./а.с.7/

Згідно інформації Четвертої Харківської Державної нотаріальної контори відповідно до п.5.16 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затв. Наказом МЮУ 22.02.2012р. за № 296/5, якщо в заповіті зазначені родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус перевіряє документи, що підтверджують факт родинних відносин. За результатами перевірки нотаріальною конторою було встановлено, що ОСОБА_1 не є онукою спадкодавця, тому має місце спір між спадкоємцями, та позивачу рекомендовано звернутись до суду за тлумаченням заповіту судом та визнанням права власності на вищевказане спадкове майно.

Відповідно до ст.1256 ЦПК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

20.11.1984 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 одружились, що підтверджується свідоцтвом про одруження ІІ-ВЛ № 444164, виданим Безлюдівською селищною Радою Харківського району 20.11.1984 року./а.с.13/

ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серія І-ВЛ № 048305 від 26.06.1997 року, з якого вбачається, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_5, та свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серія ІІ-БВ № 330164 від 21.01.1983 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_3П./а.с.14-15/

Таким чином, Суд приходить до висновку, що померлий рідну онуку своєї дружини вважав і своєю онукою. Той факт, що заповіт складений померлим на користь саме ОСОБА_1 також свідчать персональні дані визначені в заповіті, а саме дата народження та податковий номер позивача. У звязку з наведеним, суд задовольняє позов в цій частині, та вважає за необхідне витлумачити заповіт від 18 січня 2013 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6, р. № 3-6, зазначивши, що ОСОБА_7, який помер 12 липня 2015 року, заповів позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий № НОМЕР_1, все належне йому майно, де б таке не було та з чого воно б не складалось, і, взагалі, майно, що буде йому належати та на що він буде мати право.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Крім того, відповідно до ст. 1241 ЦПК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки вищезазначений заповіт за життя заповідача змінений або скасований не був, та позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину, але позбавлена можливості реалізувати свої права у встановленому порядку, та крім того, відповідач ОСОБА_3 в своїй заяві зазначила, що визнає заявлені позивачем позовні вимоги, суд задовольняє позов в межах заявлених позовних вимог в повному обсязі і визнає за позивачкою право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлого 12 липня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 1217, 1223, 1233, 1235,1256, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 213 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Витлумачити заповіт від 18 січня 2013 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6, р. № 3-6, зазначивши, що ОСОБА_7, який помер 12 липня 2015 року, заповів позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий № НОМЕР_1, все належне йому майно, де б таке не було та з чого б воно б не складалось, і, взагалі, все те, що буде йому належати та на що він буде мати право.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлого 12 липня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: суддя О.В. Бугера