АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Гончарук В.П.
№22-ц/796/3485/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Крижанівська Г.В.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК», про стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди.

У мотивування вимог послалася на те, що 16.09.2015 року між нею та ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» укладено Договір №0112-000462 добровільного страхування транспортного засобу.

25.02.2016 року о 06 год 00 хв. відбулося ДТП за участю водія ОСОБА_3, який керуючи автомобілем марки «Geely СЕ-2», номерний знак НОМЕР_1, по автодорозі М-05 Київ-Одеса 362+800 м, не дотримався безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, чим допустив зіткнення з металевим відбійником, після чого автомобіль з'їхав у кювет, що призвело до пошкодження автомобіля та завдало матеріальних збитків.

26.02.2016 року вона повідомила ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» про настання випадку, який має ознаки страхового, та надала необхідні документи, а вже 29.04.2016 року звернулася із заявою на виплату страхового відшкодування.

Згідно Звіту №56402 про оцінку колісного транспортного засобу від 10.05.2016 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 124 328,72 грн.

12.05.2016 року листом №0922 ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» повідомило, що оскільки водій ОСОБА_3 порушив швидкість руху, то у відповідача не має правових підстав для здійснення страхового відшкодування за випадком, що стався 25.02.2016 року, згідно п.п. а) п. 5.1.2., п. 3.1.18 Умов до Договору страхування і відповідно ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» відмовило у виплаті страхового відшкодування.

Однак, така відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконною та необґрунтованою, оскільки ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення п. 12.1 ПДР України, в той час як швидкість руху регулюється іншими нормами ПДР України, а саме п. 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, 12.8 ПДР України.

Згідно повідомлення про настання випадку, який має ознаки страхового від 26.02.2016 року, на питання «Яка була швидкість ТЗ страхувальника» було надано відповідь «Близько 60 км на годину».

Крім того, у поясненнях від 25.02.2016 року ОСОБА_3 зазначив, що «рухався у правій крайній полосі зі швидкістю близько 55 км/год».

Отже, страхове відшкодування підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт».

Також, з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» підлягає стягненню пеня в розмірі 14 071,29 грн за період з 13.05.2016 року по 13.09.2016 року включно.

Окрім цього, у зв'язку із пошкодження автомобіля вона зазнала страждань, тривалий час мала пригнічений стан, відчуття хвилювання та переживання, а тому з ОСОБА_3 на її користь підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000 грн.

З урахуванням наведеного просила суд:

- стягнути з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 124 328,72 грн та пеню в розмірі 14 071,29 грн;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК», про стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_2 суми страхового відшкодування в сумі 124 328,72 грн та нарахованої пені у розмірі 14 071,29 грн, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1384 грн, а всього стягнуто 139 784,01 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн 20 коп., а всього стягнуто 1051 грн 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення коштів з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт»скасувати, в іншій частині рішення залишити без змін.

Зазначає, що згідно постанови Дніпровського районного суду м Києва від 12.04.2016 року дорожньо-транспортна пригода від 25.02.2016 року сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 як водієм автомобіля «Geely СЕ-2», номерний знак НОМЕР_1, вимог п. 12.1 ПДР України.

Договір добровільного страхування транспортного засобу №0112-000462 від 16.09.2015 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» укладено за програмою страхування «Стандарт». На підставі пп. а) п. 5.1.2, п. 3.1.18, 12.1.7 Умов до Договору страхування ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Звертає увагу й на, те що Розділ 12 ПДР України визначає такі випадки порушення швидкості руху: 1) перевищення швидкості руху; 2) невжиття заходів щодо зменшення швидкості руху; 3) рух з дуже малою швидкістю без потреби; 4) різке гальмування. Отже, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за Договором може бути будь-яке порушення водієм застрахованого автомобіля швидкості руху. В даному випадку порушення розділу 12 ПДР України винним водієм виявилося в необранні безпечної швидкості руху (п.12.1), що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідно до п. 5.1.2 (а) Договору.

Посилається, що Договір добровільного страхування наземного транспорту №0112-000462 від 16.09.2015 року укладений на підставі п. 6 ст. 6 Закону України «Про страхування», а тому застосування Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до відносин у сфері добровільного страхування наземного транспорту є неприпустимим.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 500 грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 551 грн 20 коп., а всього 1051 грн 20 коп. не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що 16 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» укладено Договір №0112-000462 добровільного страхування транспортного засобу, згідно якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки «Geely СЕ-2», номерний знак НОМЕР_1. (а.с. 6-10)

Власником автомобіля марки «Geely СЕ-2», номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2. (а.с. 11)

Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_325.02.2016 року о 06 год 00 хв. керував автомобілем «Geely СЕ-2», номерний знак НОМЕР_1, по автодорозі М-05 Київ-Одеса 362+800 м, не дотримався безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, чим допустив зіткнення з металевим відбійником, після чого автомобіль з'їхав у кювет, що призвело до пошкодження автомобіля та завдало матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Даною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 12)

У силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

За змістом ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась, із настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

26.02.2016 року ОСОБА_2 відповідно до пп. 9.1.7 п. 9.1 Умов добровільного страхування транспортного засобу повідомила ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» про настання випадку, який має ознаки страхового. (а.с. 15)

29.04.2016 року позивач подала заяву на виплату страхового відшкодування. (а.с. 32)

Згідно Звіту №56402 про оцінку колісного транспортного засобу від 10.05.2016 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власнику «Geely СЕ-2», номерний знак НОМЕР_1, в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 124 328,72 грн. (а.с. 16-31)

12.05.2016 року листом №0922 ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» повідомило ОСОБА_2, що 25.02.2016 року дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п. 12.1 ПДР України, а тому, враховуючи умови пп. а) п. 5.1.2, п. 3.1.18 Умов до Договору №0112-000462 добровільного страхування транспортного засобу, в ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» відсутні підстави для здійснення страхового відшкодування. (а.с. 33)

Згідно пп. а) п. 5.1.2. Умов добровільного страхування транспортного засобу (Додаток №1 до Договору №0112-000462 добровільного страхування транспортного засобу) виплата страхового відшкодування не здійснюється у разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати ТЗ (або ДО), які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок порушення встановлених Правил дорожнього руху (ПДР), а саме: проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника; порушення правил перетинання (руху) через залізничні переїзди; виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого сталося ДТП, порушення швидкості руху (Розділ 12 ПДР).

Як зазначалося вище постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з наявністю ознак порушення ним вимог п. 12.1 ПДР України.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених 10.10.2001 року постановою Кабінету міністрів України №1306, визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року лише зазначено, що ОСОБА_3 не дотримався безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки.

Згідно із п. 1.10 Правил дорожнього руху України безпечна швидкість -швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

Відповідно до Звіту про результати огляду місця події від 25.02.2016 року, складеного аварійним комісаром, дозволена максимальна швидкість на автодорозі Київ-Одеса 362 км + 800 м становить 90 км/год. (а.с. 14)

У поясненнях ОСОБА_3 від 25.02.2016 року зазначено, що він рухався 55 км/год. (а.с. 36)

У повідомленні про настання випадку, який має ознаки страхового, ОСОБА_2 також повідомила ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», що ОСОБА_3 рухався зі швидкістю близько 60 км/год. (а.с. 15)

Із матеріалів, наданих суду, вбачається, що ОСОБА_3 не перевищив максимально дозволену швидкість та рухався зі швидкістю 55-60 км/год.

Відповідачем не надано доказів, якою мала бути швидкість водія у дорожніх умовах, що мали місце 25.02.2016 року, аби вважати її безпечною, та якою вона була насправді.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до матеріалів справи та постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної справи за ст. 124 КУпАП ОСОБА_3 не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, але це не означає, що останній порушив швидкісний режим на даному проміжку дороги.

Колегія суддів вважає, що відповідач на власний розсуд трактує поняття порушення швидкості руху.

Згідно КУпАП порушенням швидкості руху є перевищення встановлених обмежень швидкості руху, відповідальність за таке порушення передбачена ст. 122 КУпАП.

ОСОБА_3 не притягувався до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень руху, отже відсутні підстави вважати, що відбулося порушення швидкості руху з боку водія.

Положеннями п. 13.11 Умов добровільного страхування транспортного засобу передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення.

Позивач просила стягнути пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування з 13 травня 2016 року по 19 вересня 2016 року в сумі 14 071,29 грн. ( а.с. 3)

Відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не оспорювалася сума страхового відшкодування та сума пені.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_2 124 328,72 грн.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання апелянта на застосування судом першої інстанції Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки таке посилання не вплинуло на суть ухваленого рішення суду.

Суд ухвалив рішення відповідно до вимог закону, що регулюють правовідносини сторін.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

Г.В. Крижанівська