РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12798/16-ц

Провадження № 2/643/1203/17

07.03.2017 Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Поліщук Т.В.

при секретарі Стельмаковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, яка належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.03.1999, ОСОБА_2, яка була його бабусею, та на його імя склала заповіт. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.08.2016 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що не підтверджено факт прийняття спадщини, тому нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на зазначене спадкове майно. Він вважав, що спадщину прийняв, тому не звертався до нотаріальної контори з відповідною заявою. У звязку з чим звернувся з позовом до суду.

Представник позивача надала суду заяву, в якій просила суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача - Харківської міської ради в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить розглядати справу без їх участі та рішення прийняти на розсуд суду. Про час, місце розгляду цивільної справи повідомлені належним чином, про що маються розписки.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.03.1999, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 3).

07.05.2003 ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_1, належну їй квартиру, а також все своє майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалося, та все те, що їй буде належати на день смерті (а.с. 4).

ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_1, що підтверджується наступними документами.

Згідно свідоцтва про народження від 05.09.1979 батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Зміна прізвища матері з «Шматько» на «Машкіна» підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06.01.1979 (а.с. 5,7).

З свідоцтва про народження від 21.12.1955 року вбачається, що батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 померла 20.08.2000 року. Дід ОСОБА_6 помер 21.10.1993 (а.с.6,8,9).

Після смерті матері, з 2000 року ОСОБА_1 фактично весь час проживав у бабусі ОСОБА_2

08.09.2005 ОСОБА_2 померла (а.с. 10). ОСОБА_1 займався похованням бабусі, отримав довідку про смерть від 08.09.2005 року. При цьому, продовжував проживати в квартирі, прийняв у спадщину все майно, що знаходилось в квартирі, оригінали документів на квартиру та інші документи знаходяться в нього з часу смерті бабусі.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.08.2016 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що не підтверджено факт прийняття спадщини (а.с. 12).

Крім того, підтвердженням факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2, на час відкриття спадщини є договір від 15.08.2005, згідно якого позивач є замовником робіт по проведенню внутрішнього освітлення в квартирі АДРЕСА_3, в якій він проживав разом з бабусею. Зазначені роботи були завершені вже після її смерті 15.10.2005 (а.с. 13-14).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно по п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини . Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою

спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права способом якого є визнання права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,4,5,10,60,212-215, 256-258 ЦПК України, ст. ст. 16, 1217, 1268, 1270 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2, яка померла 08.09.2005 року на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом від 07.05.2003 після смерті ОСОБА_2, яка померла 08.09.2005.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В. Поліщук