Справа № 609/56/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2017 р. Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючої судді Ящук Т.М.

за участю секретаря Кравчук Л.М.

позивача ОСОБА_1

представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шумськ , цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ « АЛЬФА-ЛІЗИНГ» про захист прав споживача , визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення коштів.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ « Лізингова компанія «Авто Лайф» про визнання договору недійсним та стягнення коштів.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги позивача та пояснили , що 17 січня 2017 року між позивачем та відповідачем в особі представника ОСОБА_3 було укладено договір фінансового лізингу № 100013.

Даний договір було укладено та підписано сторонами без наявності відповідної ліцензії у відповідача для надання фінансових послуг та в подальшому не було нотаріально посвідчено.

На виконання умов договору позивач 17 січня 2017 року провів оплату авансу на користь відповідача в сумі 33 000 грн., після чого даний договір був укладений. За умовами даного договору товариство зобов»язалося придбати та передати на умовах фінансового лізингу позивачу в користування трактор марки «Фотон 354», а позивач зобов»язувався сплачувати лізингові платежі та інші платежі відповідно до цього договору. Ознайомившись детально із умовами договору позивачу стало відомо, що сума 33 000 грн. вказана вже , не як авансовий платіж вартості трактора , а одноразова плата за організацію та оформлення зазначеного договору на придбання автомобіля і встановив, що відповідно до додатку 1 договору вартість предмета лізингу становить 330 тис. грн..; комісія за організацію ( 10%) 33 тис. грн.., комісія за передачу ( 3%) 9 тис. 900 грн.

Позивач та представник вважають , що зазначений договір підлягає визнанню недійсним із стягненням сплачених коштів на користь позивача виходячи зі слідуючого: відповідач не надав позивачу ліцензії на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що передбачено п.4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відсутність такої ліцензії може бути підставою для визнання правочину недійсним у відповідності до ст. 227 ЦК України.

Вищезазначений договір сторони не посвідчили нотаріально всупереч ст. 799 ЦК України, а тому він є нікчемним.

Як на недійсність договору позивач також в своїй позовній заяві посилається на порушення відповідачем ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів".

Просять позов задовольнити та визнати недійсним договір фінансового лізингу № 100013 від 17.01.2017 року, укладений між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», також стягнути із ТОВ Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь позивача 33000.00 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надіслав заяву , згідно якої відповідач не визнає позов , просить в його задоволенні відмовити, оскільки вважає, що між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу у відповідності до положень Цивільного кодексу України, для якого не потрібне нотаріальне посвідчення та наявність ліцензії та при цьому не було допущено будь- яких інших порушень щодо його змісту .

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника , оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення .

17.01.2017 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу № 100013. Предметом договору був міні трактор Foton 354, ціна товару 330 000 грн., який лізингодавець/ відповідач / зобов»язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу - позивачу , а лізингоодержувач зобов»язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами договору.

Договір підписано позивачем та представником від відповідача, нотаріально не посвідчувався.

Згідно квитанції № 17239670-1 від 17.01.2017 року , виданої ПАТ « Агріколь»позивач сплатив 33000 грн., призначення платежу за товар зг.дог. № 100013 від 17.01.2017 року.

Як стверджується додатком № 1 до договору, 33000 грн. це комісія за організацію, 10 % від вартості предмета лізингу, вартість якого вказана 330 000 грн.

На момент розгляду справи в суді відповідач не представив ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, яку він мав на день укладення договору . В запереченні посилається на те, що такої ліцензії в нього не має і не було на день укладення договору.

Відповідно до ч. ч.1,2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

У вищезазначеному договорі фінансового лізингу зазначено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання - 10 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень зі стягненням з останнього певних штрафних санкцій, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено.

Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.1 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

Також, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 111 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Вказані правові позиції були викладені в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року.

За вказаних обставин суд вважає, що відповідачем при укладення договору лізингу із позивачем не було дотримано вимог про його нотаріальне посвідчення, договір укладений у відсутності у відповідача ліцензії , умови договору суперечать правам і інтересам позивача, як споживача, а тому його слід визнати недійсним та стягнути із відповідача в користь позивача 33000 грн., отриманих відповідачем від позивача та судові витрати, які складаються із оплати позивачем за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_2 в судовому засіданні 24 лютого 2017 року із 9.20 до 10.30 , що буде складати 1 год. 10 хв., з розрахунку 640 грн. за 1 год. / 40 % від 1600 грн./ , що за 1 год. 10 хв. буде складати 746 грн. В решті витрати на надання правової допомоги , які заявив позивач в сумі 3000 грн., не підлягають до задоволення, оскільки на таку суму витрат не представлено доказів. Крім того, із відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 640 грн., враховуючи, що позивач відповідно до Закону « Про захист прав споживача» був звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись Законами України « Про захист прав споживачів», « Про фінансовий лізинг», « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 202, 216, 220 ,227, 799, 806 ЦК України , ст. ст. 212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 100013 від 17 січня 2017 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю « АЛЬФА-ЛІЗИНГ» та ОСОБА_1.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю « АЛЬФА-ЛІЗИНГ» , , п/р 1 в АТ « ОСОБА_4 ОСОБА_3», МФО 380805, м. Київ вул. Предславинська, 39, нежиле приміщення, 12 в користь ОСОБА_1 33 000/ тридцять три тисячі/ грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 746 грн.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю « АЛЬФА-ЛІЗИНГ» , , п/р 1 в АТ « ОСОБА_4 ОСОБА_3», МФО 380805, м. Київ вул. Предславинська, 39, нежиле приміщення, 12 в дохід держави судові витрати в сумі 640 грн. 00коп.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5