Справа № 203/5681/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання та припинення права власності, стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що він за розміщеною в мережі Інтернет пропозицією відповідача ОСОБА_3 придбав в останнього 09 квітня 2014 року автомобіль «Audi A4» 1997 року випуску, шасі №WAUZZZ8DZVA129661, WAUZZZ81ZCA111180, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований у ВРЕР ДАІ №3 ГУМВС України в Дніпропетровській області 06 серпня 2013 року. На підтвердження укладення угоди купівлі-продажу ОСОБА_3 написав позивачу 09 квітня 2014 року розписку про отримання за проданий автомобіль коштів, а також оформив на імя позивача довіреність на право експлуатації та розпорядження вказаним автомобілем. Вказані сторони між собою домовились, що ОСОБА_3 за першою вимогою позивача після передання коштів за автомобіль зніме його з обліку в ДАІ та прийме участь в його переоформленні на позивача, сплативши частину вартості перереєстрації в сумі 1000 гривень. За виконання ОСОБА_3 такого обовязку поручився спільний знайомий сторін відповідач ОСОБА_2, що сторони оформили договором поруки. Посилаючись на те, що відповідачі відмовились виконувати взяті на себе договірні зобовязання (відповідач ОСОБА_3 знімати проданий ним автомобіль з реєстраційного обліку та оплачувати свою частину перереєстрації, а відповідач ОСОБА_2 компенсувати за ОСОБА_3 вартість перереєстрації автомобіля в сумі 1000 гривень), а сам позивач набув право власності на придбаний автомобіль, однак з незалежних від нього обставин не зміг зареєструвати право володіння цим автомобілем, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану 1000 гривень, визнати за собою право власності на придбаний автомобіль та відповідно припинити право власності відповідача ОСОБА_3 на такий автомобіль.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, подали заяви про визнання позовних вимог та про розгляд справи за своєї відсутності. (а.с.21-23, 30)

Вислухавши позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 09 квітня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним №127 посвідчено довіреність, видану відповідачем ОСОБА_3 позивачу та ОСОБА_5 на право керування та розпорядження останніми належним ОСОБА_3 автомобілем марки Audi, модель A4 1.8, 1997 року випуску, шасі (кузов, рама) №WAUZZZ8DZVA129661, WAUZZZ81ZCA111180, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованим у ВРЕР ДАІ №3 ГУМВС України в Дніпропетровській області 06 серпня 2013 року, в тому числі із правом переобладнання, ремонту автомобіля, зняття з реєстраційного обліку, укладення від імені власника автомобіля договорів, у тому числі купівлі-продажу. Довіреність видана з правом передоручення та дійсна до 09 квітня 2017 року. (а.с.10)

В той же день 09 квітня 2014 року відповідачем ОСОБА_3 написана і передана позивачу розписка, про те, що вказаний відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 40000 гривень за продаж на підставі довіреності №127 від 09 квітня 2014 року автомобіля «Audi A4», державний номерний знак НОМЕР_1. (а.с.9)

Також 09 квітня 2014 року між позивачем, як кредитором, відповідачем ОСОБА_3, як боржником, та відповідачем ОСОБА_2, як поручителем, укладено договір поруки №09-04-14, згідно якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати солідарно із боржником за невиконання останнім взятого на себе зобовязання по сплаті кредитору грошових коштів в сумі 1000 гривень за проведення перереєстрації автомобіля марки Audi, модель A4 1.8, 1997 року випуску, шасі (кузов, рама) №WAUZZZ8DZVA129661, WAUZZZ81ZCA111180, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у ВРЕР ДАІ №3 ГУМВС України в Дніпропетровській області 06 серпня 2013 року. (а.с.12)

Як зясовано судом в ході розгляду справи, на теперішній час власником спірного автомобіля відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є відповідач ОСОБА_3 (а.с.11).

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами ЦК України, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою КМУ від 07 вересня 1998 року №1388, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Порядок).

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства.

Положеннями ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Нормами ст.ст.202, 203 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Нормою ст.655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст.205, 207, 208, 656 ЦК України слідує, що договір купівлі-продажу транспортного засобу укладається в письмовій формі з особливостями, передбаченими законодавством для цього виду майна.

За змістом п.1-3, 6, 7 Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами, які є власниками таких транспортних засобів, в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції забороняється.

Пунктами 8, 33, 42 Порядку визначено, що державна реєстрація (перереєстрація при зміні власника) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції у звязку із їх відчуженням, крім зазначених документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку.

Відповідно до ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Нормою ст.392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті приведених норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав для задоволення позову. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду спору сторін по суті, заснована на наступному.

Правове регулювання відносин з купівлі-продажу транспортних засобів здійснюється нормами ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку. За змістом таких норм і положень в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин сторін, договір купівлі-продажу автомобіля, як документ, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, має укладатись в письмовій формі, яка в залежності від місця укладення такого договору та особи продавця (субєкт господарювання, фізична особа) може мати вигляд довідки-рахунку встановленої законом форми, договору/угоди на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договору купівлі-продажу, оформленому в Державтоінспекції з дотриманням певних вимог щодо змісту, форми та реквізитів такого договору, нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу тощо. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі Державтоінспекції, покупцеві підрозділом Державтоінспекції видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою про зняття цього транспортного засобу з обліку. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляду справи, договір купівлі-продажу за встановленою законом формою і змістом між сторонами фактично не укладався, автомобіль з обліку не знімався та на позивача не перереєстровувася. При цьому законодавством, чинним як на час виникнення спірних правовідносин сторін, так і станом на час ухвалення даного рішення, довіреність на керування та розпорядження транспортним засобом та розписка про отримання коштів за відчужений автомобіль не передбачені як документи, що підтверджують саме правомірність придбання транспортного засобу, і не можуть бути оцінені судом самостійно як такі документи, оскільки довіреність свідчить лише про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами, а розпискою підтверджується лише факт передачі грошових коштів, а не факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Таким чином, видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом (хоча б разом із розпискою про отримання коштів за цей транспортний засіб) без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Аналогічний зробленому судом висновок викладено в правовій позиції Верховного Суду України, що міститься в постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-688цс15. Така правова позиція згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для врахування при вирішенні даної цивільної справи, а підстав для відступлення від неї суд не вбачає.

Отже, оскільки посилання на укладення довіреності та отримання розписки про сплату коштів є основною підставою, заявленою позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог про визнання та припинення права власності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення таких позовних вимог з наведених вище підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимоги про визнання права власності та вимоги про припинення права власності, як похідної, суд також виходив з того, що позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Правомірно заявити таких позов може лише дійсний власник спірного майна (особа, яка на відповідній правовій підставі вже стала власником майна, має на нього законне право, але це її право не визнається/оспорюється іншими особами або ж особа втратила документи, що підтверджують її право власності), а не особа, яка намагається стати власником майна через предявлення позову, оскільки відповідно до закону рішення суду про визнання права власності це інструмент вирішення спору та захисту вже існуючого права власності, а не спосіб набуття такого права всупереч закону чи шляхом підміни рішенням суду передбачених законом підстав набуття права власності.

Суд вважає за необхідне відмовити і в задоволенні останньої позовної вимоги про солідарне стягнення коштів. Свою правову позицію суд мотивує тим, що ця позовна вимога ґрунтується на твердженні позивача про невиконання відповідачами вимог укладеного між сторонами договору поруки №09-04-14 від 09 квітня 2014 року, а саме внаслідок несплати позивачу коштів в розмірі 1000 гривень за проведення перереєстрації автомобіля. Разом з тим, відповідно до п.1 цього договору предметом поруки є обовязок поручителя відшкодувати вартість проведеної перереєстрації транспортного засобу у випадку відмови здійснити таке відшкодування відповідачем ОСОБА_3 Відтак, оскільки перереєстрація транспортного засобу позивачем так і не була проведена, в суду відсутні підстави вважати, що у відповідачів виник обовязок відшкодувати йому вартість такої перереєстрації.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а відтак і про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із даним позовом до суду, враховуючи результат його розгляду, відшкодуванню не підлягають (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 203, 205, 207, 208, 237, 244, 328, 392, 626, 628, 638, 639, 656 ЦК України, п.1-3, 6-8, 33, 42 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07 вересня 1998 року №1388, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 208-210, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання та припинення права власності, стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю. Казак