Справа № 369/1061/17
Провадження № 2/369/1541/17
УХВАЛА

Іменем України

09.03.2017 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я., розглянувши позовну заяву Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Подана заява Державної архітектурно-будівельної інспекції України , ухвалою судді від 02.02.2017 року була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст. 119 та 121 ЦПК України.

Для усунення недоліків суддею в ухвалі від 02.02.2017 року був наданий строк для усунення недоліків і роз'яснено, що в разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатися неподаною та підлягає поверненню позивачам.

Згідно 208 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: ухвали; рішення; постанови.

Згідно ст. 14 ЦПК України Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України

Як вбачається із матеріалів справи, вказана ухвала судді від 02.02.2017 сторонами по теперішній час не виконана, а саме: не сплачено кошти по сплаті судового збору за кожну немайнову вимогу.

06.03.2017 року позивач ОСОБА_2 архітектурно-будівельна інспекція України звернулися до суду із клопотанням про продовження строків на усунення недоліків в якій значили, що ними 27.02.2017 року була отримана ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області, однак на даний час вони звернулися із службовою запискою до Держархбудінспекції України і питання , щодо сплати судового збору досі не вирішено. Тому просили строки на усунення недоліків , що визначені в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.02.2017 року продовжити.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивачів на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «ОСОБА_3 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, сама сторонам розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Оскільки ст. 121 ЦПК України не передбачено продовження строків на усунення недоліків, за таких обставин приходжу до висновку, що клопотання про продовження строків на усунення недоліків не підлягає до задоволення.

Таким чином, оскільки до цього часу ухвала судді не виконана, недоліки позовної заяви не усунуті. Ця обставина є перешкодою для вирішення питання про відкриття провадження в справі та вирішення спору судом по суті.

Оскільки, позивачем відповідно до ухвали судді не виконано всі вимоги, які є передумовою відкриття провадження у справі, то позовна заява вважається неподаною і має бути повернута позивачу.

За таких обставин позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України,-

у х в а л и в:

У клопотанні Державної архітектурно-будівельної інспекції України про продовження строків на усунення недоліків - відмовити.

Позовну заяву Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії- повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.Я. Волчко