Справа № 226/1935/16-ц
Провадження № 2/226/37/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

10.01.2017 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретарів судового засідання Пікало К.І., Григор О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

На обґрунтування вимог вказала, що їй на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2, який є її сином, зареєстрований в її будинку, але з серпня 2014 року по т.ч. фактично не проживає там, оскільки мешкає у Російській Федерації. Всі обов'язкові платежі щодо будинку здійснює вона. Син не спілкується з нею, його контактні дані в неї відсутні. Перешкод щодо проживання в будинку вона йому ніколи не чинила, ніяких домовленостей між ними про збереження права проживання не було. Враховуючи, що тривалий час ОСОБА_2 не проживає в будинку без поважних причин, позивач просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні 26.12.2016 року позивач підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Додатково пояснила, що її син поїхав до РФ в серпні 2014 року, повідомив їй, що він у м. Москві, більше з ним зв'язку не було. З сином відносини завжди у неї були погані, він був проти її піклування. Їй важко сплачувати комунальні послуги, крім того, вона бажає продати свій будинок. Просила задовольнити її вимоги і визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1. В судове засідання 10.01.2017 року позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила про повне підтримання нею позовних вимог і прохання задовольнити їх.

Відповідач ОСОБА_2, який повідомлявся про час та місце розгляду справи у відповідності з вимогами процесуального закону, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, жодних заяв та клопотань суду не надіслав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу 10.01.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі окремо і в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджене договором купівлі-продажу жилого будинку від 10.09.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.10.2003 року (а.с. 7, 8).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 4033 від 18.11.2016 року, в будинку АДРЕСА_1 з 13.01.2005 року і по т.ч. значиться зареєстрованим ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про народження, відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1 (а.с. 30).

Як вбачається з акту № 119 від 17.11.2016 року, складеного Координаційним комітетом органів самоорганізації населення м. Мирнограда, ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає з серпня 2014 року і по теперішній час (а.с. 10).

Зазначена обставина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і в показаннях свідків, опитаних в судовому засіданні 26.12.2016 року.

Так, свідок ОСОБА_3 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_2, добре знає сина позивача - ОСОБА_2. З літа 2014 року він не з'являється вдома, вона жодного разу не бачила його, хоча раніше часто бачила його на дворі, в гаражі. Зі слів сусідів вона знає, що ОСОБА_2 поїхав з дому.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона товаришує з позивачем ОСОБА_1 і мешкає неподалік від неї. Син позивача ОСОБА_2 поїхав з дому влітку 2014 року. Між матір'ю та сином були погані відносини, він любив брати кредити, а вона сварила його, і після чергової сварки він поїхав. З того часу вона не бачила відповідача. Друзі кажуть, що він живе в Росії.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності в житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що з серпня 2014 року будинок АДРЕСА_1 за своїм цільовим призначенням відповідачем ОСОБА_2 не використовується, його відсутність в будинку носить безперервний характер. Поважних причин, за яких відповідач не проживає там, чи домовленостей між ним та власником житла ОСОБА_1 щодо порядку його використання судом не встановлено.

Оскільки аналіз встановлених та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що відповідач в будинку не проживає без поважних причин з серпня 2014 року, тобто більше одного року, участі в утриманні будинку не приймає, це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 60, 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова