Справа № 640/7517/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Лях М.Ю.,

при секретарі - Хомінської Т.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5 після уточнення позовних вимог остаточно просила застосувати до договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_3 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. 18.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3548 наслідки недійсності нікчемного правочину та повернути сторони вказаного договору у первинний стан. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона та відповідач ОСОБА_5 є батьками малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з самого народження була зареєстрована та постійно проживала в квартирі АДРЕСА_3 Вказана квартири раніше належала її колишньому чоловіку ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори 01.12.2006 року, реєстрований № 5-1361. Як вказує позивач, відповідач ОСОБА_5 з метою безперешкодного відчуження квартири подав особисту заяву та протиправно зняв з реєстрації 30.04.2015 року міста проживання у вказаній квартирі їх малолітньої доньки ОСОБА_7, не маючи від неї як матері дитини згоди на це та не маючи рівноцінного житла для зміни реєстрації дитини. Надалі ОСОБА_5 отримав іншу довідку КП «Жилкомсервіс» де було вказано, що у вищезазначеній квартирі зареєстрована тільки його мати - ОСОБА_8 Після цього, ОСОБА_5 уклав договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. 18.09.2015 року, зареєстрований за № 3548 за яким він подарував квартиру знову своїй матері ОСОБА_4 Як вказує позивач, на час укладення спірного договору дарування квартири в ній постійно проживала та була зареєстрована їх малолітня дитини ОСОБА_7, надалі відповідачі продали вказану квартиру іншим особам. Разом з тим, позивач зазначає, що за внаслідок її звернення до Київського РВ у м. Харкові ДМС України в Харківській області реєстрація ОСОБА_7 у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 була поновлена з дати її помилкового скасування, що підтверджує факт того, що на момент укладення спірного договору дарування квартири від 18.09.2015 року їх малолітня дитина ОСОБА_7 також була зареєстрована та постійно проживала в квартирі, а відповідач ОСОБА_5 здійснив зняття їх доньки з реєстрації з метою подальшого відчуження квартири без письмової згоди органу опіки (Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради) та без згоди матері. За вказаних обставин, відповідно до положень ч.5 статті 216 Цивільного кодексу України вимушена звернутися до суду в інтересах дитини за захистом прав та законних інтересів малолітньої дитини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі договору підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві.

В судовому засідання представник відповідачів ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності заперечував проти задоволення позовних вимог, які не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю та безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.02.2007 року, який розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2009 року (арк. справи 10).

Під час шлюбу в них народилась донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується копію свідоцтва про народження дитини (арк. справи 7).

Згідно з копією договору дарування від 01.12.2006 року вбачається, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (арк. справи 11).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2010 року визнано за ОСОБА_3 право користування жилими приміщеннями у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 яка належить ОСОБА_5, відновлено право її неповнолітньої дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 користування жилими приміщення у цій квартирі, вселено ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_7 до цієї квартири, зобов'язано ОСОБА_10 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_3 та неповнолітньою ОСОБА_12 жилими приміщеннями у цій квартирі (арк. справи 9).

Зі змісту копії довідки від 24.06.2014 року з місця проживання про склад сім'ї та прописку дільниці № 14 КП «Жилкомсервіс» вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 яка належить ОСОБА_5 проживають три членів сім'ї: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (власник), прописаний за вказаною адресою з 13.11.2002 року; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дочка), прописана за вказаною адресою з 10.08.2007 року; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати), прописана за вказаною адресою з 04.02.2010 року (арк. справи 8).

Зі змісту довідки № 819 від 08.09.2015 року з місця проживання про склад сім'ї та прописку дільниці № 14 КП «Жилкомсервіс» вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 яка належить ОСОБА_5 проживає ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати), прописана за вказаною адресою з 04.02.2010 року (арк. справи 13, 55).

Згідно з копією договору дарування від 18.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. вбачається, що ОСОБА_5 передав,а ОСОБА_11 прийняла в дар квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (арк. справи 14-15, 53-54).

Заочним рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2015 року усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_4 та виселено ОСОБА_3 з цієї квартири (арк. справи 59).

Згідно з копією постанови ВП № 49884651 старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 16.02.2016 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 640/11667/15, виданого 17.12.2015 року Київським районним судом м. Харкова (арк. справи 60).

Відповідно до листа начальника Київського РВ у м. Харкові ДМС України в Харківській області вбачається, що 12.02.2016 року Київським РВ у м. Харкові ДМС України в Харківській області прийнято рішення про скасування зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої ОСОБА_7, яке відбулося 30.04.2015 року за адресою: АДРЕСА_3 та поновлено її в реєстрації з 10.08.2007 року (арк. справи 17).

Відповідно до листа начальника Київського РВ у м. Харкові ДМС України в Харківській області від 17.02.2016 року № 14/1729 вбачається, що місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_4 знято з реєстрації 30.04.2015 року на підставі особистої заяви батька ОСОБА_5, яку він надав до Центру надання адміністративних послуг Київського району, у зв'язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_5. Також зазначено, що 12.02.2016 року Київським РВ у м. Харкові ДМС України в Харківській області прийнято рішення про скасування 12.02.2016 року Київським РВ у м. Харкові ДМС України в Харківській області прийнято рішення про скасування зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої ОСОБА_7, яке відбулося 30.04.2015 року за адресою: АДРЕСА_3 та поновлено її в реєстрації з 10.08.2007 року (арк. справи 19).

Відповідно до листа начальника Київського РВ у м. Харкові ДМС України в Харківській області від 02.04.2016 року № 14/3710 вбачається, що за заявою ОСОБА_4 від 12.03.2016 року щодо зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_6 ОСОБА_5 разом з його малолітньою донькою ОСОБА_7 прийнято позитивне рішення та 02.04.2016 року Київським РВ у м. Харкова ГУ ДМС в Харківській області знято з реєстрації місце проживання зазначених осіб на підставі статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та розділу ІІІ Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077 (арк. справи 58).

Зі змісту довідки № 1039 від 18.04.2016 року з місця проживання про склад сім'ї та прописку дільниці № 14 КП «Жилкомсервіс» вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 яка належить ОСОБА_5,

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Аналізуючи положення статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», судова палата у цивільних справах Верховного Суду Українидійшла висновку про те, що одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх дітей. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів.

Отже, у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою. До такого висновку прийшов Верховний суд України при розгляді справи за №6-392цс15.

Відповідно до правової позиції, викладеної і в постанові Верховного Суду України при розгляді справи №6-589цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПУ України є обов'язковою для всіх судів, за змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 Цивільного кодексу правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує встановлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо зняття з реєстрації місця проживання своє неповнолітньої дитини ОСОБА_7, а також укладення в цей період часу договору дарування належної йому квартири своїй матері - ОСОБА_4, без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування такими, що призвели до порушення гарантованих дитині прав на користування вищезазначеною квартирою.

Посилання представника відповідача на те, що оспорюваний правочин не обмежує права дитини щодо жилого приміщення та не порушує гарантії права дитини на це житло, є припущенням, оскільки саме внаслідок вказаних дій відповідача в подальшому його неповнолітня дитина ОСОБА_7 була знята з реєстрації за адресою знаходження вищезазначеної квартири вже наступним власником ОСОБА_4, при цьому будь-яких дій щодо забезпечення своєї неповнолітньої доньки іншим жилим приміщенням для проживання відповідачем ОСОБА_5 не вчинялися.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України при розгляді справи №6-396цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПУ України є обов'язковою для всіх судів, відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на висновки суду про задоволення заявлених позивачем позовних вимог, понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України підлягають частковому стягненню з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 в розмірі 413,40 грн. з кожного.

На підставі наведеного, керуючись статтями 10, 11, 58, 60, 61, 88, 130, 179, 212-215 ЦПК України, статтями 22, 661, 1192 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - задовольнити.

Застосувати до договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_3 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. 18.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3548 наслідки недійсності нікчемного правочину та повернути сторони вказаного договору у первинний стан.

Вступна та резолютивна частина судового рішення виготовлена в нарадчій кімнаті 02 березня 2017 року. Повний текст рішення суду виготовлено протягом п'яти днів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях