Справа № 461/8575/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/70/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Приколоти Т.І., Цяцяка Р.П.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника апелянтів(відповідачів) ОСОБА_2, ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання іпотеки припиненою, вилучення з Державного реєстру іпотек запису про реєстрацію іпотеки, вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна,-

в с т а н о в и л а:

В серпні 2015р ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 08 грудня 2005 року між ним та ОСОБА_6 було укладено договір кредиту № 600/07-224, згідно якого було надана кредит в суму 77698 доларів США, зі сплатою 12,75% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 08.12.2020 року. В якості забезпечення виконання зобовязань за даним договором 09.12.2005 року був укладений іпотечний договір, згідно умовами якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартири №7, яка розташована на 4 поверсі будинку, загальною площею, 108,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Нечуй-Левицького, будинок № 2. 29.11.2008 року ОСОБА_6 помер. У звязку із цим банк довів свої вимоги до спадкоємців. Проте спадкоємці на вимоги банку не реагують. Додаткова угода до кредитного договору та новий іпотечний договір, не зважаючи на неодноразові повідомлення банку, відповідачами підписані не були. У звязку з цим просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на спадкове майно та стягнути судові витрати на користь позивача.(а.с.1-2)

Представник відповідачів 26.08.2015 року подав до суду зустрічний позов в якому просив визнати припиненими зобовязання по іпотечному договору, укладеному між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 09.12.2005 року відносно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; вилучити з державного реєстру іпотек запис про реєстрацію за реєстраційним номером 6097, внесений на підставі договору іпотеки укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6; вилучити з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 6098, внесений на підставі договору іпотеки, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 та стягнути судові витрати на користь позивачів за зустрічним позовом.(а.с.70-74)

Ухвалою суду від 09.09.2015р. вищезгадані позови обєднані в одне провадження(а.с.93-94)

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення кредитних зобовязань на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №600/07-224, укладеним 08.12.2005р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 в сумі 1186036,67 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 7 на вул.. Нечуя-Левицького, 2 у м. Львові, що належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з додержанням процедури, встановленої ст.. 38 Закону України «Про іпотеку».

В решті позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання іпотеки припиненою, вилучення з Державного реєстру іпотек запису про реєстрацію іпотеки, вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник відповідачів адвокат ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі, зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не встановлено обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам. Звертає увагу суду на те, що позивачем не доведено вжиття будь-яких заходів щодо відновлення своїх прав протягом більш ніж шести років, враховуючи що позов подано 03.08.2015 року, а строк позовної давності закінчився в лютому 2013 року, а тому суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на іпотечне майно. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги невідповідність позовних вимог, вимогам Закону України «Про іпотеку» та судовій практиці розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин. Зазначає, що позивачем в позовній заяві не вказано початкової ціни продажу іпотеки, чим порушено процесуальні норми та права відповідачів на належну оцінку майна. Окрім цього, судом було самостійно прийнято рішення про зміну позовних вимог. Змінивши спосіб реалізації предмету іпотеки із ст.39 на ст.38 Закону України «Про іпотеку», суд грубо порушив норми ЦПК України. Крім того, судом не застосовано вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Враховуючи вище вказане, на правовідносини ПАТ «Укрсоцбанк» та Відповідачів з приводу вище вказаного іпотечного майна поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і проведення звернення стягнення на предмет іпотеки є неможливим. Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»відмовити та задоволити зустрічний позов відповідачів.

Клопотання представника ПАТ «Укрсоцбанк» та представника апелянтів(відповідачів) адвоката ОСОБА_4 щодо відкладення розгляду справи у звязку із можливістю укладення мирової угоди відхилено, оскільки як вбачається із матеріалів справи така можливість була надана починаючи з 08.02.2016р(а.с.182-185). На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не зявилися.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянтів - ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що через невиконання відповідачами своїх зобовязань перед позивачем по кредитному договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню із відповідачів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права продажу будь-якій особі покупцю предмета іпотеки. Всі інші зазначені в первісному позову вимоги відносяться до порядку виконання судового рішення. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання іпотеки припиненою, суд першої інстанції виходив з того, що банком не пропущений строк позовної давності.

Проте, повністю погодитись із таким висновком суду, колегія суддів не може із наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Судом встановлено, що 08 грудня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір кредиту №600/07-224, згідно якого було надана кредит в суму 77698 доларів США, зі сплатою 12,75% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 08.12.2020 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань за даним договором, 09.12.2005 року був укладений іпотечний договір, згідно умовами якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартири №7, яка розташована на 4 поверсі будинку, загальною площею, 108,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Нечуй-Левицького, будинок №2.

29 листопада 2008 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 грудня 2008 року.

Разом з тим, кредитні правовідносини боржника після його смерті не припинилися, оскільки згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Оскільки боржник по даному кредитному договору помер, то спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

06 квітня 2012 року рішенням Галицького районного суду м. Львова частково задоволено вимоги спадкоємців, а саме визнано право власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 в наступних частках: 4/6 ОСОБА_2, 1/6 ОСОБА_3, 1/6 ОСОБА_5

ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_5 прийняли у спадщину іпотечне майно на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова, яке набрало законної сили 17.04.2012 року.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (стаття 3 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та ст. 39 цього ж Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічні вимоги містить договір іпотеки, укладений між сторонами.

25 вересня 2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_5 лист-вимогу про добровільне виконання зобовязання за кредитним договором, однак, вимоги позивача виконані не були.

Таким чином, право позивача на звернення стягнення на спірну квартиру виникло на підставі вимог, передбачених як статтею 1282 ЦК України, так і статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається із матеріалів справи, через невиконання відповідачами своїх зобовязань перед позивачем по кредитному договору загальний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем станом на 10.07.2015 року становить 52133,48 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.56).

Відповідачі після успадкування іпотечного майна набули статус іпотекодавця і зобов'язані виконувати умови договору іпотеки, укладеного між спадкодавцем, який помер та банком.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» є підставними та підлягають до задоволення.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи позивач просив: для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» стягнути заборгованість за договором кредиту №600/07-224 від 08.12.2005р. в сумі 52133,48 дол. США з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, шляхом звернення стягнення на спадкове майно, згідно рішення Галицького районного суду м.Львова від 06.04.2012р./заставлене згідно Іпотечного договору за реєстровим №6097 від 09.12.2005р. майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 «шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження» з початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Проте, судом першої інстанції самостійно змінено позовні вимоги, а саме: спосіб реалізації предмету іпотеки «шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження» з початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій» на «шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з додержанням процедури, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку»».

Крім того, судом не враховано, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Вищевказаний закон, не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вжити заходів, які спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України у справах № 6-57цс15 та № 6-58цс15.

Суд першої інстанції, вказаного не врахував.

Крім того, положеннями частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Процедура визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації визначена ч.6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Як вбачається з договору іпотеки, сторонами на момент укладення договору іпотеки визначена заставна вартість предмета іпотеки в сумі 491769 грн., однак така ціна предмету іпотеки, як початкова ціна для його реалізації на прилюдних торгах, ні іпотекодавцем, ні іпотекодержателем не погоджувалася.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що початкову ціну предмета іпотеки, а саме квартири № 7 за адресою: м.Львів вул..Нечуй-Левицького,2 для її подальшої реалізації, слід визначити на підставі оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Доводи апелянта щодо наявності підстав для припинення іпотеки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються наступним.

Як вбачається із матеріалів справи 02 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернулася в банк із заявою про зміну первісного (покійного) боржника на нового з відповідним укладенням додаткових угод до кредитного та іпотечного договорів(а.с.26). 19 грудня 2012 року ОСОБА_2 подала заяву про можливість укладення додаткових угод у звязку із отриманням свідоцтва на право власності на предмет іпотеки(а.с.27). 21 січня 2014 року ОСОБА_2 повторно звернулася із заявою про зміну первісного (покійного) боржника на нового з відповідним укладенням додаткової угоди до кредитного договору та нового іпотечного договору.

Крім того, останнє погашення по Договору кредиту №600/07-224 від 08.12.2005р. було здійснено 06.03.2013р., що вбачається із розрахунку заборгованості.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 307, 309, 313, ч.2 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року в частині задоволення первісного позову ПАТ «Укрсоцбанк» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту №600/07-224 від 08 грудня 2005 року в сумі 52 133, 48 доларів США (пятдесят дві тисячі сто тридцять три доларів США сорок вісім центів) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_4 Левицького у м. Львові, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку", встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішення суду в частині звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_4 Левицького у м. Львові на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року, не підлягає до виконання.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Т.І. Приколота

ОСОБА_7

згідно оригіналу:

Судове рішення набрало законної сили: 27.02.2017

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1

Дата оформлення копії: 01.03.2017

Помічник судді: О.З. Березюк