АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1985/17 Головуючий 1 інст. Бондаренко В.В.
Справа №642/7111/16-ц Доповідач - Шаповал Н.М.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути зі ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 359 000 грн. та стягнути з ОСОБА_3 1 000 грн. зобовязань за договором поруки від 21.04.2016 року.

Також, ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на 1/2 частину нежитлових приміщень 1-го поверху № 5 в літ.7 площею 106, 4 кв.м., № 6, 7, 23-:-36 в літ.А-7 площею 395,7 кв.м., №8 в літ.А-7 площею 99,4 кв.м., що розташовані за адресою м. Харків, вул. Рибалко, будинок 56, що належать ОСОБА_4

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2016 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Накладено арешт на ? частину нежитлових приміщень 1-го поверху № 5 в літ.7 площею 106, 4 кв.м., № 6, 7, 23-:-36 в літ. А-7 площею 395,7 кв.м., № 8 в літ. А-7 площею 99,4 кв.м., що розташовані за адресою м. Харків, вул. Рибалко, будинок 56, що належать ОСОБА_4

Виконання ухвали доручено Департаменту реєстрації Харківської міської ради Центра надання адміністративних послуг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, вказує, що він хоч і не є стороною у справі, проте оскаржуваною ухвалою зачіпаються його права та інтереси, як іпотекодержателя нежитлових приміщень 1-го поверху №5 в літ. 7, площею 106,4 кв.м., №6,7,23-:-36 в літ. А-7 площею 395,7 кв.м., №8 в літ. А-7 площею 99,4 кв.м., що розташовані за адресою: м.Харків, вул.. Рибалко, 56. Так, оскаржувана ухвала позбавляє його права вибору способу звернення стягнення на вказане майно; крім того, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими ОСОБА_2 вимогами.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв'язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є іпотекодержателем нежитлових приміщень 1-го поверху №5 в літ. 7, площею 106,4 кв.м., №6,7,23-:-36 в літ. А-7 площею 395,7 кв.м., №8 в літ. А-7 площею 99,4 кв.м., що розташовані за адресою: м.Харків, вул.. Рибалко, 56, тому відповідно до ст.. 292 ЦПК України має право на апеляційне оскарження ухвали суду від 15 листопада 2016 року.

Забезпечуючи позов ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на частину нерухомого майна, що належить ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151, 152 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є стягнення суми боргу за договором позики, ціна позову складає 360 000 грн.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з позовною заявою, позовним вимогам.

При цьому, процесуальний закон не зобов"язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням співмірності вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є іпотекодержателем майна, на яке ухвалою суду першої інстанції від 15 листопада 2016 року накладено арешт.

За змістом ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч.7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Посилання ОСОБА_1 на неспівмірність вжитих заходів забезпечення позову також не приймається до уваги колегією суддів, оскільки вимоги ч. 3 ст. 152 ЦПК України враховуються на стадії виконання рішення суду.

За встановлених обставин, оскаржувана ухвала суду не є перешкодою звернення стягнення на предмет іпотеки та не порушує прав ОСОБА_1, як іпотекодержателя.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, що відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає як така що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: І.С. Кіпенко

ОСОБА_5