Справа №639/51/17-ц
Провадження №2/639/814/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Іванова І.В. розглянувши заяву забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики ,-

ВСТАНОВИВ :

05 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

10 січня 2017 року судом було отримано інформацію органа реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою суду від 10 січня 2017 року у даній справі було відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду.

11 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яку уточнив, та просив суд заборонити відчуження нерухомого майна, належного відповідачу на праві спільної сумісної власності майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. (ч.1 ст.151 ЦПК України)

Відповідно до ч.2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розяснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відтак, підставою для накладення арешту на майно відповідача є докази, що свідчать про наявність такого майна (грошей), їх належність особі на праві власності. Також докази повинні свідчити про фактичне знаходження майна (грошей) у особи.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухому майно №58275081 від 27.04.2016 року, відповідачу у справі ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить частина квартири АДРЕСА_2. Однак, яка саме частина зазначеної квартири належить відповідачу не зазначено.

Таким чином , у випадку задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна , а саме квартири АДРЕСА_3, будуть порушені права інших співвласників.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Як вбачається , відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не містять вартість нерухомого майна, на яке позивач просить суд накласти арешт.

У звязку з вищевикладеним, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя

УХВАЛИВ:

У задоволені заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Іванова