Справа № 466/397/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Невойта П.С.

секретаря с/з Семків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у залі суду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

у с т а н о в и в :

23.01.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 в котрій просить суд усунути перешкоди позивачу, ОСОБА_2 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3, 1967 р.н. таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. У даній квартирі разом з позивачкою проживають дочка ОСОБА_5 та внук ОСОБА_6 На даний час у квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_2, внук ОСОБА_6, та колишній зять ОСОБА_3, який з 2010 року після розірвання шлюбу з донькою позивача не проживає у даній квартирі. Оскільки відповідач не є власником квартири, не проживає у ній, не отримує кореспонденцію, не оплачує житлово-комунальні послуги, то за таких обставин вона змушена звернутися до суду.

У судовому засіданні позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи через засоби масової інформації (газета Львівська пошта №15(1925) від 25.02.2017 року, заперечень на позовну заяву ним до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 згідно реєстраційного посвідчення від 14.07.1992 року та записаного в реєстрову книгу № 62 за реєстровим

№ 10594 є власником квартири АДРЕСА_1./а.с.3/.

З наданої позивачем довідки ОСББ «Львівський газда» від 02.12.2016 року №720 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: власник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, внук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, зять ОСОБА_3, 1967 р.н. /а.с.7/.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи актів ОСББ «Львівський газда» від 08.02.2016 року, від 02.08.2016р., від 02.12.2016р.- ОСОБА_3, 1967 р.н., який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, там не проживає./а.с.8-10/

Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ч.4 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_3 не є власником та не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2010 року, не надає коштів на утримання даної квартири, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, відповідач порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215,224-226 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації за даною адресою.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя П. С. Невойт