Справа № 134/1667/16-ц Провадження № 22-ц/772/365/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Медяного В.М.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельтабанк», Державної організації «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: на стороні позивача ОСОБА_3; на стороні відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельтабанк» про визнання права на відшкодування заборгованості на частину вкладу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Дельтабанк», ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора: на стороні позивача ОСОБА_3; на стороні відповідача Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Дельтабанк» про визнання права на відшкодування заборгованості на частину вкладу. Позивач просив: визнати за ним право вкладника за договором відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» та за договором банківського вкладу, на частину грошової суми в розмірі 160000 гривень; визнати за ним право на відшкодування заборгованості на частину вкладу в сумі 160000 гривень за договором банківського фізичної особи з випуском платіжної картки, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» та за договором банківського вкладу, за рахунок коштів ФГВФО; стягнути з ДО «ФГВФО» на користь позивача грошову суму в розмірі 160000 гривень в межах гарантованої суми відшкодування.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою ОСОБА_2 оскаржує її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 22.11.2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Дельтабанк», ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: на стороні позивача ОСОБА_3; на стороні відповідача Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Дельтабанк» про визнання права на відшкодування заборгованості на частину вкладу.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху, у звязку з несплатою судового збору.

06.12.2016 року ОСОБА_2 отримав копію зазначеної вище ухвали, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.18).

07.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з заявою, в якій вказав, що спір виник з приводу банківського вкладу (депозиту), що є банківською послугою, а тому він звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів». Враховуючи наведене просив звільнити його від сплати судового збору.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про відстрочку сплати судового збору у зазначеній цивільній справі, у звязку з недоведеністю таких вимог.

У звязку з невиконанням позивачем вимог суду про сплату судового збору ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу.

ОСОБА_2 просив дану ухвалу скасувати, посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якого він звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

Разом з тим, повертаючи ОСОБА_2позовну заяву без розгляду суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Законом України від 22 травня 2015 року №484-VIII, який набрав чинності 01 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та статтю 5 цього Закону викладено в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що повязані з порушенням їх прав, не передбачено.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2звернулась в суд з позовом про визнання права на відшкодування заборгованості на частину вкладу 22.11.2016 року, тобто після внесення змін до ЗУ «Про судовий збір» в частині звільнення від сплати судового збору споживачами за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

Відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В листі Міністерства юстиції України від 26.12.2008 року №758-0-2-08-19 «щодо практики застосування норм права у випадку колізії» зазначено, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність застосування спеціального нормативно-правового акту, в даному випадку ЗУ «Про судовий збір», яким пільг щодо плати судового збору споживачами за позовами, що повязані з порушенням їх прав, не передбачено.

Враховуючи наведене суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.121 ЦПК України обґрунтовано повернув позовну заяву ОСОБА_2без розгляду, у звязку з невиконанням вимог суду про сплату судового збору при звернення до суду з позовною заявою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_4

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ ОСОБА_5