АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/6748/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3934/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Боровик Б.М.

представника третьої особи Гайдучик О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ПрАТ «Українська автомобільна корпорація», третя особа: ПрАТ «Автокапітал», про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.

в с т а н о в и л а:

Позивач звертаючись у травні 2016 року до суду з вищевказаним позовом ставив питання в силу вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 с. 215 Цивільного Кодексу України та ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» щодо визнання несправедливими та недійсними, з моменту укладання положення договору поставки автомобіля № від 26 листопада 2015 року в частині: слів третього речення п. 2.3 договору «та/або продавцем змінено реєстр цін до моменту виконання покупцем своїх зобов'язань з оплати в повному обсязі та належним чином»; слів другого речення пп.2.4.1 договору «або ціна заводу - виробника на базову комплектацію або опції автомобілів»; слів другого речення пп. 2.4.1 договору «або змінюється Комерційний курс Євро» та стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська Автомобільна Корпорація» на свою користь збитки у сумі 272806,81 гривень.

Посилаючись на те, що він з відповідачем 26 листопада 2015 року уклав договір поставки автомобіля та 02 грудня 2015 року додаткову угоду до зазначеного вище договору про зміну комплектації ( причеп). На виконання даних договорів ним було сплачено аванс на поточний рахунок відповідача у сумі 545731 гривень. В квітні 2016 року відповідач повідомив йому про можливість передати автомобіль, але відмовився знижувати ціни внаслідок зменшення оподаткованого імпорту внаслідок скасування імпортного збору. Однак його вимога врахована не була, відповідач відмовив йому з посиланням на підвищення цін заводом виробником. Тому 26 квітня 2016 року він був змушений оплатити в повному обсязі виставлений рахунок. Така відмова не відповідає умовам договору Всіцідії порушували його права як споживача та завдали збитків у вигляді різниці між сплаченою сумою та повною ціною автомобіля та становить - 167010 гривень. А з урахуванням скасування імпортного збору ( 105 796, 81) -272806, 81 гривна.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 3 лютого 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача та представник третьої особи апеляційну скаргу не визнали, заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що відсутні будь-які підстави вважати несправедливими та недійсними положення договору в оскаржуваній позивачем частині.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою представник відповідача вказував на безпідставність висновків суду щодо несправедливості умов договору у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів». А також те, на те, що відмова відповідача під час виконання договору знизити ціну внаслідок зменшення податків, що сплачуються при імпорті, не відповідає умовам договору (розділ А). Договір в частині права продавця змінювати ціну з посиланням на зміну ціни заводом-виробником чи з інших причин не відповідає вимогам чинного законодавству та є недійсним (розділ В). Зміни комерційного курсу євро, що самостійно встановлюється відповідачем чи його довірителем за дилерським договором (третьою особою), згідно з договором не тягнуть зміну ціни товару. Тобто відповідачем порушений договір (розділ С). А відтак, такі дії відповідача порушують права споживачів та завдають позивачеві збитки.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, виходячи з наступного.

26.11.2015 року між сторонами укладено договір поставки автомобіля №, за яким відповідач, керуючись рішенням позивача, який вибрав потрібний йому автомобіль, модель Меrsedes-Веnz GLS350d4M Х166, рік випуску 2016, замовлення № із представлених в салоні зразків, зобов'язався передати позивачу автомобіль, аналогічний вибраному взірцю і який буде придбаний відповідачем у майбутньому, а позивач зобов'язався прийняти переданий автомобіль і оплатити його за ціною в розмірі та порядку, визначеному цим Договором.

26.11.2015 року позивачем було сплачено на користь відповідача 545731 гривень в якості авансу.

02.12.2015 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору, за якою комплектацію автомобіля, яка визначена додатком 1 до договору купівлі-продажу № від 26.11.2015 року доповнено наступними опціями: причепний пристрій. З урахуванням зміни комплектації автомобіля, змінено повну ціну автомобіля. Згідно комерційного курсу євро, на день підписання сторонами цієї додаткової угоди відповідав 107588 євро, а саме - ціна автомобіля - 106256 євро, вартість причепного пристрою 1332,00 євро.

Повна ціна автомобіля згідно реєстру цін, з урахуванням знижки в 1%, станом на 26.04.2016 року з опціями становила 2989792 гривень, що є еквівалентом -104905 Євро. Станом 26.04.2016 року оплаті підлягала частина повної ціни автомобіля.

26.04.2015 року позивачем сплачено 2 384 139 гривень на користь позивача та 27.04.2016 року було складено акт передачі-прийняття автомобіля, за яким продавець передав, а покупець отримав відповідний автомобіль. Згідно акту позивач не мав претензій до відповідача стосовно строків передачі, якості та комплектації автомобіля, не мав претензій стосовно оплати вартості автомобіля. Між сторонами відсутні будь-які інші взаємні чи односторонні претензії або вимоги у зв'язку з передачею автомобіля.

Повна ціна, яка не включала імпортний збір, автомобіля була визначено відповідно умов договору, який сторони виконали у повному обсязі та претензій один до одного не мали.

Так у відповідності до п. 2.3 договору повна ціна автомобіля визначається на підставі діючого реєстру цін. АТ „Українська автомобільна корпорація" ( третя особа) по справі на виконання умов договору поставки формує ціни на автомобілі для покупців.

Згідно преамбули договору - реєстром цін є документ у паперовому та/або електронному вигляді в якому продавець визначає вартість одинці автомобіля. Реєстр цін продавця формується на підставі фінансово-економічних чинників, що впливають на вартість автомобіля.

Покупець мав можливість ознайомитись з реєстром цін та не пред'являв будь - яких заперечень стосовно викладених у реєстрі цін показників, застосованого курсу валюти Євро, кількості та вартості комплектації автомобіля та інших умов, які зазначені в реєстрах цін. Всі розрахунки по кожному з етапів виконання договору відображені в ньому.

Згідно пункт 2.4.1. договору позивач при підписанні договору погодився, що повна ціна автомобіля, що підлягає сплаті покупцем за цим договором після доставки автомобіля в Україну, включає в себе в тому числі всі необхідні митні платежі, а також інші податки, інші платежі, пов'язані із ввезенням автомобіля в Україну для вільного продажу, що діють на момент передачі автомобіля. В тому випадку, якщо під час дії цього договору митні платежі, а також податки та інші платежі, пов'язані із ввезенням автомобілів в Україну для вільного продажу або ціна заводу - виробника на базову комплектацію або опції Автомобілів, змінюються та/або вводяться нові, в тому числі при зміні податків, зборів та інших обов'язкових платежів, які нараховуються до сплати в Україні, або змінюється Комерційний курс Євро, повна ціна автомобіля підлягає корегуванню у відповідності до змінених та/або нововведених митних платежів, податків та інших платежів.

При цьому слід зазначити, що повна ціна автомобіля сплачена позивачем в іноземній валюті була меншою від розміру повної ціни автомобіля погодженої сторонами. А саме на момент підписання договору вона становила -107 588 Євро в той час як фактично позивачем з урахуванням суми авансу було сплачено 104 905 Євро.

Колегія суддів вважає, що вищевказані умови договору дають підстави вважати, що у разі незгоди з ціною автомобіля позивач мав право розірвати спірний договір. Однак, матеріали справи не містять доказів щодо намірів позивача розірвати договір поставки автомобіля № від 26.11.2015 року. А відповідач, відповідно до умов договору, не зобов'язаний пропонувати позивачу розірвати договір у зв'язку із виникненням обставин (виключний перелік яких визначений договором), що спричинили зміну ціни автомобіля.

Не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи і доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідачем безпідставно було відмовлено у перерахунку суми ціни поставленого автомобіля з підстав того, що з січня 2016 року було скасовано імпортний збір. Так як матеріали справи не містять у собі доказів на підтвердження того, що імпортний збір був складовою частиною повної ціни автомобіля як і доказів того, що він був сплачений позивачем.

Також апелянтом вказувалось на те, п. 2.4 укладеного договору вводить прив'язку вартості автомобіля на дату укладення договору до" комерційного курсу Євро" що визначається відповідачем одноособово. І не співпадає а ні з офіційним курсом зазначеної валюти встановленої НБУ а ні тим, що склався на міжбанківському ринку. А це є прямим порушенням ст. 36Закону України „Про Національний банк України".

Колегія суддів вважає, зазначені позивачем доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду, так як ст. 524 ЦК України передбачає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно положень ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно- правовим актом.

Положення договору та норми ЦК України не забороняють сторонам договору змінювати повну ціну автомобіля у валюті в залежності від ряду чинників, які зазначені в тому числі і в п. 2.4.1. договору.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами був погоджений порядок визначення суми, що підлягає сплаті у гривнях, шляхом визначення цієї суми відповідно до комерційного курсу Євро, розміщеного на сайті www.mercedes-benz.ua.

Договірні відносини між сторонами стосувалися поставки товару іноземного виробництва (автомобіля), тому вартість цього товару мала 100 % складову іноземної валюти Євро.

У зв'язку з необхідністю дистриб'ютору - ПРАТ «Автокапітал» купувати іноземну валюту - Євро на міжбанківській валютній біржі, та здійснювати оплату цього товару у відповідній валюті іноземному продавцю, тому договірні відносини передбачали, що на вартість товару, яким є автомобіль, впливає курс валюти Євро. Ця умова чітко прописана у п. 2.4.1 договору, укладеного між сторонами.

Помилковими є посилання апеляційної скарги позивача, що валютна складова не повинна бути застосована до розрахунків сторін. Так як останній при підписанні договору надав на це згоду, а саме - п. 2.4., 4.2.1. договору поставки автомобіля №065600085 від 26.11.2015 року.

Безпідставними є також посилання апеляційної скарги на помилковість висновку суду про відсутність підстав вважати договір поставки автомобіля № від 26.11.2015 року несправедливим. Виходячи з того, що згідно п.п. 11 та 13, ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N 1023-ХІІ, встановлено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

У договорі відсутні положення, що надають абсолютне право відповідачу в односторонньому порядку змінювати умови договору, усі підстави зміни умов договору індивідуально визначені та конкретизовані.

Для кваліфікацій умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Передбачена п 13, ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N 1023-ХІІ умова не присутня у договорі, та не може застосовуватися до відносин між сторонами, оскільки: сторонами було визначено повну ціну автомобіля та алгоритм її зміни у випадках, передбачених договором з часу укладання договору. Сторонами, у відповідності до ст. 632 Цивільного кодексу України та п. 2.4.1. договору було погоджено можливість коригування ціни, зважаючи на об'єктивні обставини. Позивач мав право, до моменту отримання автомобіля, заявити про розірвання договору, однак цього не зробив, та не вчиняв будь-яких дій, щоб свідчили про бажання розірвати договір. Позивач оплатив ціну автомобіля, чим погодився з цією ціною. Так, на дату здійснення позивачем оплати різниці між повною ціною та сплаченим авансом, повна ціна автомобіля в еквіваленті Євро становила 104 905 Євро, тому була меншою відносно ціни визначеної на момент укладання договору - 107 588 Євро.

Посилання позивача, як на підтвердження заявлених позовних вимог на постанови ВСУ не спростовують висновків суду, так як надана до суду судова практика не може бути застосована до правовідносин що виникли між сторонами по даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги, що відповідач в односторонньому порядку змінював умови договору, оскільки останній відмовився зменшити ціну згідно з договором внаслідок скасування імпортного збору. То на думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно зазначив в своєму рішенні про те. Що вони не знайшли підтвердження у ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що мало місце порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: