Справа № 569/1315/17
Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, -
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд розірвати її шлюб з ОСОБА_3, зареєстрований 19 серпня 2006 року Малятинською сільською радою Гощанського району Рівненської області, актовий запис № 06, малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на проживання з нею та стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/4 частині усіх видів його заробітку або по 1700 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви і до повноліття дітей.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 19 серпня 2006 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають двох синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.
В період з 2006 року по 2013 рік їх сімя проживала у квартирі її матері, а з 2013 року до вересня 2016 року вони проживали у гуртожитку за адресою місто Рівне, вулиця Орлова,40.
Спільне життя з відповідачем не склалося. До шлюбу вони були знайомі близько року, однак разом не проживали, так як були молоді. У звязку з її вагітністю вони вирішили укласти шлюб. Після народження першого сина у них з відповідачем розпочалися сварки, оскільки, як виявилося, у них зовсім протилежні погляди на життєві ситуації. Інколи на очах дітей відповідач піднімав на неї руку. Останній рік вони почали сваритися частіше, відповідач більше затримувався на роботі. З часом вони з відповідачем зовсім перестали розуміти один одного. У середині вересня 2016 року відповідач, повернувшись з роботи, виставив її разом з дітьми за двері і з того часу вони проживають окремо.
На теперішній час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За її переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки, як у неї, так і у відповідача, на ґрунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя втрачено почуття любові та поваги. Вважає що за таких умов шлюб необхідно розірвати.
Оскільки малолітні діти проживають разом з нею, вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача аліменти.
Позивач ОСОБА_2 подала суду письмову заяву, в якій позов підтримала і просить його задовольнити. Зменшила розмір позовних вимог в частині стягнення аліментів та просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі по половині прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, тобто по 844,50 грн на кожну дитину, а всього 1689 грн. Розгляд справи просить провести у її відсутності. У разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про час і місце судового засідання оповіщався у встановленому порядку. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Заперечень на позов відповідач не подав.
Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Судом встановлено, що сторони з 19 серпня 2006 року перебувають у шлюбі та мають малолітніх синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.
На теперішній час сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та піклуються один про одного. Таким чином, сімейні стосунки між сторонами фактично припинені.
Судом встановлено, що подальше спiльне життя подpужжя i збеpеження шлюбу супеpечило б iнтеpесам позивача та дітей, що мають для них iстотне значення, а тому шлюб мiж стоpонами необхiдно pозipвати.
Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання малолітніх синів, які проживають разом з позивачем, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання.
Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно статті 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 1689 гривень на одну особу в розрахунку на місяць.
Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).
Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.
За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 844,50 грн на кожну дитину щомісячно, що становить половину встановленого прожиткового мінімуму, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним.
Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоровя відповідача, наявність у нього інших, крім синів ОСОБА_6 і ОСОБА_5, утриманців, тощо), судом не встановлена.
На підставі ст.ст.24,110,112,180,182,184,191 Сiмейного кодексу України, керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,224,225,226,292,294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Шлюб мiж ОСОБА_2 і ОСОБА_3, зареєстрований 19 серпня 2006 року Малятинською сільською радою Гощанського району Рівненської області, актовий запис № 06, розірвати.
Малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на проживання з матірю - ОСОБА_2.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 дочки у розмірі по 844 (вісімсот сорок чотири) гривні 50 копійок на кожну дитину, а всього 1689 (одна тисяча шістсот вісімдесят девять) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27 січня 2017 року і до повноліття дітей.
Рiшення в частинi стягнення алiментiв у межах суми платежу за один місяць пiдлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Ю.П.Куцоконь