Справа № 686/2809/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним,

встановив:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "Надра" про визнання недійсним кредитного договору №24/10/2007/840-К/976, укладеного 24.10.2007 року між ним та ВАТ КБ "Надра", із всіма його додатками та доповненнями. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 24.10.2007 року між ним та ПАТ КБ Надра в особі Центрального відділення філії ВАТ КБ «Надра» Хмельницьке РУ було укладено кредитний договір №24/10/2007/840-К/976, згідно якого банк зобовязався надати йому кредит в розмірі 21702,97 доларів США зі сплатою 14,4 % річних з кінцевим терміном погашення до 23.10.2016 року. Даний кредит отримувався ним для купівлі автомобіля, який і передавався в заставу згідно того ж кредитного договору. Поручителем по даному кредиту виступала його дружина ОСОБА_4.

Відповідно до п. 3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платжіним періодом.

Згідно п.п.2.1, 2.4 Правил кредитування, Банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту; банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Однак, банком не було його ознайомлено зі всією інформацію про умови кредитування, хоча інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуг).

Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав соживачів», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача ( у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо), повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Він як споживач фінансових послуг, в порушення п.3.8 Правил кредитування не був попереджений про валютні ризики та суттєво обмежений в своїх правах. Обсяг визначених відповідачем в кредитному договорі прав і обов'язків, містить суттєєву диспозицію на користь відповідача, що суперечить принципу рівності сторін. При укладенні кредитного договору, Банк ввів його в оману щодо визначення істотних умов договору, оскільки вказані у договорі умови не відповідають його волевиявленню та суперечать вимогам законодавства.

Умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення становища споживача. В даному випадку банк надає фінансові послуги, тому відповідно має надавати відносно такої послуги усю інформацію щодо особливостей її отримання, що забезпечує споживачу можливість прийняти свідомий вибір. Відповідач розробляв зміст спірного договору і тому саме відповідач є відповідальним за дотриманням вимог закону щодо формування змісту кредитного договору.

Крім того, банком йому взагалі не видавались кошти у відповідності до кредитного договору. Тому позивач просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, суду пояснила, що кредитний договір між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра» було укладено на придбання автомобіля в доларах США, однак банк, не попереджаючи позивача, здійснив перерахунок коштів на рахунок організації, яка реалізовувала автомобіль не в доларах, а в гривнях. Крім того, позивач на руки коштів згідно кредитного договору не отримував і заяви на отримання готівки не підписував. Також банком при укладенні кредитного договору не було надано позивачу детального розпису сукупної вартості кредиту та він не був попереджений про валютні ризики, що є оманою. Згідно розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що банк самостійно змінював розмір відсотків за користування кредитом не повідомивши про це позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, суду пояснила, що перед укладенням кредитного договору позивачу було розяснено всі умови кредитування та він підписав анкету-заяву, в якій зазначено, що він ознайомлений з умовами кредитування. Крім того, інформація щодо умов кредитування була розміщена на офіційному сайті банку та в загальнодоступних місцях в приміщенні банку. При укладенні кредитного договору ОСОБА_3 посвідчив свою згоду підписом в кредитному договорі на встановлення між ним та банком договірних відносин. Кредитний договір було укладено з дотриманням усіх істотних умов договору, на основі взаємного волевиявлення сторін та дотриманням вимог чинного законодавства. Згідно рішення суду від 30.01.2015 року з ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором і реалізовано автомобіль в рахунок погашення заборгованості. ОСОБА_3 виконував рішення суду, сам привіз автомобіль та передав його банку для реалізації, що вказує, що він визнавав вимоги за кредитним договором. У звязку з наведеним, просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.10.2007 року між ВАТ «Луцький автомобільний завод» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 0010, згідно якого продавець продає, а покупець приймає у власність та оплачує автомобіль КІА сееd за вартістю 109600грн. Відповідно до п.п.1.2, 1.3 вказаного договору Банк відповідно до Гарантійного листа за покупця сплачує продавцю 100%-ву вартість автомобіля, тобто 109600грн на відповідний банківський рахунок. Покупець гарантує, що розмір Кредиту узгоджений з уповноваженим органом банку, який приймає рішення про надання кредиту. Кредит надається покупцю на умовах укладеного між Банком та Покупцем договору кредиту. Сума кредиту банку для купівлі покупцем автомобіля за цим договором складає 100% вартість автомобіля, тобто 109600грн. Кредит надається шляхом перерахування банком суми кредиту на поточний рахунок продавця.

22.10.2007 року ВАТ КБ «Надра» було надано гарантійний лист ВАТ «ЛуАЗ», згідно якого з ОСОБА_3 укладається кредитний договір для придбання автомобіля та кошти в сумі 109600грн. будуть перераховані безготівковим шляхом після виконання всіх умов кредитування.

24.10.2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ КБ Надра було укладено кредитний договір № 24/10/2007/840-К/976, згідно п. 1.1 якого банк надає позичальнку у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 21702,97 доларів США на придбання автотранспортного засобу зі сплатою 14,4 % на строк до 23.10.2014 року. Пунктом 1.1.2 договору передбачено, що ціль кредиту на придбання автотранспортного засобу.

Позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені п.1.1.3.1 цього Договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку передбаченому п.2.2.3 цього Договору шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 410,71 доларів США ( п.2.2.1 Кредитного договору).

19.06.2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра» було укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 Договору «Автопакет» №24/10/2007/840-К976 від 24.10.2007 року, згідно якого Договір «Автопакет» №24/10/2007/840-К976 від 24.10.2007 року викладено в наступній редакції, а саме: п.1.1 - кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 21702,97 доларів США, зі сплатою14,4% річних. Щомісячна сума мінімального необхідного платежу по Кредиту№1 визначається графіком платежів (Додатком до цього договору). Кінцевий термін повернення кредиту №1 23.10.2016 року.

Згідно п.1.3 кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення та строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 26441,99грн. у подальшому кредит №2, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 15%. Починаючи з 04.07.2013 року Позичальнику по Кредиту №2 встановлюється зміна відсоткова ставка. Кінцевий термін повернення кредиту №2 18.06.2015 року.

Порядок погашення основоної суми заборгованості по Кредиту № 1 та по Кредиту №2 визначено п.п. 2.4, 2.4.1 вказаного договору.

19.06.2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ Надра було укладено Додаткову угоду №2 до Договору «Автопакет» 24/10/2007/840-К/976 від 24.10.2007 року, відповідно до якої згідно ст.ст.598,605 ЦК України, сторони дійшли домовленості про прощення нарахованої неустойки (штрафів та пені) у розмірі 4992,22 доларів США.

Відповідно до п.п.2,3,4 вказаної Додаткової угоди №2 сторони домовились, що не дивлячись на будь-які інші умови цього договору, цей договір втрачає чинність у частині прощення банком позичальнику неустойки (штраф, пеня) у 4992,22 доларів США, розрахованої відповідно до умов договору, при невиконанні позичальником умови реструктуризації передбачених договором про внесення змін та доповнень №1 до Договору «Автопакет №24/10/2007/840-К976 від 24.10.2007 року. На підставі ст.ст.256-259 ЦК України сторони домовились про збільшення терміну загальної та спеціальної позовної давності встанвленого чинним законодавством до 20 років. Інші умови договору залишаються без змін.

Вказані обставини підтверджуються: договором купівлі-продажу автомобіля № 0010 від 23.10.2007 року; Гарантійним листом ВАТ КБ «Надра» від 22.10.2007 року; кредитним договором №24/10/2007/840-К976 від 24.10.2007 року; договором про внесення змін та доповнень №1 від 19.06.2012 року до Договору «Автопакет» №24/10/2007/840-К976 від 24.10.2007 року; додатковою угодою №2 від 19.06.2012 року до Договору «Автопакет» 24/10/2007/840-К/976 від 24.10.2007 року.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а також відсутність хоча б однієї з істотних умов правочину, встановлених спеціальними законами.

У частині 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

На підставі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Посилання позивача на обман зі сторони Банку при укладенні договору щодо умов кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, валютних ризиків під час виконання зобовязань за договором, є безпідставними.

Укладаючи спірний договір в іноземній валюті, позивач погодився з усіма його умовами договору та сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу і в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Також незмінюваність курсу гривні відносно до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомим позивачеві.

Згідно анкети-заяви клієнта на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет» від 15.10.2007 року, підписаної ОСОБА_3, останній підтвердив, що з умовами кредитування за програмою «Автопакет» він ознайомлений.

В подальшому 23.10.2007 року між ВАТ «Луцький автомобільний завод» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 0010, згідно п.п.1.2, 1.3 якого Банк відповідно до Гарантійного листа за покупця сплачує продавцю 100%-ву вартість автомобіля, тобто 109600грн на відповідний банківський рахунок. Покупець гарантує, що розмір Кредиту узгоджений з уповноваженим органом банку, який приймає рішення про надання кредиту. Кредит надається покупцю на умовах укладеного між Банком та Покупцем договору кредиту. Сума кредиту банку для купівлі покупцем автомобіля за цим договором складає 100% вартість автомобіля, тобто 109600грн. Кредит надається шляхом перерахування банком суми кредиту на поточний рахунок продавця.

24.10.2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ КБ Надра укладений кредитний договір. Відповідно до п.п. 1.1, 1.1.2, 1.1.3.1, 2.2.1 кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 21702,97 доларів США на придбання автотранспортного засобу зі сплатою 14,4 % на строк до 23.10.2014 року. Нарахування відсотків здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості.

Позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені п.1.1.3.1 цього Договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку передбаченому п.2.2.3 цього Договору шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 410,71 доларів США ( п.2.2.1 Кредитного договору).

Згідно п.3.1.2 кредитного договору за долмовленністю сторін вартість автотранспортного засобу складає 109600грн., що в еквіваленті при перерахунку на долари США по офіційному курсу НБУ на день прийняття автотранспортного засобу у заставу складає 21702,97 доларів США.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 24.10.2007 року останній просив перерахувати кошти в сумі 109600грн., надані згідно кредитного договору № 24/10/2007/840-К/976, ВАТ «ЛуАЗ». Факт перерахування банком коштів представник позивача в судовому засіданні не оспорювала.

Отже, надавши кредитні кошти Банк виконав умови договору. До 2014 року зобовязання за кредитним договором виконував і ОСОБА_3, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості станом на 20.03.2014 року.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

В своїй позовній заяві позивач також вказав, що кредитний договір № 24/10/2007/840-К/976 від 24.10.2007 року не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки суперечить принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення становища споживача.

Однак, слід зазначити, що на момент підписання кредитного договору № 24/10/2007/840-К/976 від 24.10.2007 року, договору про внесення змін та доповнень, додаткової угоди до нього позивач був дієздатною особою, його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Він не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував умови кредитного договору.

При цьому позивач не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не просив змінити або роз'яснити окремі положення оспорюваного кредитного договору.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3, як на підставу визнання недійсним кредитного договору, на неповноту і недостовірність інформації, наданої Банком перед укладенням договору, а саме про сукупну вартість кредиту, оскільки умови спірного договору містять інформацію щодо розміру кредиту, розміру процентної ставки, порядку погашення кредиту, розмір мінімально необхідного платежу, їх періодичність на весь час дії договору.

Права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, встановлений ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення кредитного договору.

Цією нормою не передбачалось визнання недійсним договору у зв'язку із наданням недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію.

У звязку з наведеним, безпідставним є твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору загальним засадам цивільного законодавства, а саме принципу справедливості.

Також, у відповідності до ст.60 ЦПК України, позивачем та його представником не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту навмисного введення позивача в оману шляхом приховування будь-якої важливої інформації перед укладенням договору.

В судовому засіданні при наданні пояснень представник позивача, також вказувала на зміну банком в односторонньому порядку відсоткової ставки, проте у порядку передбаченому ст. 31 ЦПК України відповідної письмової заяви про зміну підстав позову, з відповідними обґрунтуваннями, до суду не подала.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору №24/10/2007/840-К976 від 24.10.2007 року та додаткових угод до нього, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 203, 207, 215, 626-628, 638, 640, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 15,57,60,61,212,215 ЦПК України, ст.ст.11,15,18Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: