провадження 2/331/99/2017
справа 331/5878/16-ц
Р І ШЕ Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Качан К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.06.2007 р. між банком та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №14.11901, відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 90000,00 доларів США на термін до 05.06.2017 року, а ОСОБА_1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №14.11901 між ПАТ КБ «Приватбанк та ОСОБА_5, ОСОБА_4 укладено договір поруки №14.11901/3, предметом якого є надання поруки поручителями перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором №14.11901 від 04.06.2007 р. У звязку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, станом на 21.07.2016 р. виникла заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 49241,73 доларів США, що еквівалентно 1221687,32 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №14.11901 від 29.06.2011 р. у розмірі 49241,73 доларів США, що еквівалентно 1221687,32 грн., а також судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, заявою просить суд розглядати справу без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень не надав.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 надали письмові заперечення проти позову, в яких просили суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з них як з поручителів, на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. В судове засідання зявилися представники ОСОБА_5, ОСОБА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які заперечували проти задоволення позову в частині стягнення з поручителів суми заборгованості за кредитним договором з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, 04.06.2007 року між ОСОБА_8 та ПАТ КБ «Приватбанк був укладений кредитний договір №14.11901, відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 90000,00 доларів США на придбання нерухомості на термін до 05.06.2017 року, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно до додаткового договору №1 до кредитного договору №14.11901 банк і позичальник домовилися, що з 24 червня 2011 року кредитний договір №14.11901 від 04.06.2007 року викладено у новій редакції. Згідно п.А.2 додаткового договору №1 сума кредиту складає 74055,14 доларів США, з урахуванням 6693,00 грн. на оплату страхових платежів, 5% та 1000,00 грн. на сплату судових витрат, передбачених п.п.2.2.13, 2.3.12,6.6. даного договору. Згідно додаткового договору №1 термін повернення кредиту до 01.06.2017 року.

24.06.2011 року між ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про переведення боргу, згідно якого за договором №14.11901 від 04.06.2007 року та додатковими договором до нього було замінено боржника з ОСОБА_8 на ОСОБА_1. Останній зобовязався надалі виконувати умови кредитного договору №14.11901 від 04.06.2007 р. та додаткового договору до нього.

На забезпечення вказаних зобовязань між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_4, було укладено договір поруки №14.11901/3 від 24.06.2011р., предметом якого є надання поруки поручителями перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором №14.11901 від 04.06.2007 р.

Згідно з умовами договору поруки, поручителі відповідають перед банком у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені. У випадку невиконання боржником обовязків по кредитному договору боржник і поручителі виступають перед кредитором як солідарні боржники (п.п. 1.2., 1.4. договору поруки).

ПАТ «КБ «Приватбанк» виконав свої зобовязання за кредитним договором №14.11901 від 04.06.2007 року, шляхом надання кредитних грошових коштів.

Статтею 11 ЦК України прямо передбачено, що угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 порушені умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, у зв»язку з чим станом на 21.07.2016 р. у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором №№14.11901 від 04.06.2007 р. складає 49241,73 доларів США, що еквівалентно 1221687,32 грн. (курс НБУ станом на 21.07.2016 р.), з яких: заборгованість за кредитом 33912,38 доларів США, що еквівалентно 841366,15 грн., заборгованість за процентами 8901,66 доларів США, що еквівалентно 220850,18 грн., пеня 18823,14 доларів США, що еквівалентно 467002,10грн.

Позивачем в позовній заяві заявлені позовні вимоги лише в частині стягнення тіла кредиту, тобто в розмірі 49241,73 доларів США, що еквівалентно 1221687,32 грн. (курс НБУ станом на 21.07.2016 р.).

Відповідачем ОСОБА_1 зазначена банком сума до стягнення не спростована.

Відповідно до ч.3 ст.533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 п. 14 Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 12 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Разом із тим як за пре»явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, про можливість стягнення суми в іноземній валюті, оскільки спір виник із зобовязань, виражених в іноземній валюті.

За таких обставин, вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимог банку щодо стягнення суми заборгованості з ОСОБА_5, ОСОБА_4 як поручителів суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання перед боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем 22.05.2014 року направлялася боржнику ОСОБА_1В вимога про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом за вихідним №30.1.0.0/2 , згідно якої зазначено, що у звязку із порушенням зобовязань за кредитним договором прострочена заборгованість ОСОБА_1. складає 8282, 56 долара США. Враховуючи викладене, ПАТ КБ «Приват Банк» вимагав від ОСОБА_1 повернення суми кредиту в повному обсязі, у тому числі процентів, комісій та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги».

ОСОБА_1В вказану вимогу отримав 05.06.2014 року, що встановлено Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20.01.2016 р. по справі №336/7977/14-ц пров. 22-ц/778/19/16.

Також судом встановлено, що Позивач в жовтні 2014 року звертався до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 (як майнового поручителя) про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитним договором № 14.11901.

04 лютого 2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14.11901 від 04.06.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", та ОСОБА_1, станом на 16.12.2014 року у розмірі 49241,73 доларів США, що еквівалентно 637 666 грн. 52 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 49241,73 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1953,89 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 613,78 доларів США, а також штрафу (фіксована частина) - 85,00 доларів США, і штрафу (процента складова) - 2590,47 доларів США, звернуто стягнення на будівлю магазину, загальною площею 178,40 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя вул. Стартова, буд. 94, та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, по 1/2 частині кожному, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 червня 2011 року за реєстр. № 1854, із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", з правом продажу ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі іпотечного договору від 04.06.2007 року та додаткового договору до нього від 24.06.2011 року предмета іпотеки, з укладанням від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2015 року по цій справі в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки апеляційний суд змінив, встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не меншою ніж 505 000 грн., що зазначена у іпотечному договорі № 14.11901/1 від 04.06.2007 року. В іншій частині рішення по цій справі залишив без змін

З урахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що Позивач ще в 2014 році прийняв рішення про зміну строку виконання основного зобовязання за кредитним договором, шляхом направлення вимоги від 22.05.2014 року про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів та шляхом звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в жовтні 2014 року.

Твердження Відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення поруки є обґрунтованими з огляду на наступне:

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до п. 11 договору поруки №14.11901/3, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Отже, даним договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором

.Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як було раніше встановлено судом, ще в 2014 році банк змінив строк виконання зобовязання, і ще в травні 2014 року вимагав дострокового повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів, і відповідно повинен був протягом шести місяців пред'явити позов до поручителів.

Однак, з даним позовом до поручителів про стягнення заборгованості банк звернувся лише в серпні 2016 року.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково .

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1077цс15 та в Постанові ВСУ від 7 вересня 2016 року по справі № 6-691цс16 (якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати).

Строк, передбачений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні ч. 4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки банком пропущений шестимісячний строк з моменту встановлення нового строку для виконання зобов'язань за кредитним договором, то порука вважається припиненою, що є підставою для відмови в позові відносно поручителів.

Керуючись ст.ст.10,11,212-215 ЦПК України, ст.ст.526,527,530,1050,1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 49 241.73 долар США, що за курсом 24.81 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.07.2016 р. складає 1 221 687,32 грн. за кредитним договором № 14.11901 від 29.06.2011 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 18 325,31 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, особами, які булі відсутні в судовому засіданні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Смолка І.О.