Справа № 530/1794/16-ц
Номер провадження 2/530/140/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Човно-Федорівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі провстановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Човно-Федорівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі провстановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.

В судовому засіданні позивачі підтримали змінені позовні вимоги та підтримли їх.

Представник відповідача, Човно-Федорівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі і просить розгляд справи провести без його участі.

Третя особа Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши позивача, який підтримав свої уточнені позовні вимоги, заслухавши представника позивача, зачитавши заяву відповідача, який визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 22 листопада 1974 року народилася ОСОБА_1 (дівоче прізвище Роман, надалі по тексту - ОСОБА_1) ОСОБА_3. Свідоцтво про народження І-КЕ № 355159 видане 11 грудня 1974 року міським відділом РАГСу м. Полтава (а.с.11).

16 червня 1980 року народилася ОСОБА_2 (дівоче прізвище Роман, надалі по тексту - ОСОБА_2) ОСОБА_4. Свідоцтво про народження І-КЕ № 314609 видане (повторно) 22 листопада 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського райвиконкому м. Полтави (а.с. 16).

В свідоцтві про народження батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 записані ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

ОСОБА_6 (дівоче прізвище Лейва, надалі по тексту Роман) ОСОБА_7 народилася 26 вересня 1954 року. Свідоцтво про народження серії ЯЕ № 877420 видане 07 жовтня 1954 року Човно-Федорівською сільською радою Опішнянського району Полтавської області. В свідоцтві про народження ОСОБА_6 записані батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 18).

09 жовтня 1994 року померла ОСОБА_10, що підтверджується довідкою № 464 від 07.12.2016 року виданою Човно-Федорівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області (а.с.20).

15 вересня 2007 року у віці 78 років помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-КЕ № 081037 виданим виконавчим комітетом Човно-Федорівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, про що в Книзі реєстрації смертей 17.09.2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 15 (а.с.21).

02 вересня 2008 року у віці 57 років помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 109010 виданим центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції про що в Книзі реєстрації смертей 02 вересня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 2836 (а.с.22).

09 квітня 2010 року у віці 55 років померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 158994 виданим центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області про що в Книзі реєстрації смертей 10 квітня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 1030 (а.с.23).

ОСОБА_6, як спадкоємець першої черги за законом - дочка, спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8 прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є онуками померлого ОСОБА_8 та спадкоємцями за законом померлої ОСОБА_6, які спадщину прийняли.

Відповідно до вимог ст.1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як спадкоємці за законом майна померлої ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають намір успадкувати спадкове майно, але не можуть здійснити своє право і успадкувати спадкове майно в нотаріальному порядку, причиною цього являється винесена державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з наступних підстав:

на запит державного нотаріуса Зіньківської державної нотаріальної контори адресованого начальнику відділу Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області у видачі Витягу з реєстру Державного земельного кадастру, відмовлено. Підставою у відмові є відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей про земельні ділянки: площею 0,4004 га для обслуговування житлового будинку, і ведення особистого підсобного господарства на підставі рішення 13 сесії 22 скликання Човно-Федорівської сільської Ради народних депутатів від 26 серпня 1997 року про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю серії III- ПЛ № 039803, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 52; площею 8,17 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення 3 сесії 24 скликання Човно-Федорівської сільської Ради народних депутатів від 20 серпня 2002 року про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю серії РІ № 597176, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 186, які належали ОСОБА_8 (а.с.45).

Згідно довідки виданої Човно-Федорівською сільською радою садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований по вулиці Боришпольця,7 в селі Човно-Федорівка, Зіньківського району, Полтавської області належав до суспільної групи господарств - майно колгоспного двору. За приписами ст.ст. 120,121,123 Цивільного кодексу Української PCP майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір часток учасників у праві спільної сумісної власності залежить від участі кожного із членів у його створенні.

Згідно статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Уразі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно з п.11 ч. 1 ст.346 ЦК України у разі смерті власника право власності припиняється.

Відповідно до п.4.20 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ч.З ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Крім того в свідоцтві про народження ОСОБА_6 серія ЯЕ № 877420 виданого 07 жовтня 1954 року Човно-Федорівською сільською радою Опішнянського району Полтавської області записані батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9, однак в свідоцтві про смерть, в державних актах на право приватної власності на землю, в свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства вірно записано прізвище ОСОБА_9. ОСОБА_8 є рідним дідом ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Таким чином, успадкувати і належним чином зареєструвати належне померлій ОСОБА_6 спадкове майно, спадкоємці можуть тільки через суд, звернувшись із заявою про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею...". відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивач бажає прийняти спадщину.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_11 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1991 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

Відповідно до пункту 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду справ про спадкування», якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п»ятої черг, відповідно до статей 1263-1265 ЦК України. У такому разі право прийняття спадщини в особи, яка є спадкоємцем за законом третьої, четвертої та п»ятої черг здійснюється у строки, встановлені ч.2 ст.1270 ЦК України.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, з врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для часткового задоволення позову.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Човно-Федорівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі провстановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати факт того, що ОСОБА_8 був дідом ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає за адресою: вулиця Молодіжна,64-6 місто Полтава право приватної власності:

на 1/2 земельної ділянки площею 0,4004 га із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ПЛ № 039803, виданого на підставі рішення 13 сесії 22 скликання Човно-Федорівської сільської Ради народних депутатів від 26 серпня 1997 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 52 від 22 грудня 1999 року виданого ОСОБА_8, в порядку спадкування за законом;

на 1/2 земельної ділянки площею 8,17 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 597176, виданого на підставі рішення З сесії 24 скликання Човно-Федорівської сільської Ради народних депутатів від 20 серпня 2002 року.зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 186 від 15 лютого 2003 року виданого ОСОБА_8, в порядку спадкування за законом;

на 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8, що розташований за адресою: вулиця Боришпольця будинок № 7 в селі Човно-Федорівка, Зіньківського району Полтавської області, згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що складається з будівель та споруд позначених в технічному паспорті літерами: житловий будинок (позначений літерою А-1), сарай (позначений літерою -Б), сарай (позначений літерою -В), вбиральня (позначена літерою -Г), сарай (позначений літерою -Д), літня кухня (позначена літерами -Жж), огорожа (позначена № 2), ворота огорожі (позначені № 3), і належав на праві приватної власності померлій 09 квітня 2010 року ОСОБА_6, в порядку спадкування за законом ;

на ? частину майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства, що належав на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва серія ПО № 084239 виданого Човно- Федорівською сільською радою ОСОБА_8, в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає за адресою: вулиця Молодіжна,64-6 місто Полтава право приватної власності:

на ? частину земельної ділянки площею 0,4004 га із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ПЛ № 039803, виданого на підставі рішення 13 сесії 22 скликання Човно-Федорівської сільської Ради народних депутатів від 26 серпня 1997 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 52 від 22 грудня 1999 року виданого ОСОБА_8, в порядку спадкування за законом;

на ? частину земельної ділянки площею 8,17 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 597176, виданого на підставі рішення З сесії 24 скликання Човно-Федорівської сільської Ради народних депутатів від 20 серпня 2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 186 від 15 лютого 2003 року виданого ОСОБА_8, в порядку спадкування за законом;

на ? частину садибного (індивідуального) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8, що розташований за адресою: вулиця Боришпольця будинок № 7 в селі Човно-Федорівка, Зіньківського району Полтавської області, згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що складається з будівель та споруд позначених в технічному паспорті літерами: житловий будинок (позначений літерою А-1), сарай (позначений літерою -Б), сарай (позначений літерою -В), вбиральня (позначена літерою -Г), сарай (позначений літерою -Д), літня кухня (позначена літерами -Жж), огорожа (позначена № 2), ворота огорожі (позначені № 3), і належав на праві приватної власності померлій 09 квітня 2010 року ОСОБА_6, в порядку спадкування за законом;

на ? частину майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства, що належав на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва серія ПО № 084239 виданого Човно-Федорівською сільською радою ОСОБА_8, в порядку спадкування за законом .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_12