АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1330/17 Справа № 204/3541/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тітова І. В. Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 29 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» з позовом про стягнення 115000грн. на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на її спричинення під час перебування у вказаному закладі застосуванням засобів «каральної психіатрії», антисанітарними умовами, харчування тваринними відходами, примушенням до рабської праці, отримання інвалідності, позбавлення волі у період з 24.10.2014р. по 28.10.2014р., розголошенням відомостей третім особам щодо його діагнозу, приниженням честі та гідності та ділової репутації штампом про його душевну хворобу.

Рішенням Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровськ від 29.09.2016р. відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про відшкодування моральної шкоди. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення суду, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи наступне.

15.12.2011р. в 00.30хв. ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та маючи намір на протиправне спричинення смерті раніше не знайомому ОСОБА_3, навмисно наніс останньому не менше 18 ударів ножем в область тіла та обличчя. У результаті дій ОСОБА_2 ОСОБА_3 спричинено тілесне пошкодження у вигляді поранення лівої половини грудної клітини, яке ускладнено гемотораксом, та яке відноситься до тяжкого тілесного пошкодження за ознакою небезпечності для життя; пошкодження у вигляді поранень тулуба та голови, що відносяться до легких тілесних пошкоджень. Виконавши всі дії, направлені на навмисне протиправне спричинення смерті ОСОБА_3, ОСОБА_2 не довів свій злочинний намір до кінця по причинам, що не залежали від його волі. За висновком судово-психіатричної експертизи від 22.03.2012р. в період часу інкримінованого йому діянню ОСОБА_2 знаходився у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності в формі сутінкового розладу свідомості, яке позбавляло його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у вказаний період часу. Оскільки ОСОБА_2 підпадав під дію ч.2 ст.19 КК України, як неосудному йому рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру. Постановою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинськ від 09.10.2012р. до ОСОБА_2, обвинуваченого у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, як особи, що скоїла суспільно небезпечне діяння, пов'язане з посяганням на життя іншої особи (а.с.9-11).

13.10.2014р. ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська, у задоволенні клопотанні лікаря-психіатра Української психіатричної лікарні з суворим наглядом м.Дніпропетровська про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_2 відмовлено (а.с.13). 24.10.2014р.ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області повернута без розгляду апеляційна скарга лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13.10.2016р. про відмову в задоволенні подання лікаря-психіатра про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо ОСОБА_2 (а.с.14). 27.10.2014р. лікар-психіатр ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом м.Дніпропетровська» звернувся до суду із заявою про роз'яснення ухвали про відмову у продовженні примусових заходів медичного характеру та просив зазначити, чи слід вважати її підставою для припинення вказаних заходів відносно ОСОБА_2 чи підставою для подання про зміну йому виду примусових заходів. 05.11.2014р. ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у задоволенні вказаної заяви лікаря-психіатра про роз'яснення судового рішення відмовлено (а.с.16). 14.11.2014р. ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська, у задоволенні подання лікаря-психіатра Української психіатричної лікарні з суворим наглядом м.Дніпропетровська про зміну застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_2 відмовлено (а.с.18).

Згідно довідки у зв'язку із застосуванням примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації ОСОБА_2 на підставі постанови Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинськ від 09.10.2012р. перебував у ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» у період з 06.12.2012р. по 28.10.2014р. (а.с.15).

При виписці особистою письмовою розпискою ОСОБА_2 від 28.10.2014р. засвідчено про відсутність у нього за час перебування в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» претензій щодо лікування, забезпечення, медичного обслуговування та умов перебування (а.с.79). За довідкою КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №1 Дніпропетровської обласної ради» 13.11.2014р. ОСОБА_2 надав письмову згоду на подальше діагностичне спостереження (а.с.17).

Враховуючи відсутність доказів про порушення прав ОСОБА_2 при перебуванні на лікуванні у ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», суд першої інстанції відмовив у задоволенні заявлених на підставі ст.1167 ЦК України позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди за їх недоведеністю.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду зводяться до незаконності госпіталізації, перебування та лікування у КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №1 Дніпропетровської обласної ради» у зв'язку з встановленням судовою експертизою висновку того, що стан розладу його психічної діяльності мав швидкоплинний характер лише на час вчинення кримінального правопорушення і на будь-які хронічні розлади він не страждав і не страждає. Дійсно, за висновком судово-психіатричної експертизи від 22.03.2012р. ОСОБА_2 при вчиненні діяння знаходився у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності в формі сутінкового розладу свідомості. Проте саме вказаним висновком експертизи ОСОБА_2 і було рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру. Застосовуючи зазначені примусові заходи медичного характеру постановою від 09.10.2012р., суд врахував вказаний висновок судово-психіатричної експертизи та покази експерта - психіатра ОСОБА_4, який підтвердив висновки експертизи комісії та пояснив, що хоча ОСОБА_2 і не страждав психічним захворюванням, на час вчинення протиправного діяння він мав сутінковий розлад свідомості, який виник на фоні існуючої у нього патології - наслідків раніше перенесених травм головного мозку та приступів втрати свідомості, а також екзогенної інтоксикації, викликаної алкоголем. Рекомендація експертної комісії щодо застосування до ОСОБА_2 заходів медичного характеру мала на меті саме лікування органічної патології та приступів втрати свідомості для зведення до мінімуму можливості повторення подібного розладу психічної діяльності, при чому курс і тривалість лікування мали визначити лікарі лікарні. (а.с.11). Вказана постанова суду не скасовувалась та набрала законної сили. Згідно Порядком застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричних закладах до осіб, які хворі на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння, метою вказаних заходів є обов'язкове лікування, а також запобігання вчиненню ними суспільно небезпечних діянь. Посилання ОСОБА_2 на здійснення закладом неналежних лікарських дій не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є його суб'єктивними уявленнями та не підтверджуються доказами та висновками компетентного органу. Такими ж недоведеними є і посилання ОСОБА_2 на утримання його закладом у неналежних умовах. Між тим, саме факт прийняття ОСОБА_2 участі у трудових процесах відділення лікарні прийнято судом до уваги при вирішенні 13.10.2014р. питання (за участі ОСОБА_2) про відмову у поданні лікарі закладу про продовження відносно нього примусових заходів медичного характеру (а.с.13). Про відсутність будь-яких претензій до умов перебування у закладі ОСОБА_2 особисто зазначено при виписці із закладу, про порушення прав ним не було заявлено ні під час лікування, ні безпосередньо після його закінчення, а з вказаним позовом ОСОБА_2 звернувся більш ніж через півтора року після виписки.

Враховуючи наведене, підстав для скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.