Номер провадження: 22-ц/785/3162/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги та сплату відшкодування за несвоєчасну виплату належних сум при звільненні, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09.12.2016 року,

встановила :

04.07.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить: нарахувати їй у відповідних місяцях та виплатити заробітну плату, місячну премію, надбавку за вислугу років за один робочий день 30.05.2016 року; виплатити їй вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку (обчисленого з урахуванням фактичної роботит30.05.2016 року); сплатити відшкодування в розмірі середнього заробітку (обчисленого з урахуванням фактичної роботи 30.05.2016 року) за весь час затримки виплати належних сум при звільнені з 01.07.2016 року по день фактичного розрахунку; зобов'язати ДП «ОМТП» внести відповідні зміни до табелю обліку робочого часу за травень 2016 року, відобразивши в ньому її фактичну роботу 30.05.2016 року протягом 8,25 годин; стягнути з ДП «ОМТП» на її користь моральну шкоду в розмірі 30000 гривень. Також просила допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що 30.05.2016 року вона працювала на підприємстві повний робочий день, але їй не було нарахована та виплачена за цей день заробітна плата. Також їй не було виплачено вихідну допомогу при звільнені за п. 1 ст. 40 КЗпП України з причини скорочення штату, а тому, на її думку, з відповідача підлягає стягненню заробітна плата за один робочий день, вихідна допомога, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та завдана моральна шкода.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано ДП «ОМТП» внести відповідні зміни до табелю обліку робочого часу за травень 2016 року, відобразивши в ньому фактичну роботу ОСОБА_2 30.05.2016 року протягом 8,25 годин. Стягнуто з ДП «ОМТП» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за один робочий день 30.05.2016 року в розмірі 904,16 грн. та відшкодування в розмірі середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільнені з 01.07.2016 року по 09.12.2016 року в розмірі 132516,39 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з ДП «ОМТП» на користь ОСОБА_2 заробітної плати за один місяць в розмірі 28944,93 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 та представник ДП «ОМТП» подали апеляційні скарги, в яких посилалися на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального права та порушення процесуального права.

ОСОБА_2 просила рішення суду змінити, заявлені нею позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що вона була фактично звільнена з 01.07.2016 року а не з 09.03.2016 року та при звільнені підприємство повинно було виплатити їй та не виплатило вихідну допомогу при звільнені, обчислену з урахуванням її заробітку за останні 2 місяці, що передують місяцю звільнення, тобто за травень - червень 2016 року, тоді як сума виплаченої вихідної допомоги в розмірі 8976,12 грн., є на думку ОСОБА_2 такою, що виплачена безпідставно, оскільки розрахована виходячи із її заробітку за січень-лютий 2016 року. Крім того ОСОБА_2 вважає, що відмовляючи у стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції не прийняв до уваги силу її моральних страждань, високий ступінь вини відповідача, слабкий стан її здоров'я, тяжкість і істотність вимушених змін у житті, порушення нормальних життєвих зв'язків, пов'язаних з порушенням її прав при звільненні, зусиль, вжитих для організації свого життя та відновлення трудових прав, а також час, на протязі якого вона виносила моральні страждання які їй заподіяно внаслідок неможливості продовження сплати кредиту та відсутності коштів, необхідних для існування, через невиплату всіх сум, належних при звільнені.

Представник ДП «ОМТП» просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, мотивуючи апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позов посилався на обов'язок відповідача довести факт відсутності позивачки на роботі, проте судом було відмовлено у задоволенні заяви ДП «ОМТП» про виклик свідків, які можуть підтвердити відсутність 30.05.16 року на робочому місці ОСОБА_2 та осіб, які можуть надати пояснення з приводу проведення розрахунків між ДП «ОМТП» та ОСОБА_2 під час звільнення. Натомість, під час дослідження доказів у районним судом було задоволено клопотання позивача та проведено допит у якості свідків осіб, які виступали у підтримку правової позиції позивача. На думку представника ДП «ОМТП», задовольняючи заяву про виклик свідків позивача, та відмовляючи у задоволенні заяви про виклик свідків відповідача суд відступив від принципу диспозитивності та змагальності сторін, а також допустив суб'єктивне відношення, показуючи до ухвалення рішення по справі те, що докази позивача мають більше значення для суду, ніж докази відповідача.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 працювала на ДП «Одеський морський торговельний порт» з 12.12.1994 року. З 18.06.2013 року на посаді начальника відділу кадрів. В квітні 2015 року посаду начальника відділу кадрів було скорочено.

Наказом директора ДП «Одеський порт» від 09.03.2016 року № 90К 3-1 позивачку було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. При звільнені їй було виплачено вихідну допомогу в розмірі посадового окладу 8976,12 грн., яку було обчислено, виходячи із заробітку за 2 останніх місяці, що передують місяцю звільнення, тобто січень - лютий 2016 р.

Наказом директора ДП «Одеський порт» від 25.03.2016 року № 118/К-а було частково змінено наказ від 09.03.2016 року № 90К 3-1 та на підставі листка непрацездатності №453340 перенесено дату звільнення на «день виходу на роботу після закриття листка непрацездатності».

Після цього, дата звільнення ще неодноразово змінювалася наказами директора ДП «Одеський порт» від 29.03.2016 року № 128/К - на 04.04.2016 року, від 04.04.2016 року № 137 К - на 05.05.2016 року, від 16.05.2016 року № 232/К 3-1 - на 30.05.2016 року, від 01.06.2016 року № 270/к-а - на 01.07.2016 року.

09.03.2016 року позивачка направила до директора ДП «Одеський морський торговельний порт» лист (вх. № 001332 від 09.03.2016 року), в якому, крім іншого, просила вказати де буде знаходитися її робоче місце, оскільки її керівник - начальник служби персоналу ОСОБА_3 попросила її залишити попереднє робоче місце. При розгляді відповіді директора ДП «Одеський морський торговельний порт» (вих. № 02-7/322 від 11.04.2016 року) на зазначений лист позивачки, судом встановлено, що директором ДП «Одеський морський торговельний порт» у відповіді не було визначено робоче місце ОСОБА_2

30.05.2016 року позивачка вийшла на роботу та працювала повний робочий день 8,25 годин, відповідно до графіку роботи підприємства, на робочому місці, яке їй було визначено того ж дня заступником директора порту з кадрів та соціальних питань ОСОБА_4 Протилежні твердження представника відповідача оцінювалися судом критично, оскільки опитаними свідками - заступником директора ДП «Одеський порт» з кадрів та соціальних питань ОСОБА_4 та керівником проектів ДП «Одеський порт» ОСОБА_5 було підтверджено факт знаходження позивачки на роботі повний робочий день та виконання нею виробничих завдань. Також свідчення зазначених осіб повністю збігаються з письмовими поясненнями позивачки, надісланими нею директору ДП «Одеський порт» 16.06.2016 року та рапортом заступника директора ДП «Одеський порт» з кадрів та соціальних питань ОСОБА_4 (вих. № 06/109 від 22.07.2016 року), що знаходяться у матеріалах справи.

Крім того судом розглянуто табель обліку робочого часу ОСОБА_2 за 30.05.2016 року, в якому проставлена відмітка щодо її неявки з нез'ясованих причин, та акт відсутності позивачки на робочому місці від 30.05.2016 року, який не є доказом її відсутності в цей день на іншому робочому місці та в цілому на підприємстві. У зв'язку з цим, суд критично ставився до зазначеного акту.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне законодавство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже суд першої інстанції визначив, що саме відповідач повинен довести факт відсутності позивачки на роботі. Суд вважав, що факт відсутності позивачки на роботі не підтверджений належними та допустимими доказами по справі, а також відповідач належним чином не перевірив доводи позивачки та інших службових осіб. В зв'язку з цим, вимоги позивачки щодо внесення відповідних зміни до табелю обліку робочого часу за травень 2016 року, відобразивши в ньому її фактичну роботу 30.05.2016 року протягом 8,25 годин, а також нарахування та виплати їй у відповідних місяцях заробітної плати, місячної премії, надбавки за вислугу років за один робочий день 30.05.2016 року підлягають задоволенню.

При розрахунку заробітної плати, яка належить позивачці за 1 день роботи 30.05.2016 року суд користувався наданими відповідачем бухгалтерськими документами щодо годинної ставки позивачки, наказом директора ДП «Одеський порт» від 30.09.2016 року № 316 «Про преміювання керівних працівників, фахівців, службовців і робітників господарств порту за травень 2016 року, «Положенням про надбавку до заробітної плати за вислугу років», що є додатком № 7 до Колективного договору підприємства та наданими позивачкою розрахунками.

Так, заробіток позивачки за 1 робочий день має складатися з її годинної ставки, помноженої на фактичну кількість відпрацьованих годин, місячної премії та надбавки за вислугу років, розрахованих пропорційно у відсотковому відношенні до посадового окладу, а також суми індексації заробітної плати.

Годинна ставка позивачки станом на 30.05.2016 року складає 48,703 грн. Кількість робочих годин, відповідно з графіком роботи підприємства - 8,25. Посадовий оклад за роботу 30.05.2016 року розраховується як 48,703 грн. х 8,25 = 401,80 грн.

Місячну премію за травень 2016 року встановлено в розмірі 80%, що дорівнює 321,44 грн. та розраховується, як 401,80 грн. х 0,8.

Надбавку за вислугу років встановлено в розмірі 26,2%, що дорівнює 105,27 грн. та розраховується, як 401,80 грн. х 0,262.

Розмір суми індексації заробітної плати встановлюється на підставі Постанови КМУ від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», офіційних індексів інфляції за 2016 року та дорівнює 75,65 грн.

Таким чином, заробіток позивачки за 30.05.2016 року складає 904,16 грн. та розраховується, як 401,80 грн. + 321,44 грн. + 105,27 грн. + 75,65 грн.

01.07.2016 року, на підставі наказу директора ДП «Одеський порт» № 270/к-а, позивачку було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. Проаналізувавши наявні у справі бухгалтерські документи, суд дійшов висновку, що при звільнені позивачці не було здійснено виплату заробітної плати за роботу 30.05.2016 року.

Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Оскільки в день звільнення позивачці не було здійснено виплату всіх сум, що належать їй від підприємства, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо сплатити їй відшкодування в розмірі середнього заробітку (обчисленого з урахуванням фактичної роботи 30.05.2016 року) за весь час затримки виплати належних сум при звільнені з 01.07.2016 року по 09.12.2016 року підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до п. 10 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Визначення судом суми середнього заробітку належного до виплати позивачці за весь час затримки виплати належних сум при звільнені здійснювалося з урахуванням норм вищезазначеного Порядку, наказу директора ДП «Одеський порт» № 447 від 30.09.2016 року «Про встановлення розрахункового мінімального середньомісячного окладу в ДП «Одеський порт», яким фактично підвищено посадові оклади працівникам підприємства на 40% з 01.10.2016 року, наказу директора ДП «Одеський порт» № 536 від 22.10.2014 року «Про підвищення посадових окладів, тарифних ставок і розцінок», яким визначено попередні розрахункові мінімальні середньомісячні оклади на підприємстві, а також з урахуванням розрахунків, наданих позивачем.

Середній заробіток за весь час затримки виплати всіх належних позивачці сум визначено в розмірі 132516,39 грн. та розраховано, як сума середньоденного заробітку, помноженого на кількість робочих днів після звільнення до підвищення та середньоденного заробітку, помноженого на коефіцієнт підвищення посадових окладів (1,4) та на кількість робочих днів після підвищення посадових окладів до дня винесення судового рішення: (984,52 грн. х 66 р. дн.) + (984,52 грн. х 1,4 х 49).

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача на користь позивачки вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку суд першої інстанції дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки при звільнені позивачці було виплачено вихідну допомогу в розмірі посадового окладу в розмірі 8976,12 грн., відповідно до наказу № 90К 3-1 від 09.03.2016 року.

Також суд відмовив в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, оскільки позивачкою не надано доказів заподіяння їй такої шкоди з боку відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянти в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не погоджується з доводами представника ДП «Одеський морський торговельний порт», проте судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні заяви ДП «ОМТП» про виклик свідків, які можуть підтвердити відсутність 30.05.16року на робочому місці ОСОБА_2 та осіб, які можуть надати пояснення з приводу проведення розрахунків між ДП «ОМТП» та ОСОБА_2 під час звільнення, виходячи з наступного.

Позивач визнала ту обставину, що вона не перебувала на своєму попередньому робочому місці, крім того представника ДП «Одеський морський торговельний порт» вході розгляду справи в суді апеляційної інстанції клопотань щодо виклику свідків не заявляв та вважав, що розгляд справи можливо завершити на підставі тих доказів, що містять в матеріалах справи.

Разом з тим згідно ч. 1 ст. 120 ЦПК України, передбачено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, разом з тим ст. 2 вказаної статті звільняє від подачі таких доказів позивачів у спорах що виникають із трудових правовідносин.

Тобто, тягар доказування трудових спорах покладається на відповідача.

Послання в апеляційній скарзі позивача на обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення моральної шкоди з посиланням на те, що вона через несвоєчасний розрахунок з нею підприємством, вона не змогла погасити заборгованість за кредитом, є на думку колегії надуманими, оскільки предметом позову є спір про невиплату працівникові заробітку за один робочий день, а саме 904, 16 грн., вказана сума не могла вплину на погашення заборгованості за кредитом.

Отже, встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09.12.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева