Справа № 603/84/17
Провадження №2/603/48/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Григорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області

третя особа без самостійних вимог Відділ Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області

про визнання права на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право на:

-земельну частку (пай) яка розташована на території Григорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_2, Монастириською районною державною адміністрацією 25.12.1996 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_3.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) в господарстві спілці селян «Хлібороб» згідно сертифікату серії НОМЕР_1 зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) під НОМЕР_3.

Вказану спадщину прийняла спадкоємець першої черги, дружина померлого та її мати ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мама - ОСОБА_3. Після її смерті залишилось спадкове майно, до якого входить:

- право на земельну частку (пай) в господарстві спілці селян «Хлібороб» згідно сертифікату серії НОМЕР_1 зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) під НОМЕР_3.

На вказане майно, ОСОБА_3 склала заповіт на її ім'я. Спадщину вона прийняла, оскільки на час смерті проживала разом із померлою.

Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що ОСОБА_3 за життя не виготовила свідоцтво про право на спадщину, а тому нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, суду подала заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач - представник Григорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнають повністю.

Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи в відсутності їхнього представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 71 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 18.11.2003 року, актовий запис №02.

Ще за життя ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) в господарстві спілці селян «Хлібороб» згідно сертифікату серії НОМЕР_1 під НОМЕР_3, що підтверджується Інформацією про грошову оцінку земельної ділянки (паю) від 13.09.2016 року №29-1912-0.61-800/2-16 виданої Відділом Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області.

Вказану спадщину фактично прийняла ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги, оскільки проживала на час смерті разом із спадкодавцем та була його дружиною, що підтверджується довідкою №431 від 09.09.2016 року, виданої виконкомом Григорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

Спірні відносини, що виникли між сторонами пов'язані з реалізацією позивачем свого права на спадкування, а тому регулюються нормами книги «Спадкове право» Цивільного кодекс України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Як вбачається з матеріалів справи на час смерті ОСОБА_2, тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття ОСОБА_3 спадщини у вигляді права на земельну частку (пай) в господарстві спілці селян «Хлібороб» згідно сертифікату серії НОМЕР_1 під НОМЕР_3 та визнання за нею права на це майно в порядку спадкування за законом необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем.

Родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища сформованого 01.11.2016 року №4 згідно якого ОСОБА_3 змінила своє дошлюбне прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» в зв'язку з одруженням з ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 за життя не встигла оформити згідно закону право власності на дане спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 84 років в м.Костопіль Рівненської області померла - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4.

Ще за життя ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) в господарстві спілці селян «Хлібороб» згідно сертифікату серії НОМЕР_1 під НОМЕР_3, яке вона фактично успадкувала за законом після смерті ОСОБА_2, як дружина померлого та спадкоємець першої черги за законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 був складений заповіт щодо належного їй спадкового майна, проте суд не бере даний заповіт до уваги з наступних підстав.

За загальним правилом заповітом є особисте розпорядження фізичної особи з повною цивільною дієздатністю здійснене заповідачем особисто на випадок своєї смерті (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України).

Фактичне прийняття спадщини ОСОБА_3 означає, що остання фактично вступила в управління або володіння спадковим майном та має право ним користуватися, проте із-за не оформлення своїх спадкових прав на вказане спадкове майно (відсутність свідоцтва про право на спадщину) ОСОБА_3 не отримала права розпорядження вказаним майном.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною, в зв'язку з чим спадкування в даному випадку після смерті ОСОБА_3 повинне здійснюватись за законом.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є позивач по справі ОСОБА_1

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 та померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 згідно якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 згідно якого позивач ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Спадкове майно ОСОБА_1 фактично прийняла, так як на день смерті проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 і є її дочкою.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів - сертифікату серії НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай) в господарстві спілці селян «Хлібороб», позивач також не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Як слідує з матеріалів справи оригінал сертифікату серії НОМЕР_1 був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністров'я» від 21.06.2013 року №24 (7005).

Згідно даного повідомлення вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданий Монастириською районною державною адміністрацією 25.12.1996 року за НОМЕР_3 ОСОБА_2 - загублений.

На даний час виготовити правовстановлюючі документи на вищевказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті.

Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів є однією з причин неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно закону в нотаріальній конторі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому в положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється право на земельну частку (пай).

В зв'язку з наведеним та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права останнього на земельну частку (пай).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216,1218, 1222, 1223, ч. 3 ст. 1296 ЦК України, ст.ст. 529, 549 ЦК Української РСР 1963 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право на земельну частку (пай) яка розташована на території Григорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_2, Монастириською районною державною адміністрацією 25.12.1996 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян