УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Термоізоляція», про витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ТОВ «Термоізоляція», про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у січні 2013 року ОСОБА_1 придбала автомобіль Great Wall Safe, 2008 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1.

У березні 2014 року вказаний автомобіль зник разом з технічним паспортом. З цього приводу восени 2015 року була порушена кримінальна справа за ст. 190 КК України. На даний час СВ Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області ведеться досудове розслідування, позивач визнана потерпілою.

03 жовтня 2015 року позивач дізналася, що автомобіль був перереєстрований на громадянина ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку ТОВ «Термоізоляція». В подальшому, а саме 16 червня 2016 року, ОСОБА_3 продав автомобіль ОСОБА_2

ОСОБА_1 вказує, що ні вона, ні її дочка ОСОБА_4, яка допущена до управління автомобілем, в жодних правовідносинах з ОСОБА_3 та ТОВ «Термоізоляція» не знаходилися, жодних доручень ні на кого не оформляли та вказану довідку не підписували.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 756/5611/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5067/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що право позивача не підлягає захисту у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Вказувала, що нею було надано достатньо доказів на підтвердження позовних вимог, проте суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим доказам. Фактично висновок суду про відмову у задоволенні позову ґрунтується на відсутності відомостей щодо ухвалення вироку у справі про крадіжку, однак позивач не могла надати вказаних відомостей, оскільки вони становлять таємницю слідства та їй не можуть бути відомі вказані обставини.

Зазначала, що нею заявлено позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, а оскільки відповідач заперечує факт незаконного володіння майном, то саме відповідач повинна була надати до суду докази волевиявлення позивача на укладення договору про відчуження автомобіля та законності отримання спірного автомобіля ТОВ «Термоізоляція».

Просила скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Відповідач та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили відхилити з огляду на її безпідставність.

Представник третьої особи ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 22.01.2013 у Васильківському ВРЕР ДАІ за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль Great Wall Safe, шасі НОМЕР_1, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль, згідно бази наних НАІС 03.10.2015 був перереєстрований на нового власника за довідкою рахунком у ВРЕР ДАІ № 3 м. Києва (а.с. 6).

Згідно довідки рахунку серія ААЕ № 362627 2 жовтня 2015 року ОСОБА_3 придбав у ТОВ «Термоізоляція» автомобіль марки Great Wall Safe 2008 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 (а.с.103).

16 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №782/01/8043-2016 автомобіля Great Wall Safe 2008 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1, який посвідчений адміністратором Територіального сервісного центру 8043 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві, за умовами якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придбала вищевказаний автомобіль (а.с.23-24).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила витребувати з незаконного володіння відповідача автомобіль, посилаючись, що він вибув з власності поза її волею, у зв'язку з його викраденням.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів факту викрадення автомобіля, відсутності її волі на відчуження автомобіля та підтвердження тих обставин, що відповідач є недобросовісним набувачем спірного автомобіля.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Добросовісне придбання відповідно до статті 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом пред'явлення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову у разі, якщо існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, що дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Тобто, з'ясуванню підлягає обставина: чи вибуло майно з володіння власника у силу зазначених обставин та чи набувач не знав та не міг знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала право його відчужувати.

У п. 19, 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року роз'яснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Крім того, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що за її заявою Васильківським відділом поліції 25.09.2015 року було відкрито та внесено до ЄРДР кримінальне провадження № 0001505 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Проте позивач не надала суду жодних відомостей про повідомлення про підозру будь-якій особі у зазначеному кримінальному провадженні, початок розгляду справи по суті та будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт викрадення спірного автомобіля та вибуття його з її володіння поза волею позивача.

Не надано до суду інформації щодо судового рішення за результатами розгляду у кримінальній справі.

Крім того, у висновку по матеріалах перевірки Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області від 10.11.2014 та 29.01.2015 міститься посилання ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_7 не виконує умов усної домовленості між ними та не повертає автомобіль Great Wall Safe, 2008 року випуску.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було роз'яснено права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі, серед яких і право заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи документів, наслідки подання чи не подання доказів, проте сторона позивача своїми правами скористалася на власний розсуд.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт вибуття спірного автомобіля з її володіння та з володіння особи, якій вона передала автомобіль разом з ключами та з документами на нього, не з їхньої волі.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними та надуманими.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: