Провадження № 2/638/812/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

при секретарях Вороніні Д.Г., Романової О.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мельничук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківській області « Про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади »,-

В С Т А Н О В И В:

16.08.2016 позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до Прокуратури Харківській області « Про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади ». Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 01.02.2016 на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського райсуду м. Харкова від 29.12.2015 прокуратурою Харківської області були внесені відомості до ЄРДР за № 0000119 за його заявою від 14.12.2015 щодо вчинення слідчим прокуратури ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 282 ч. 2 КК України.

24.02.2016 слідчим ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Удовіченко В.В. йому було вручено пам'ятку про процесуальні права та обов'язки потерпілого по зазначеному кримінальному провадженню та допитав його в якості потерпілого, однак, в порушення вимог КПК України, будь - яких слідчих дій по кримінальному провадженню проведено не було.

29.04.2016 слідчим прокуратури Харківської області Удовіченко В.В., без проведення необхідних слідчих дій по кримінальному провадженню, було винесено постанову про закриття зазначеного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 282 ч. 2 КК України.

03.08.2016 ухвалою слідчого судді Червонозаводського райсуду м. Харкова його скарга на зазначену постанову слідчого про закриття кримінального провадження, була задоволена, постанова слідчого прокуратури від 29.04.2016 була скасована у зв'язку з її незаконністю та не проведенням по кримінальному провадженню, крім допиту потерпілого, будь - яких інших процесуальних дій, передбачених КПК України.

Незаконним рішенням посадової особи прокуратури Харківської області, яка є органом державної влади, з приводу незаконного закриття зазначеного кримінального провадження, тривалого та неефективного проведення досудового розслідування, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він на протязі тривалого часу, був вимушений звертатися та відвідувати суди та прокуратуру, з метою захисту та поновлення своїх прав, як потерпілого. В результаті незаконних дій посадової особи відповідача - прокуратури Харківської області, його стан здоров'я значно погіршав, у зв'язку з чим, він, як інвалід 2 групи, був вимушений проходити відповідне лікування. Крім того, внаслідок вказаних неправомірних дій відповідача, був порушений його звичайний лад життя, що призвело до погіршання та позбавленню можливості в реалізації своїх звичок та бажань, погіршення взаємовідносин з родичами, принизило його честь, гідність та ділову репутацію, що в свою чергу вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В результат вказаних дій відповідача, він на протязі тривалого часу, фізично та душевно страждає, тому вважає наявність достатніх підстав для встановлення такого факту, тому просить суд стягнути з відповідача - прокуратури Харківської області, на його користь у відшкодування моральної шкоди в розмірі 522000 гривень, завданої йому вищевказаними незаконними діями посадової особи відповідача - слідчим ОВС першого СВ СУ прокуратури Харківської області Удовіченко В.В.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав, на які він посилається в своєї позовної заяві. При цьому наголошував на тому, що саме незаконними діями органу державної влади, яким є прокуратура Харківської області, співробітником якої є посадова особа слідчий Удовіченко В.В., йому були заподіяні вказані моральні страждання, тому моральна шкода повинна бути відшкодована саме прокуратурою Харківської області, відповідно до приписів ст.ст. 23, 1173, 1174 ЦК України. Крім того, позивачем було зазначено, що порушення його прав та законних інтересів по зазначеному кримінальному провадженню триває до теперішнього часу, так як ухвалою слідчого судді Червонозаводського райсуду м. Харкова від 05.01.2017 його скарга на постанову слідчого прокуратури від 22.12.2016 про закриття зазначеного кримінального провадження, була задоволена, вказана постанова слідчого була скасована у зв'язку з тим, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є ідентичною попередній постанові про закриття кримінального провадження, яка була скасована ухвалою слідчого судді як передчасна. Таким чином, позивач наголошує на тому, що до теперішнього часу триває порушення відповідачем його прав та інтересів, як потерпілого, тому завдання йому моральних та фізичних страждань триває.

Представник відповідача - прокуратури Харківської області Мельничук О.А., яка діє на підставі відповідної довіреності ( а.с. 33 ), у судовому засіданні позов не визнала з підстав на які вона посилаються в своїх письмових запереченнях ( а.с.а.с. 35-41, 45-48 ) пояснив, що позивачем не надано суду достатніх даних, які б свідчили про те, що діями посадових осіб прокуратури Харківської області, йому заподіяна моральна шкода у вказаному розмірі. Крім того, позивачем безпідставно визначено в якості відповідача прокуратуру Харківської області, так як в даному разі, при наявності заподіяння шкоди, вона відшкодовується за рахунок держави України, а не установою в якої працює посадова особа.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача прокуратури Харківської області Мельничук О.А. та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов про стягнення моральної шкоди обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( стаття 11 ЦПК України ).

Згідно ст. 10 ч. 2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні, з оглянутих та досліджених доказів вбачається, що 01.02.2016 на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського райсуду м. Харкова від 29.12.2015 прокуратурою Харківської області були внесені відомості до ЄРДР за № 0000119 за заявою позивача ОСОБА_1 від 14.12.2015 щодо вчинення слідчим прокуратури ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 282 ч. 2 КК України, яка перебувала в провадженні слідчого ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Удовіченко В.В. ( а.с.а.с. 11, 12, 13-15, 16-18, 19-21, 51, 52 ).

24.02.2016 слідчим ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Удовіченко В.В. позивачу ОСОБА_1 було вручено пам'ятку про процесуальні права та обов'язки потерпілого по зазначеному кримінальному провадженню. ( а.с.а.с. 69-71 ).

03.08.2016 ухвалою слідчого судді Червонозаводського райсуду м. Харкова скарга позивача ОСОБА_1 на постанову слідчого ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Удовіченко В.В. від 29.04.2016 про закриття зазначеного кримінального провадження, була задоволена, вказана постанова слідчого про закриття кримінального провадження ухвалою слідчого судді була скасована у зв'язку з її передчасністю, незаконністю та не проведенням по кримінальному провадженню, крім допиту потерпілого, будь - яких інших процесуальних дій, передбачених КПК України. ( а.с.а.с. 7-9, 10 ).

Також у судовому засіданні встановлено, що 22.12.2016 слідчим ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Ковальовим С.О. було винесено постанову про закриття зазначеного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 282 ч. 2 КК України. ( а.с.а.с. 49-50 ).

05.01.2017 ухвалою слідчого судді Червонозаводського райсуду м. Харкова скарга позивача ОСОБА_1 на постанову слідчого ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Ковальова С.О. від 22.12.2016 про закриття зазначеного кримінального провадження, була задоволена, вказана постанова слідчого про закриття кримінального провадження ухвалою слідчого судді була скасована у зв'язку з тим, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є ідентичною попередній постанові про закриття кримінального провадження від 29.04.2016, яка була скасована ухвалою слідчого судді від 03.08.2016, як передчасна. ( а.с.а.с. 72-74 ).

Суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача з приводу того, що позивачем суду не надані дані які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

У судовому засіданні встановлено факт порушення посадовими особами відповідача конституційних прав позивача, як потерпілого по кримінальному провадженню, зокрема передбачених ст. 9 КПК України, права на всебічне, повне та неупереджене дослідження слідчим обставин кримінального провадження, виявлення та встановлення всіх необхідних обставин, надання правової оцінки та забезпечення прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень.

Порушення слідчими прокуратури зазначених прав позивача ОСОБА_1, як потерпілого по кримінальному провадженню, встановлені дослідженими в судовому засіданні вищевказаними ухвалами слідчих суддів Червонозаводського райсуду м. Харкова відповідно від 03.08.2016 та 05.01.2017.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вказані обставини, а також подальша необхідність в судовому порядку захищати свої конституційні права, які до теперішнього часу продовжуються порушуватися відповідачем, на думку суду безумовно привели до моральних та фізичних страждань позивача, який крім того, є особою похилого віку, при цьому у зв'язку з наявністю тяжких, хронічних захворювань визнаний інвалідом 2 групи безстроково. ( а.с.а.с. 22, 23 ).

Суд також не приймає до уваги ствердження представника відповідача з приводу того, що позивачем невірно був визначений відповідач по зазначений цивільній справі, так як в разі встановлення заподіяння позивачу моральної шкоди, вона відшкодовується за рахунок держави України, а не установою в якої працює посадова особа, за наступних підстав.

Згідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 56 Конституції України, передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст.ст. 1173-1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього ( досудового ) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа, відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обов'язків.

Відповідно до правових позицій Верховного суду України, які викладені у постановах Верховного суду України від 28.01.2015 по справі № 6-229цс14 та від 21.09.2016 по справі № 6-933цс16, відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В цьому контексті Європейський суд в п. 23, 25 рішення по справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 (заява № 63566/00) зазначив, що вказане положення конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень у світлі конкретних обставин справи, зокрема якщо у позові йде посилання на специфічні, доречні та важливі аргументи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » ( далі - Постанова ) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 неправомірними діями посадових осіб прокуратури Харківської області моральної шкоди, що привело до тривалих моральних страждань.

Але позивач ОСОБА_1 достатньо не обгрунтував, з чого саме він виходив при визначенні суми відшкодування, чому саме така сума в розмірі 522000 гривень, є достатньою для компенсації спричинених йому фізичних та моральних страждань.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись вищевикладеним, суд враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач ОСОБА_1 їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та приходить до висновку, що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування позивачу ОСОБА_1 спричиненої йому, неправомірними діями посадових осіб прокуратури Харківської області, моральної шкоди є сума в 10000 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 6, 19, 56 Конституції України, Закона України « Про національну поліцію », ст.ст. 23, 1172-1174, 1176 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди », керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Прокуратури Харківській області « Про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади »,- задовольнити частково.

Стягнути з Прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 ( десять тисяч ) гривен.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В.Семіряд