ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3005/17
провадження № 4-с/753/148/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Леонтьєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за скаргою Товариста з обмеженою відповідальністю «Рада» на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Наталії Іванівни, заінтересована особа - ОСОБА_3, суд -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник в особі ТОВ «Рада» у порядку ст. 383 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Н.І. Мотивуючи свої вимоги тим, що державний виконавець безпідставно виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14 грудня 2016 року (провадження ВП № 51301391) по виконанню виконавчого листа № 753/1973/15-ц, виданого 06 травня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» боргу в сумі 1 520 грн. 30 коп., невірно застосував норму п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» з тих підстав, що державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів для належного виконання рішення суду. Водночас, положення ч. 1ст. 18 вказаного Закону передбачає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Проте, всупереч цьому державний виконавець лише обмежився формальною перевіркою майного стану боржника, й встановивши, що останній немає доходу й майна, на яке можливе звернути стягнення, повернув виконавчий документ стягувачу, про що постановив оскаржувану постанову, яку вважає такою, що не ґрунтується на вимогах закону.

В судове засідання скаржник не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа; звернувся до суду із заявою про розгляд скарги за його відсутності з підтриманням вимог, тим самим, поновивши права стягувача в межах виконавчого провадження.

В судове засідання державний виконавець та боржник не з"явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа.

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності державного виконавця та боржника на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням скаржника.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про задоволення скарги із наступних підстав.

Судом встановлено, що державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівською Н.І. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14 грудня 2016 року (провадження ВП № 51301391) по виконанню виконавчого листа № 753/1973/15-ц, виданого 06 травня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада»боргу в сумі 1 520 грн. 30 коп.на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв»язку з тим, що в ході виконавчих дій щодо перевірки майного стану боржника, державний виконавець встановивши, що боржник немає доходу й майна, на яке можливо звернути стягнення, повернув виконавчий документ стягувачу, про що постановив оскаржувану постанову (а.с.7).

Проте, з такою позицією погодитися не можна з тих підстав, що державним виконавцем встановлені обставини, які не відповідають дійсності, й покладені в основу оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стагувачеві, не вжито всіх заходів для належного виконання рішення суду в межах наданих Законом державному виконавцеві повноважень, а саме: останній не здійснив вихід за місцем знаходження боржника - з метою опису та накладення арешту на майно останнього, не перевірив майновий стан (рух коштів на його рахунках у фінансових установах), що мали б бути підтвердженні відповідними актами тощо.

Положення ч. 1 ст. 18 вказаного Закону передбачає, що державний виконавець Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Також, при виконанні судових рішень державний виконавець має право безперешкодно входити в жилі та інші приміщення боржника - фізичних осіб, проводити в цих приміщеннях огляд, за необхідності примусово відкривати їх у встановленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати ці приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там знаходиться та на яке можливо звернути стягнення.

За таких підстав, державний виконавець, прийнявши рішення/постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, діяв не у відповідності до своїх посадових повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», відтак, відповідно до ст. 387 ЦПК України, суд вважає за необхідне визнати такі дії державного виконавця неправомірними й зобов"язати його вжити заходів до вчинення процесуальної дії щодо скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Аналізуючи зібрані по скарзі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги скаржника є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст.ст. 88, 388 ЦПК України.

Судові витрати, пов»язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 386, 387, 388 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу Товариста з обмеженою відповідальністю «Рада» на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Наталії Іванівни, заінтересована особа - ОСОБА_3, - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівської Наталії Іванівни, які виявилися у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14 грудня 2016 року (провадження ВП № 51301391) по виконанню виконавчого листа № 753/1973/15-ц, виданого 06 травня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада»боргу в сумі 1 520 грн. 30 коп., - неправомірними.

Зобов"язати державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вжити заходів до скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14 грудня 2016 року (провадження ВП № 51301391) по виконанню виконавчого листа № 753/1973/15-ц, виданого 06 травня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада»боргу в сумі 1 520 грн. 30 коп.

Стягнути з Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь держави 800 (вісімсот) грн. 00 (нуль) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Коренюк А.М.