Справа № 509/1615/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі Савченко М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2 Цюньфей ОСОБА_3,

представника ТОВ «Сафір Ко», ОСОБА_4, ТОВ «Валькор» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2 Цюньфей, товариства з обмеженою відповідальністю «Сафір Ко», ОСОБА_4, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Валькор» про визнання договору суборенди та договору про надання послуг складування недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 28.11.2011 року між ним, та відповідачкою ОСОБА_2 Цюньфей був зареєстрований шлюб. 15.04.2016 року йому випадково стало відомо про те, що його дружина - ОСОБА_2 Цюньфей, без його відому та згоди, 01.01.2016 року з ТОВ «Сафір Ко» уклала договір суборенди відповідно до якого Суборендодавець (ТОВ «Сафір Ко») надає Орендарю ОСОБА_2 Цюньфей у тимчасове користування частину нежитлового приміщення під літ. «І», корисною площею 160 кв.м., розташованого на території виробничо-складського комплексу за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, сел. Авангард, вул. Базова, 14.

Крім того 01.01.2016 року між ОСОБА_2 Цюньфей та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір про надання послуг складування, відповідно до якого Виконавець (ФОП ОСОБА_4) зобов'язується надати послуги з розміщення на складування майна Замовника ОСОБА_2 Цюньфей в частині нежитлового приміщення під літ. «Ю-2/6». розташованого на території виробничо-складського комплексу за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, сел. Авангард, вул. Базова, 14.

Посилаючись, що ОСОБА_2 Цюньфей уклала вказані договори без надання згоди другим з подружжя, тобто з порушенням вимог законодавства, позивач просив, зазначені договори визнати недійсними.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 Цюньфей позов визнала.

Представник відповідачів ТОВ «Сафір Ко», ОСОБА_4 а такожтретьої особи ТОВ «Валькор» в задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, а також в своїх письмових запереченнях проти позову зазначила, що згідно з нормами Сімейного кодексу України ОСОБА_2 Цюньфей, як ФОП мала права на укладання вказаних договорів без надання згоди другого з подружжя.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Так судом встановлено наступне.

28.11.2011 року між позивачем, та відповідачкою ОСОБА_2 Цюньфей був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу.

ОСОБА_2 Цюньфей є фізичною особою-підприємцем.

01.01.2016 р. між ОСОБА_2 Цюньфей та ТОВ «Сафір Ко», в простій письмовій формі, був укладений договір суборенди №73, відповідно до якого Суборендодавець (ТОВ «Сафір Ко») надає Орендарю ( ОСОБА_2 Цюньфей) у тимчасове користування частину нежитлового приміщення літ «І», корисною площею 160 кв.м., розташованого на території виробничо-складського комплексу за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, сел. Авангард, вул. Базова, 14.

01.01.2016 року між ОСОБА_2 Цюньфей та ФОП ОСОБА_4, в простій письмовій формі, був укладений договір про надання послуг складування №3, відповідно до якого Виконавець (ФОП ОСОБА_4) зобов'язується надати послуги з розміщення на складування майна Замовника (ОСОБА_2 Цюньфей) в частині нежитлового приміщення під літ. «Ю-2/6», розташованого на території виробничо-складського комплексу за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, сел. Авангард, вул. Базова, 14.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно зі статтею 65 Сімейного Кодексу України При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно ст. 50 ЦК Украиїни право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Відповідно до ст. 52 ЦК України Фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

За визначенням ст. 42 Господарського кодексу України Підприємницька діяльність характеризується самостійністю.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Пленум Верховного ОСОБА_4 України в п. 29 постанови від 21.12.2007 р. №11 розяснив, що відповідно до положень статей 57,61 СК України, ст. 52 ЦК України майно приватного підприємця чи фізичної особи-підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Із аналізу наведених вище норм, слідує, що відповідач ОСОБА_2 Цюньфей, як фізична особа-підприємець, мала право укладати оспорюванні договори без надання згоди свого чоловіка. Узвязку із чим суд вважає позовні вимоги ОСОБА_6 не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218,223 ЦПК України, ст.ст.31,203,215,369 ЦК України, ст.ст.57-65 СК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 Цюньфей, товариства з обмеженою відповідальністю «Сафір Ко», ОСОБА_4, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Валькор» про визнання договору суборенди та договору про надання послуг складування недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_7