У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Біляївський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який був подарований ОСОБА_4 батьком ОСОБА_6 про що свідчить акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських побудов індивідуального забудовника ОСОБА_6 від 16 червня 1994 року та договір дарування, посвідчений Біляївською державною нотаріальною конторою 06 вересня 1994 року.

Відповідач є колишнім чоловіком позивача, продовжує залишатися зареєстрованим у вищевказаному будинку, але не проживає у ньому з моменту розірвання шлюбу, тобто з 10 грудня 2012 року, його особистих речей у будинку немає, у зв'язку із реєстрацією відповідача позивач вимушена нести додаткові витрати на оплату житлово-комунального послуг, та не може на свій розсуд розпоряджатись своїм правом власності на житловий будинок у зв'язку із відсутністю відповідача та незняттям його з реєстраційного обліку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області

від 09 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 вересня

2016 року змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від

18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із безпідставності заявлених ОСОБА_4 позовних вимог.

Змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що позивач не набула права власності на нерухоме майно, тому підстави для захисту її майнового права на підставі ст. 391 ЦК України відсутні. Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів тривалої відсутності відповідача у будинку з неповажних причин понад один рік.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області

від 09 червня 2016 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська