Справа № 333/4661/16-ц
Пр.№2/333/177/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі

Головуючого судді: Ярошенко А.Г.

при секретарі: Мінаєва В.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 третя особа: ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом ради про виселення, вказавши, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 06.08.2008 р. уклали кредитний договір №ZPJ0GA. Відповідно до п. 8.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати Третій особі кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 43650,80 Долар США строком до 06.08.2023 р., а Третя особа зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 06.08.2008 р. уклали договір іпотеки №ZPJ0GA. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 36,35, житловою площею 21,90 кв.м, яка розташована за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Музична, буд.ЗЗа, кв. 7. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Копія договору іпотеки №ZPJ0GA від 06.08.2008 р. додасться до позовної заяви.

Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, надавши Третій особі кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 11.03.2014 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки. а саме квартиру, загальною площею 36,35, житловою площею 21,90 кв.м, яка розташована за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Музична, буд.33 а, кв. 7, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ).

Таким чином. Відповідач та усі інші мешканці підлягають виселенню з квартири, розташованої за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Музична, буд.ЗЗа кв, 7.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_4 до суду не зявився.

На підставі наданих суду доказів встановлено, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 06.08.2008 р. уклали кредитний договір №ZPJ0GA. Відповідно до п. 8.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати Третій особі кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 43650,80 Долар США строком до 06.08.2023 р., а Третя особа зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 06.08.2008 р. уклали договір іпотеки №ZPJ0GA. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 36,35, житловою площею 21,90 кв.м, яка розташована за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Музична, буд.ЗЗа, кв. 7. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Копія договору іпотеки №ZPJ0GA від 06.08.2008 р. додасться до позовної заяви. (а.с. 9-11)

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 11.03.2014 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки. а саме квартиру, загальною площею 36,35, житловою площею 21,90 кв.м, яка розташована за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Музична, буд.33 а, кв. 7, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ).

Відповідно до відомостей наданих з реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачу належить ще квартира № 42 в будинку по вул.. Мікояна у м. Запоріжжя.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Із системного аналізу положень ст. 40 Закону України "Про іпотеку" випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зважаючи на те, що звернення стягнення на передану в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх її мешканців, відповідач добровільно звільнити квартиру відмовився, заборгованість по кредиту не погасив, він на підставі ст.40 Закону України «Про іпотеку» підлягає виселенню в судовому порядку.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Нормою, яка визначає порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачено підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

За правилами ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української РСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду.

Під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висловлена Верховним Судом України, у постанові від 30.09.2015 р. у справі № 6-1892цс15, правова позиція свідчить, що відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при звернені стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. У постанові від 11.11.2015 р. по справі № 6-1630цс15 ця правова позиція повністю повторюється. Зокрема, Верховний Суд України знову наголошує на необхідності надання особам, яких виселяють, іншого постійного жилого приміщення, яке має бути зазначено в рішенні суду. При цьому, Верховний посилається на інші свої постанови, зокрема від 18.03.2015 р., від 10.06.2015 р. та від 01.07.2015 р., в яких викладено аналогічну правову позицію.

В постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39 цс15) Верховний Суд України виклав наступну правову позицію: за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, ст. ст. 405, 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 третя особа: ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 про виселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного

суду м.Запоріжжя А.Г. Ярошенко