Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/882/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

секретаря Євтушенко М.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7, як представник ОСОБА_4 у січні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, вказавши, що 31.07.2015 року помер чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_8. Після смерті чоловіка позивачка довідалася, що 09.12.2003 року ОСОБА_8 склав заповіт, яким все своє майно заповідав ОСОБА_5. Заповіт було посвідчено нотаріусом ОСОБА_6. Однак, на думку позивача, ОСОБА_8 не бажав складати заповіт на чужу людину, якою для нього була ОСОБА_5. Станом на 09.12.2003 року ОСОБА_8 виповнилося 75 років, він перебував на обстеженні у невропатолога та психіатра, спроби поліпшити його психічний стан позитивного результату не дали. При цьому ОСОБА_8 приймав сильнодіючі ліки, які мають психотропну дію, та зловживав спиртними напоями. За таких обставин позивач та її представник вважали, що в момент вчинення заповіту 09.12.2003 року ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а отже заповіт від 09.12.2003 року не відповідає його дійсній волі, а тому просили суд визнати вказаний заповіт недійсним.

У лютому 2017 року представник позивача подав доповнення до позову, та залишивши позовні вимоги без змін просив врахувати, що ОСОБА_8 страждав на нервові розлади повьязаними із захворюваннями головного мозку та захворюваннями серця, часто скаржився на погіршення самопочуття, вживав сильнодіючі препарати соннат, пирацетам, кавінтон та інші. Крім того ОСОБА_8 не мав бажання складати заповіт на відповідачку, яка не є членом його сімьї та передавати їй 1/5 частину приватизованої квартири за адресою АДРЕСА_1 іншим співвласниками якої є його дружина та донька. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 були напружені стосунки та ОСОБА_8 не хотів, що б сімя ОСОБА_3 розпоряджалася його майном чи майном ОСОБА_5. ОСОБА_8 пиячив, вів бродячи спосіб життя та міг змінювати своє місце проживання без попередження. Препарат «Соннат» має психотропну дію та багато побічних ефектів. Підпис та прізвище ОСОБА_8 написані у заповіті відрізняються від його підпису та почерку у стані спокою та психічної урівноваженості, що також свідчить про те, що він не усвідомлював своїх дій складаючи заповіт 09.12.2003 року.

Сторони у судове засідання не зявилися.

У судовому засіданні представник позивача підтвердив обставини викладені у позові, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача заперечували проти позову, вважали, що наявність підстав для визнання заповіту недійсним не доведена. ОСОБА_8, хоча і перебував у шлюбі із ОСОБА_4, однак цей шлюб носив формальний характер, оскільки ОСОБА_8 тривалий час проживав однією сімєю із ОСОБА_5. ОСОБА_5 не була для нього сторонньою людиною та у складанні ОСОБА_8 заповіту на її імя немає нічого дивного. Крім того ОСОБА_8 вів активний спосіб життя, керував автотранспортом, спілкувався з оточуючими, а тому доводи позивача про те, що ОСОБА_8 не усвідомлював свої дії та не керував ними вважали надуманими.

ОСОБА_9 особа нотаріус ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася.

Суд вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, висновок експертів, допитавши свідків встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

9 грудня 2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_6А, у приміщенні нотаріуса по бул. Шевченка, 287 у м. Черкаси посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №5758 заповіт ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, яким останній на випадок своєї смерті заповідав все своє майно ОСОБА_5 (т.1 а.с.50).

31.07.2015 року ОСОБА_8 помер у м. Черкаси (свідоцтво про смерть т.1 а.с. 4).

За повідомленням приватного нотаріуса ОСОБА_10 (т.1 а.с. 87) після смерті ОСОБА_8 заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_5, спадкоємець за заповітом та ОСОБА_4 спадкоємець за законом.

ОСОБА_8 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.04.1956 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження (т.1 а.с. 5).

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова ПВСУ №7 від 30.05.2008 року), - заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно із якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки оспорюваний у даній справі правочин (заповіт) було вчинено у грудні 2003 року то він повинен відповідати вимогам законодавства України, які діяли на час його складання.

Частина перша статті 534 ЦК УРСР (1963), яка була чинною на час складання спірного заповіту ОСОБА_8, передбачала, що - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

При цьому як норми ЦК УРСР (1963) зокрема стаття 55 так і норми діючого ЦК України, зокрема стаття 225 передбачають недійсність правочину вчиненого дієздатною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Системний аналіз норм ЦК УРСР (1963) та ЦК України свідчить, що підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225 ЦК України та ст. 55 ЦК УРСР (1963), зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до п.18 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року, - для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК).

Судом у розглядуваній справі за клопотання представника позивача було призначено посмертну судову психіатричну експертизу.

Згідно з Висновком №433 від 06.12.2016 року посмертної судової психіатричної експертизи проведеної комісією експертів КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня», - у ОСОБА_8, який помер 31.07.2015 року, на момент складання заповіту 09.12.2003 року не відмічалося хронічного стійкого психічного розладу, тимчасового розладу психічної діяльності, іншого хворобливого стану психіки, а виявлялися прояви органічної дизфункції головного мозку внаслідок цереброваскулярного захворювання у звязку із атеросклерозом судин головного мозку, гіпертонічної хвороби, без проявів психічного дефекту, інтелектуально-мнестичного зниження, змін особистості по органічному типу, що не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (т.1 а.с. 228-234).

Отже висновок експертів не заперечує наявності у ОСОБА_8 ряду захворювань, зокрема захворювань судин головного мозку, гіперточнічної хвороби тощо, однак ці захворювання не позбавляли ОСОБА_8 здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними при складанні заповіту 09.12.2003 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 29.02.2012 року у справі №6-9цс12, - підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року у по справі №6-131цс14.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України, - висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд у розглядуваній справі не вбачає підстав для відступу від правових позиції Верховного Суду України в справах №6-9цс12 та №6-131цс14.

Надаючи оцінку висновку експертів №433 від 06.12.2016 року посмертної судової психіатричної, суд вважає, що цей висновок є належним, допустимим доказом та може бути покладено в основу рішення у розглядуваній справі. При цьому суд враховує, що експертиза проведена компетентними особами трьома судово-психіатричними експертами, які мають стаж експертної роботи від 14 до 31 року, висновок експертів є обґрунтованим та науково-мотивованим, містить докладний опис та аналіз усіх даних які були у розпорядженні експертів, зокрема як показань свідків наданих під час судового розгляду так і даних медичних документів з приводу стану здоровя та лікування ОСОБА_8.

Вказаний висновок експертів №433 від 06.12.2016 року повністю узгоджується з іншими зібраними по справі доказами, так зокрема 22.07.2002 року філією №1 міської лікарні №3 м. Черкаси ОСОБА_8 видано медичну довідку №897 про придатність до керування транспортними засобами категорій «А», «В», «С» (т.1 а.с. 62). Строк дії вказаної довідки до 22.07.2004 року.

Згідно довідки №01-28/820 від 10.05.2016 року ОСОБА_8 у період з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у Комунальному закладі «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» не перебував (т.1 а.с. 132).

За повідомленням КНП «ОСОБА_9 Черкаська міська поліклініка» від 05.05.2016 року (т.1 а.с. 154), - ОСОБА_8 був інвалідом 2 групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, на диспансерному обліку у лікаря невропатолога не перебував. Перебував на диспансерному обліку з приводу ішемічної хвороби серця. 12.03.2003 року амбулаторно звернувся до лікаря невропатолога та виставлений діагноз: хронічна атерослеротична дисциркуляторна енцефалопатія ІІ (два) помірно виражений вестибулоактивний синдром. Препарати соннат і кавінтон лікарями не були рекомендовані та рецепти на ці препарати не виписувалися.

Крім того допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_9, яка працює сімейним лікарем в ОСОБА_9 Черкаській міській поліклініці та тривалий час спостерігала ОСОБА_8 як лікар, охарактеризувала ОСОБА_8 як інтелігентну та розумну людину та вказала, що підстав для направлення ОСОБА_8 до психіатра в неї не було.

Під час огляду в судовому засіданні медичної картки амбулаторного хворого на імя ОСОБА_8, наданої суду представником позивача, встановлено, що у вказаній медичній картці між сторінками, на яких зроблені записи амбулаторних оглядів окулістом, хірургом, терапевтом і кардіологом від 01.04.2003 року вклеєно частину аркушу паперу на якому написано: «1. Соннат снотворне 1 таб. на ночь. 2. Антидепресант амітрептілін 1 таб. в обєд».

Свідок ОСОБА_9, якій судом для огляду було надано медичну картку ОСОБА_8 пояснила, що наявність вказаної вклейки в неї як лікаря викликає подив, оскільки такі препарати ОСОБА_8 у 2003 році не призначалися, а крім того такий спосіб ведення амбулаторної картки лікарями не застосовується. Також свідок пояснила, що на момент смерті ОСОБА_8 його медична картка у поліклініці була відсутня.

За таких обставин суд вважає обґрунтованою позицію комісії експертів психіатрів викладену у Висновку №433 від 06.12.2016 року про те, що оскільки за даними амбулаторної картки за 2003 рік препарати соннат і амітріптілін лікарями невропатологом, терапевтом, кардіологом не призначалися, симптоми, при яких призначаються вказані препарати у ОСОБА_8 не відмічалися, то названі препарати не можуть прийматися до уваги при мотивуванні експертного рішення.

Крім того суд погоджується із доводами представників відповідача про те, що сам по собі факт складання ОСОБА_8 заповіту на імя ОСОБА_5 не є дивним або неадекватним, оскільки ОСОБА_8 проживав спільно із ОСОБА_5 та перебував із нею у фактичних шлюбних відносинах, що підтверджено показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 допитаних за клопотанням представника позивача про те, що ОСОБА_8 пиячив, вчиняв неадекватні дії, виявляв якісь фантазії та маячні ідеї обєктивно нічим не підтверджені та суперечать показанням запрошених представниками відповідача свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 які характеризували ОСОБА_8 як адекватну та цілком нормальну людину.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК).

Показання свідка ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_8 нібито хотів змінити чи скасувати заповіт на імя ОСОБА_5 бо «йому не подобалося те, що було написано в цьому заповіті» не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог оскільки оспорюваний заповіт було складено ОСОБА_8 у 2003 році, тобто більш як за 11 років до моменту смерті (31.07.2015), а тому якщо б ОСОБА_8 дійсно бажав змінити чи скасувати заповіт від 09.12.2003 року то міг би це зробити в будь-який час. Крім того навіть якщо ОСОБА_8 при спілкуванні із ОСОБА_16 і давав якусь оцінку своєму заповіту від 09.12.2003 року то це свідчить лише про те, що він розумів і усвідомлював суть цього заповіту та його правове значення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що при складанні заповіту від 09.12.2003 року ОСОБА_8 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, волевиявлення ОСОБА_8 було вільним та цей заповіт повністю відповідав його внутрішній волі, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Сам лише факт незгоди родичів ОСОБА_8 дружини та доньки, із його волевиявленням викладеним у заповіті від 09.12.2003 року не є підставою для визнання заповіту недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 204, 225, 1257 ЦК України, ст. 55, 534 ЦК УРСР (1963), ст. 10-11, 57-59, 60-61, 66, 88, 145, 209, 212, 214-215, 218, 360-7 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним заповіту ОСОБА_8 від 09.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованим в реєстрі за №5758.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: ОСОБА_17