Справа № 2н-156/08
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_1, державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Федоренко Артем Матвійович, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Стягувач звернувся до суду з вищезазначеною скаргою мотивуючи свої вимоги тим, що 27.03.2008 року Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ по справі № 2-Н-156/08 за заявою АТ «РОДОВІД БАНК» про стягнення на користь банку з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Зазначають, що 08.06.2016 року АТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження, а 11.11.2016 року отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.10.2016 року ВП № 51632665, яка винесена державним виконавцем Федоренко А.М. вказаного відділу.

Посилаються на те, що державним виконавцем порушено вимоги ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» чим суттєво перешкоджено процесу виконання виконавчого провадження, а саме не здійснено усі дії які передбачені Законом України «Про виконавче провадження, зокрема державний виконавець не подав подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб та передчасно виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Враховуючи вищевикладене, а також керуючись ст.ст. 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6, 8, 11, 12, 25, 30, 31, 47, 82 ЗУ «Про виконавче провадження» звертаються з даною скаргою до суду та просять визнати незаконними дії державного виконавця і скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.10.2016 року ВП № 51632665.

Представник стягувача, боржник та державний виконавець в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника стягувача до суду надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності. Причини неявки інших учасників процесу суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 386 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-Н-156/08 за заявою ВАТ «РОДОВІД БАНК» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договорам.

27.03.2008 року по вищезазначеній цивільній справі судом було видано судовий наказ № 2-Н-156/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 19 394, 36 грн.

08.06.2016 року вищезазначений судовий наказ разом із заявою про відкриття виконавчого провадження, ПАТ «РОДОВІД БАНК» був направлений на адресу ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.

04.10.2016 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Федоренко А.М. винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно на яке можна звернути стягнення та вжиті заходи щодо виявлення такого майна виявилися безрезультатними.

Як вже зазначалося вище, стягувач звертаючись із скаргою до суду вказує на те, що вищезазначена постанова винесена державним виконавцем з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не здійснено жодних реальних дій для виконання рішення суду.

Суд погоджується із правомірністю таких тверджень стягувача виходячи з наступного. Статті 1, 2 ЗУ «Про виконавче провадження» чинного на день виникнення правовідносин, визначають, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

ЗУ «Про виконавче провадження» чинним на день виникнення правовідносин, передбачено цілий ряд заходів з примусового виконання рішень.

Так за приписами статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження» чинного на день виникнення правовідносин, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

- звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

- у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Державним виконавцем не спростовано належними та допустимими докази доводи стягувача про те, що ним не було здійснено вказаних дій, а саме він не звертався до суду із поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, що дійсно свідчить про неповноту здійсненних ним заходів із примусового виконання судового наказу № 2-Н-156/08.

Із мотивувальної частини оскаржуваної постанови також не можливо встановити, які ж саме державним виконавцем вжито заходи щодо виявлення майна боржника щоб можна було зробити висновок про його відсутність.

Згідно ст.ст. 6, 11 ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасного і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Пункт 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» чинного на день виникнення правовідносин, визначає, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З системного аналізу зазначеної норми ЗУ «Про виконавче провадження» чинного на день виникнення правовідносин в сукупності з іншими його нормами, можна прийти до висновку, що державний виконавець дійсно може повернути виконавчий документ стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені ним відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. В той же час зазначені обставини, а сам факт відсутності майна та факт здійснення всіх можливих заходів щодо його розшуку мають бути реально доведені, чого не було зроблено державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Федоренко А.М. при винесенні оскаржуваної постанови.

З врахуванням вищевикладеного, а також встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця з винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016 року ВП № 51632665 не були вчинені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин, а тому наявні всі підстави для визнання таких дій незаконними, що в свою чергу є підставою для скасування вказаної постанови.

За приписами статті 12 ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин, сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право, зокрема оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом….

Крім того, згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги стягувача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 11, 18, 12, 17, 19, 20, 25, 47, 52, 57, 82, 83, 90 ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 383-389 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконними дії держаного виконавця Святошинського ВДВС м. Києва Федоренко А.М. при винесенні постанови № 51632665 від 04.10.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Постанову держаного виконавця Святошинського ВДВС м. Києва Федоренко А.М. № 51632665 від 04.10.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко