Справа 635/20/17
Провадження 2/635/958/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

при секретарі - Сайко А.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерної компанії "Харківобленерго" про спонукання до вчинення певних дій.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 24 червня 2014 року уклав договір про користування електричною енергією №24572 з відповідачем. Відповідно до п.1 даного договору енергопостачальник зобовязався надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1,3 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобовязався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. При укладенні договору відповідач ввів в оману його та зазначив величину потужності відповідно до п.5.1.3 «Правил користування електричною та тепловою енергією», затверджених наказом Міністерства енергетики та електрифікації СРСР від 06.01.1981 року №310. Однак при оформленні договору не була врахована наявна потужність струмоприймачів споживача, технічні умови та технічна характеристика електромережі споживача. Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про виправлення виявленого недоліку при укладенні договору та зазначення правильної величини потужності електричної енергії. Однак відповідач своїм листом №46е-01/07-30455 від 07 листопада 2016 року відмовив йому у задоволенні даної заяви. Тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить зобовязати відповідача визначити в Договорі про користування електричною енергією №24572 від 24 червня 2014 року розмір потужності на підставі характеристик зовнішньої мережі домоволодіння за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Високий, вул.Українська, 117/1.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала і просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що на момент розгляду справи договір №24572 від 24 червня 2014 року є дійсним, намірів на його розірвання сторони не виявляли, а тому постачання електроенергії за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Високий, вул.Українська, 117/1 здійснюється відповідно до потужності 1,3 кВт. На даний час процес збільшення споживання електричної потужності регулюється «Правила приєднання електроустановок до електричних мереж», затвердженими постановою НКРЕ від 17.01.2013 року №32. Однак позивач з заявою про видачу технічних умов на збільшення потужності не звертався, не надавав нележних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність технічної можливості підключення струмоприймачів потужністю більшою ніж 1,3 кВт. Також позивач не довів, що технічні характеристики його електромережі перевищують передбачену та зазначену в договорі величину потужності електроустановок 1,3 кВт.

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Частинами 3 та 4 статті 2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п.1 ст.16 цього Закону порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Пунктом 1 ст.19 цього Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 3 ст.20 цього Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» визначено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Додатком 1 до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (далі Правила), прийнятих на виконання ст.26 Закону України "Про електроенергетику", затверджено типовий договір про користування електричною енергією, яким визначені зобов'язання енергопостачальника надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до визначеною договором потужності електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

Як визначено у пункті 3 цих Правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією (далі - договір) вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного терміну жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.

За змістом частини 1 ст.630 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Частиною 3 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони у договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті відносин між сторонами.

Статями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Пунктом 2 частини 1 ст.208 цього Кодексу передбачено, що правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, визначених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Підставою визнання недійсності правочинів за нормами ч.1 ст.203 і ч.1 ст.215 ЦК України є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 цього Кодексу зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено у судовому засіданні, 24 червня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про користування електричною енергією №24572. Відповідно до п.1 вищевказаного договору енергопостачальник зобовязався надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1,3 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобовязався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором (а.с. 22). Особистий рахунок позивача був відкритий на підставі положень п.5.1.3 «Правил користування електричною та тепловою енергією», затверджених наказом Міністерства енергетики та електрифікації СРСР від 06.01.1981 року №310 «Пользований электрической энергией населением (бытовими потребителями) допускается только после получения разрешения энергоснабжающей организации. Установка бытових машин и приборов мощностью более 1,3 кВт в жилых домах, необорудованых необходимой проводкой, должна производиться в порядке, установленном в союзной республике» та визначено норму величини потужності 1,3 кВт.

Як вбачається з п.п.7 п.11 вищевказаного договору споживач електричної енергії зобовязується узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювати з метою збільшення споживання електричної потужності (а.с.22).

Як вбачається з пункту 28 Договору, договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення (а.с.23).

Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов?язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов?язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Підпунктом 8 пункту 13 Договору передбачено, що енергопостачальник зобовязується розглядати звернення споживача щодо надання послуг, повязаних з постачанням електричної енергії, та приймати з цього приводу рішення у терміни, передбачені Правилами користування електричною енергією для населення (а.с.22).

27 вересня 2016 року, 17 жовтня 2016 року позивач звернувся з заявами до відповідача з приводу внесення змін до договору про користування електричною енергією №24572 від 24 червня 2016 року, а саме - просив зазначити величину потужності з врахуванням наявної потужності струмоприймачів споживача, технічних умов та технічної характеристики електромережі споживача відповідно до положень ст.4 «Правил користування електричною енергією для населення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.01.1999 року (а.с.2-3).

07 листопада 2016 року листом №46е-01/07-30455 директора АК «Харківобленерго» позивачу було повідомлено, що правових підстав для задоволення вимог позивача не має (а.с.4).

Згідно із п.42 Правил користування електроенергією для населення, затверджених постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року, споживач електричної енергії зобов'язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження засобів обліку і пломб на них у разі розміщення засобу обліку в квартирі або на іншому об'єкті побутового споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі засобу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності; вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку; надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показам засобу обліку; забезпечувати доступ представникам енергопостачальника після пред'явлення ними службових посвідчень до квартири або іншого об'єкта для обстеження засобу обліку, електроустановок та електропроводки; не перешкоджати обрізуванню гілок дерев, які ростуть на території, що належить побутовому споживачу, для забезпечення відстані не менше 1 метра від проводів повітряної лінії електричної мережі напругою 0,4 кВ та на відстані 2 м для електричних ліній напругою 10 кВ; не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або на іншому об'єкті письмово повідомити енергопостачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду.

Як вбачається з ч.1 ст.4 Правил користування електроенергією для населення, затверджених постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року, У договорі обов'язково зазначається величина потужності, яка визначається виходячи з потужності наявних у побутового споживача струмоприймачів. При цьому загальна потужність не може бути вищою за потужність, передбачену проектом обєкта побутового споживача та/або технічними характеристиками зовнішніх електричних мереж обєкта побутового споживача. Побутовий споживач може внести пропозиції щодо зміни зазначеної у договорі величини електричної потужності. У разі відмови енергопостачальник надає побутовому споживачеві обгрунтовану письмову відповідь.

Позивач неодноразово звертався до відповідача щодо усунення розбіжностей при укладенні договору про користування електричною енергією №24572 від 24 червня 2014 року, однак відповідач безпідставно відмовляв в усуненні даних недоліків, посилаючись на те, що позивач з заявою про видачу технічних умов на збільшення потужності не звертався, не надавав нележних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність технічної можливості підключення струмоприймачів потужністю більшою ніж 1,3 кВт. Також позивач не довів, що технічні характеристики його електромережі перевищують передбачену та зазначену в договорі величину потужності електроустановок 1,3 кВт. Однак в матеріалах справи містяться заяви позивача від 27 вересня 2016 року, 17 жовтня 2016 року до відповідача стосовно усунення даних розбіжностей (а.с.2-3).

Крім того, судом не приймаються до уваги доводи відповідача стосовно того, що потужність позивачеві була визначена на підставі і в порядку, встановленому "Правилами користування електричною та тепловою енергією", які були затверджені Наказом Міністерства енергетики та електрофікації СРСР №310 від 06.01.1981 року, оскільки на час укладання договору між сторонами, зазначений нормативно-правовий акт втратив чинність і не міг використувавтися.

Таким чином, оскільки саме позивач є споживачем, який письмово повідомив відповідача про необхідність виправлення виявленого недоліку при укладенні договору та зазначення правильної величини потужності електричної енергії, тому на підставі вищезазначених норм Правил та Закону України «Про електроенергетику», суд вважає за можливе задовільнити позов та спонукати Акціонерну компанію "Харківобленерго" визначити в договорі про користування електроенергією №24572, укладеному 24.06.2014 року між ОСОБА_1 та АК "Харківобленерго" розмір дозвільної потужності на підставі характеристик зовнішньої мережи споживача, у відповідності з вимогами ст.4 Правил користування електроенергією для населення, затверджених постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року.

На підставі вищевикладеного, ЗУ "Про електроенергетику", Правил користування електроенергією для населення, затверджених постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року, керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерної компанії "Харківобленерго" про спонукання до вчинення певних дій задовольнити.

Спонукати Акціонерну компанію "Харківобленерго" визначити в договорі про користування електроенергією №24572, укладеному 24.06.2014 року між ОСОБА_1 та АК "Харківобленерго" розмір дозвільної потужності на підставі характеристик зовнішньої мережи споживача, у відповідності з вимогами ст.4 Правил користування електроенергією для населення, затверджених постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року.

Рішення може бути оскаржено сторонами повністю або частково до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.

Суддя Н.Л.Панас