Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 320/2318/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко Н.В.
Номер провадження 22-ц/778/439/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

ОСОБА_2

Суддів Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості ? частки майна, відчуженого без згоди іншого з подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи неодноразово уточнювала, до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості ? частки майна, відчуженого без згоди іншого з подружжя.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що з 10 грудня 1982 року по 31 січня 1989 року та з 24 листопада 1995 року по 18 жовтня 2007 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем.

За час проживання однією сімєю ними придбані: автобус КАВЗ-3270, державний номер 13625НА, придбаний у шлюбі та зареєстрований на праві власності за відповідачем, автобус ЛАЗ-699р, державний номер 07552НА, придбаний у шлюбі та зареєстрований на праві власності за відповідачем 11 квітня 2002 року, причіп ГКБ, державний номер 03252НА, придбаний у шлюбі та зареєстрований на праві власності за відповідачем 12 березня 1997 року. Після розірвання шлюбних стосунків між ними немає згоди про поділ майна.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частки відчужених без її згоди як другого з подружжя автобусів КАВЗ-3270, державний номер 13625НА, ЛАЗ-699р, держаний номер 07552НА, у розмірі 31065,00 грн., у порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність відповідачу причіп ГКБ, державний номер НОМЕР_1, стягнувши з нього на її користь компенсацію вартості 1/2 частки в сумі 1455,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції до спірних правовідносин не вірно застосовані вимоги ст. 261, ЦК України, ст. 29 КпШС України та ст. 72 СК України. Вирішуючи питання перебігу позовної давності слід виходити не з часу розірвання шлюбу, а з часу, коли особа дізналась або повинна дізнатись про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Оскільки ОСОБА_3 достовірно дізналась про порушення свого права тільки у серпні 2016 року, після отримання судом відповіді із Територіального сервісного центру № 2343 Міністерства внутрішніх справ України про відчуження відповідачем спірних автомобілів.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя".

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, придбане за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу, здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом - ст. 71 СК України.

Судом першої інстанції встановлено, що з 10 грудня 1982 року по 31 січня 1989 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, 31 січня 1989 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 12).

24 листопада 1995 року сторони повторно уклали шлюб. (а.с. 13).

18 жовтня 2007 року шлюб між сторонами повторно розірвано. (а.с. 14).

У період шлюбу набуто майно: автобус КАВЗ-3270, д/н 13625НА, автобус ЛАЗ-699р, д/н 07552НА, причіп ГКБ, д/н НОМЕР_1. (а.с. 50).

При цьому, згідно довідки Територіального сервісного центру № 2343 Регіонального сервісного центру МВС України в Запорізькій області № 31/8/2343-703 від 30 липня 2016 року за відповідачем зареєстровано причіп ГКБ, д/з 03252 НА з 12 березня 1997 року, автобус КАВЗ 3270, д/н 13625НА зареєстровано з 28 вересня 2000 року, автобус ЛАЗ 699, д/н 07552НА, зареєстровано 11 квітня 2002 року (а.с. 74).

При вирішенні спору судом встановлено, що відповідно ліцензійної картки серія АВ реєстровий номер 329285 до ліцензії серія АА № 082317, ОСОБА_4, який є власником транспортного засобу КАВЗ-3270 державний номер 13625НА надає послуги з внутрішніх перевезень пасажирів автомобільним транспортом в межах території України. (а.с. 17).

Вказаний транспортний засіб знятий з обліку 24 травня 2007 року, тобто в період знаходження сторін у шлюбі. Автобус ЛАЗ 699, д/н 07552НА виключено з цивільного обороту 14 травня 2016 року знято з обліку та виключено з цивільного обороту у звязку з вибраковкою (а.с.74).

Застосовуючи строк позовної давності та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, застосовується, коли ці вимоги заявлені після розірвання шлюбу і обчислюються починаючи з дня, коли котрийсь із подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно після розірвання шлюбу.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК).

Разом з цим, в п.19 зазначеної постанови зазначено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Матеріали справи містять копію ліцензійної картки серія АВ реєстровий номер 329285 до ліцензії серія АА № 082317, відповідно до якої, ОСОБА_4, який є власником транспортного засобу КАВЗ-3270 державний номер 13625НА надає послуги з внутрішніх перевезень пасажирів автомобільним транспортом в межах території України. (а.с. 17).

ОСОБА_3 знала, що ОСОБА_4 здійснює підприємницьку діяльність з надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів, отримує від цієї діяльності дохід, однак, після розірвання шлюбу, не порушувала в судовому порядку питання про стягнення частки доходів від використання спірних автомобілів для здійснення підприємницької діяльності, тобто не зверталася до суду за захистом порушеного права.

Разом з цим, судом встановлено, що за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2011 року у справі № 2-210/2011 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна. Предметом даного позову був житловий будинок, що є свідченням того, що ОСОБА_3 захищаючи своє право шляхом поділу майна в 2011 році, не зазначила в переліку майна спірні автомобілі, що свідчить про те, що позивач знала про порушення свого права щодо користування спільним майном.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності до правовідносин, що виникли між сторонами у зазначеній справі, дійшов правильного висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки ОСОБА_3 у 2011 році дізналася про порушення свого права власності, на захист якого у 2011 році вона зверталася до суду з позовом про поділ майна подружжя.

За цих обставин, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не врахована правова позиція, що міститься в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, відповідно того, що початок перебігу строку позовної даності необхідно відраховувати не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого майнового права, є безпідставними.

Доводи ОСОБА_3 про те, що про своє порушене право вона дізналася лише у лютому 2016 року, тому строк позовної давності вона не пропустила, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються матеріалами справи.

При цьому, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Позивач не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх позовних вимог, що є обов'язком сторін, згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України, а в силу ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: