РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В., за участю позивача та представників відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Новатор» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час проходження строкової військової служби, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що він працював на посаді на посаді токаря третього розряду механоскладального цеху №003 ДП «Новатор». 14 квітня 2015 року був звільнений на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з призовом на строкову військову службу яку проходив до 07 жовтня 2016 року. 27 жовтня 2016 року після демобілізації позивачеві відмовлено у поновлені на роботі проте, подав заяву про виплату йому середнього заробітку за час проходження військової служби, однак у проведенні виплати відмовлено. З урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив стягнути із Державного підприємства «Новатор» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час проходження строкової військової служби з 14 квітня 2015 року по 07 жовтня 2016 року у розмірі 130805,14 грн., та оплату за вимушений прогул з 28 жовтня 2016 року по 01 березня 2017 року.

У судове засідання позивач з'явився, підтримав уточнення до позовних вимог, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Представники відповідача в судове засідання з'явилися, заперечили проти позовних вимог.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді токаря третього розряду механоскладального цеху №003 ДП «Новатор». 14 квітня 2015 року був звільнений на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з призовом на строкову військову службу яку проходив до 07 жовтня 2016 року. 27 жовтня 2016 року після демобілізації позивачеві відмовлено у поновлені на роботі проте, подав заяву про виплату йому середнього заробітку за час проходження військової служби, однак у проведенні виплати відмовлено.

Призов позивача на строкову військову службу здійснювався під час дії Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».

За змістом ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (у редакції станом на 14 квітня 2015 року) за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 433-VIII від 14.05.2015 року, що набрав чинності 11 червня 2015 року внесено зміни у ст. 119 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Показання представників відповідача в про те, що на позивача не поширюються гарантії, передбачені ч. 3 ст. 119 КЗпП України не спростовують висновок суду про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період проходження військової служби з 14 квітня 2015 року по 07 жовтня 2016 року, оскільки такі гарантії були визначені ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» в редакції чинній на час його призову на строкову військову службу.

Також, необґрунтованим є посилання представників відповідача як на підставу своїх заперечень, на постанову окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року, що набрала законної сили 14 лютого 2017 року щодо визнання протиправним та скасування припису Управління Держпраці у Хмельницькій області за №22-01/1654-767 від 07.10.2016 року так, як зазначене рішення суду не стосується трудових правовідносин які склались між ОСОБА_1 та ДП «Новатор».

Представниками відповідача в силу вимог ст.60 ЦПК України не доведено та не представлено доказів, які вказують на обґрунтованість та законність відмови у прийнятті позивача на посаді токаря третього розряду механоскладального цеху №003 ДП «Новатор».

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про незаконність відмови ДП «Новатор» про поновлення позивача на посаді токаря та рахує, що достатньо підстав для поновлення останнього на посаді токаря третього розряду механоскладального цеху №003 ДП «Новатор».

Відповідно до положень ч.2 ст. 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Даними довідки державного підприємства «Новатор» підтверджується середньомісячна зарплата - 7336,54 грн., середньоденна заробітна плата позивача у розмірі 357,88 грн.

Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 14 квітня 2015 року по 07 жовтня 2016 року складає 17 місяців 17 днів. Отже, заробіток за час вимушеного прогулу за зазначений період складає (17х7336,54 грн.) 124721,18 грн., за (17 роб.днів х 357,88 грн.) 6083, 96 грн., всього 130805 грн.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги, що дійсно мала місце незаконна відмова у поновленні позивача на раніше займаній посаді тому позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, з Державного підприємства «Новатор» підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2016 року по 01 березня 2017 року у розмірі 31851,32 грн. з нарахуванням і утриманням з суми середнього заробітку податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових плати при виплаті цих коштів.

Суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування наказу №523 від 07 квітня 2015 року про звільнення з роботи у зв'язку з призовом на строкову військову службу за п.3 ст.36 КЗпП України не підлягають до задоволення так, як зазначена редакція статті Закону була чинною на момент звільнення, інших підстав звільнення, не існувало.

Суд вважає, що позовні вимоги знайшли підтвердження у судовому засіданні тому позивач підлягає поновленню на роботі на посаді токаря третього розряду механоскладального цеху №003 ДП «Новатор» з стягненням на його користь оплати за час проходження строкової військової служби з 14 квітня 2015 року по 07 жовтня 2016 року у розмірі 130805,14 грн. та за вимушений прогул 31851,32 грн.

Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, відповідно до пропорційного задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 214-215 ЦПК України, ст.39 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу», суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час проходження строкової військової служби, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову у поновленні ОСОБА_1 на посаді токаря третього розряду механоскладального цеху №003 ДП «Новатор» та поновити останнього на зазначеній посаді.

Стягнути з Державного підприємства «Новатор» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час проходження строкової військової служби з 14 квітня 2015 року по 07 жовтня 2016 року у розмірі 130805,14 грн., та оплату за вимушений прогул з 28 жовтня 2016 року по 01 березня 2017 року у розмірі 31851,32 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді токаря третього розряду механоскладального цеху №003 ДП «Новатор», підлягає до негайного виконання.

Стягнути з Державного підприємства «Новатор» на користь держави судовий збір у розмірі 2204,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 06 березня 2017 року.

Суддя С.Л. Стефанишин