РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/1051/16-ц

Провадження № 2/700/34/17

04 січня 2017 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Пічкура С.Д.

при секретарі: Сіденко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 31 травня 1999 року померла ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинок, розташований по вул. Сиротенка, 25 в с. Бужанка Лисянського району Черкаської області на земельній ділянці площею 0,27 га, що є комунальною власністю сільської ради. У державному акті про право приватної власності на землю було допущено помилку при написанні прізвища, зокрема прізвище вказано «Анікієнко» замість «Анікеєнко», а тому виникла необхідність звернення до суду із даним позовом.

В судове засідання позивач не зявився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи без участі представника .

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла 31 травня 1999 року.

Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2,43 га в межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії I-ЧР № 030853, виданого на імя ОСОБА_3.

Згідно заповіту від 06 березня 1997 року, посвідченого Бужанською сільською радою, ОСОБА_2 все своє майно заповіла ОСОБА_1.

Згідно довідки сільської ради № 969 від 15.08.2016 року, ОСОБА_1 проживав разом із своєю бабою ОСОБА_2, вів з нею спільне господарство, здійснював за нею догляд та поховав за власні кошти.

Із довідки Бужанської сільської ради № 1536 від 24,112013 року вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю I-ЧР № 030853, який рахується за ОСОБА_3, виписаний помилково, в той час як власником його є ОСОБА_2.

За таких обставин вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення можуть бути задоволенні, оскільки стосуються предмета даного позову.

02 грудня 2002 року на померлу ОСОБА_3 видано державний акт на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яким володіє позивач.

Таким чином, позивач прийняв спадщину, але на частину спадкового майна не може отримати свідоцтво в нотаріальній конторі, оскільки правовстановлюючий документ виданий після смерті особи.

Спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому до даних правовідносин застосовуються вимоги ЦК УРСР 1963 року.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, що передбачено ст. 1296 ЦК України.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Видача державного акту після смерті особи, не позбавляє права спадкоємця який прийняв спадщину на цю частину спадкового майна, оскільки правовстановлюючий документ ніким не скасований, недійсним не визнаний, а право померлого на майно підтверджується належним документом, яке він мав до його видачі.

За викладених обставин у суду не має підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки позивачем надано всі належні та допустимі докази законності та обґрунтованості своїх позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 549, 550 ЦК УРСР, ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт, що державний акт на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства серії I-ЧР №030853 від 02 грудня 2002 року виданий ОСОБА_3, дійсно належить померлій 31 травня 1999 року ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в с. Бужанка Лисянського району Черкаської області по вул. Сиротенка, 25, що належав померлій 31 травня 1999 року ОСОБА_2 та право користування присадибною земельною ділянкою площею 0,27 га, яка перебуває в комунальній власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,43 га, що знаходиться в с. Бужанка Лисянського району Черкаської області і належала померлій 31 травня 1999 року ОСОБА_2 на підставі державного акту серії I-ЧР №030853 від 02 грудня 2002.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий - Пічкур С. Д.