Номер провадження: 22-ц/785/1808/17
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від спадщини та визнання права на спадщину, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Сьома Одеська державна нотаріальна контора та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року,

встановила :

18.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його брат ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, яка належала останньому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2007 року. ОСОБА_2 зазначав, що він, як спадкоємець другої черги, звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але листом від 12.01.2016 року державний нотаріус повідомила його про те, що з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулась спадкоємець першої черги, дружина померлого - ОСОБА_3 ОСОБА_2 стверджував, що про існування дружини брата він дізнався тільки від нотаріуса, оскільки йому не було відомо, що у його брата була дружина, так як вони з братом проживали разом, останній ніколи не згадував про те, що він одружений, ніколи не розповідав про дружину і не показував ніяких документів. Зазначав, що відповідачка з братом не проживала, за ним не доглядала, хоча він хворів і потребував піклування за ним. Посилаючись на вказані обставини, просив суд усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, визнати за ним, який є спадкоємцем другої черги за законом, право на спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5

Не визнаючи позов та заперечуючи проти його задоволення, 21.04.2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що вона перебувала з ОСОБА_5 у шлюбі, зареєстрованому 05.04.2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного відділу реєстрації актів цивільного стану. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини будинку, розташованого по АДРЕСА_1, яка належала останньому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2007 року. Зазначала що вона, як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка, у встановлений законом строк звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, але державним нотаріусом їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, проте ОСОБА_2 після смерті чоловіка забрав у неї ключі від будинку та документи на спадкове майно, вигнав її з будинку, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, а саме на 1/2 частину розташованого по АДРЕСА_1

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року у задоволені первісного позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_1, який складається в цілому з одного черепашникового житлового будинку під літерою «А», загальною площею 49,0 кв.м., в тому числі житловою площею 24,3 кв.м., та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці, площею 518 кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій в якій з посиланням на неповне з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог у повному обсязі та відмову у задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що про існування нібито дружини свого брата ОСОБА_2 дізнався з листа нотаріуса. Його брат, з яким в нього були близькі відносини, ніколи не згадував про те, що він одружений, ніколи не розповідав про дружину, не показував ніяких документів. ОСОБА_3 не доглядала за ОСОБА_5, який хворів і потребував піклування, не піклувалась про нього, не займалась його похованням. Піклування надавав йому ОСОБА_2 і забезпечував його всім необхідним. На думку ОСОБА_2, дружина померлого ОСОБА_2 матиме право на спадкування оформлення спадщини і отримання свідоцтва на спадщину на весь будинок, що порушить його права. Крім того, ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем за зустрічним позовом, оскільки не доведена його вина у відмові державного нотаріусу ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю у неї оригіналу правовстановлюючого документу на частину будинку. Також він вважає помилковим висновок суду першої інстанції стосовно того, що спадкоємцю належала 1/2 частина будинку з відповідними спорудами, оскільки частина надвірних споруд були самовільно побудовані та не входять до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, оскільки не належали померлому. ОСОБА_2 стверджує, що об'єкти збудовані ним ще при житті його матері власними силами та за власні кошти і він вживає заходів щодо належного оформлення права власності на них.

Апелянт в судове засідання не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи обґрунтовуючи його необхідністю уточненню правової позиції щодо його скарги та можливістю надання додаткових доказів, при цьому не зазначив які, саме та причини неподання таких доказів до суду першої інстанції.

Колегія суддів вказане клопотання відхилила, оскільки у відповідності до ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості прийняти зміни підстав позову, а також досліджувати нові докази.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, зареєстрованому 05.04.2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного відділу реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №153, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т.1,а.с.179).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1, а.с.178зв.).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2007 року (т.1,а.с.143).

Право власності ОСОБА_5 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 було зареєстровано в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується витягом КП «ОМБТІ та РОН» від 07.05.2007 року (т.1, а.с.187).

Інша 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу за первісним позовом ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2007 року (т.1,а.с.54зв.).

Встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 складається з одного черепашникового житлового будинку під літерою «А», загальною площею 49,0 кв.м., в тому числі житловою площею 24,3 кв.м., та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці, площею 518 кв.м. (т.1, а.с.240-242).

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т.1, а.с.179).

Спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_5 є його брат ОСОБА_2, який згідно довідки ОСНКМ «Курсаки» в м. Одесі №1202 від 21.12.2015 року проживав та був зареєстрований разом із братом з 19.03.2001 року, по день його смерті (т.1, а.с.18,19).

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, шляхом звернення 03.11.2015 року до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.1,а.с.178).

Постановою державного нотаріуса Сьомої ОДНК ОСОБА_6 від 04.08.2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частику будинку АДРЕСА_1 у зв'язку із ненаданням документів, що підтверджують право власності на спадкове майно (т.1, а.с.238).

Брат померлого, ОСОБА_2 також у встановлений законом строк, а саме, 30.12.2015 року звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де його було повідомлено, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року звернулась спадкоємець першої черги, дружина - ОСОБА_3 (т.1, а.с.17, 19а-19-а,зв.).

З висновку медичної комісії про стан здоров'я ОСОБА_5 від 15.10.2014 року та медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) медогляду вбачається, що ОСОБА_5 в період з 03.10.2014 року до 15.10.2015 року за станом здоров'я був визнаний придатним для роботи за професією, скарг на стан здоров'я у нього не було (т.1, а.с. 61, 62, 63, 226-227).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 працював у Громадській організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на посаді приймальника (старшого контролера - приймальника) автостоянки №19, та ІНФОРМАЦІЯ_4 року був звільнений з роботи, у зв'язку зі смертю, що підтверджується трудовою книжкою від 16.12.1975 року (т.1, а.с.65-68).

З змісту листа Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» від 17.05.2016 року оригінал трудової книжки ОСОБА_5 було видано на руки його дружині ОСОБА_3 (т.1, а.с.92).

Відповідно до листа КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №16» за №324 від 15.04.2016 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживав за адресою: АДРЕСА_1 в КУ «ЦПМСП» не звертався, амбулаторна картка на його ім'я в реєстратурі центру відсутня (т.1, а.с.64).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_5 НОМЕР_1, останній помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, причина смерті - гостра серцева недостатність, кардіоміопатія, не уточнена (т.1,а.с.14).

Свідок ОСОБА_7, яка є сусідкою померлого в судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_3 з 2005 року перебувала із ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах та постійно проживала з ним. Крім того, вони працювали разом, проте брат померлого ОСОБА_2 був проти реєстрації шлюбу між ними у 2008 році, принижував їх, не допускав їх сумісного проживання. Зазначала, що відносини ОСОБА_3 з померлим були добрі. Після смерті брата, ОСОБА_2 вигнав ОСОБА_3 із будинку, та забрав ключі. Вказувала, що вона давала речі позивачці, коли її вигнали з будинку, та те, що їжу для ОСОБА_5 ОСОБА_3 готувала у неї вдома (т.1, а.с.224).

Свідок ОСОБА_8, який є сусідом померлого в судовому засіданні пояснив суду, що він з 2011 року працював разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Від ОСОБА_5 йому було відомо, що ОСОБА_3 є його дружиною, вони проживали та робили все разом. Знає, що ОСОБА_2 відносився до ОСОБА_3 погано, оскільки приходив до неї на роботу та оскорбляв її. Також пояснив суду, що ОСОБА_9 іноді вживав спиртні напої (т.1,а.с.243).

Свідок ОСОБА_10, який є сусідом померлого в судовому засіданні пояснив суду, що померлий останні роки вживав спиртні напої. Брати проживали разом в будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 в будинку не проживала, оскільки будинок був непридатний до проживання. Зазначав, що померлому один раз викликали швидку допомогу, за ним доглядав брат та перша дружина, з якою у нього шлюб розірвано. Саме вона поховала ОСОБА_5 та його матір, яка померла десять років тому (т.2,а.с.10).

Свідок ОСОБА_11, яка є колишньою дружиною померлого в судовому засіданні пояснила суду, що вона добре знайома із сім'єю померлого. З ОСОБА_5 після розірвання шлюбу у 1992 році, по день смерті у неї були нормальні відносини, він проживав разом із братом по АДРЕСА_1. Відповідачка із ОСОБА_5 не проживала, про її наявність їй не було відомо. Останні два роки ОСОБА_5 вживав алкогольні напої, та потребував стороннього нагляду, його одежа була брудна, він був голодний, проживав у прибудові. Зазначала, що надавала останньому речі та взуття, разом із ОСОБА_12 здійснила поховання останнього (т.2,а.с.9).

Свідок ОСОБА_13, який є знайомим ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив суду, що про дружину ОСОБА_5 йому сало відомо від його брата ОСОБА_14. Стверджував, що померлий постійно вживав спиртні напої, потребував стороннього нагляду (т.2, а.с.8).

Суд критично ставиться до пояснень свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, та ОСОБА_13, що померлий був у безпорадному стані потребував стороннього догляду, оскільки вони повністю спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Крім того, суд не прийняв в якості доказів надані представником ОСОБА_2 заяви сусідів та колективної заяви жильців, які проживають АДРЕСА_1, оскільки вказані особи не були заявлені та допитані судом в якості свідків (т.1, а.с.81-83).

З змісту технічного висновку №03/06-2016 по оцінці технічного стану основних несучих будівельних конструкцій житлового будинку (літ.А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що обстежений житловий будинок не придатний для нормального і безпечного проживання, в зв'язку з виявленою значною кількістю пошкоджень та дефектів, а також за відсутності інженерних мереж та приладів водопостачання, каналізації, опалення, газопостачання та несправними мережами і приладами електропостачання (т.1,а.с.107-150).

Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції керувався наступними нормами права.

Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК.

Так за змістом ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, шляхом звернення у встановлений законом строк до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Тобто, вказані дії свідчать про те, що позивачка за зустрічним позовом своєчасно прийняла спадщину після смерті свого чоловіка.

В силу ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.2 п.6 Постанови ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на спадкове майно за законом, після смерті її чоловіка підлягають задоволенню у повному обсязі і за ОСОБА_3 необхідно визнати права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_1, який складається в цілому з одного черепашникового житлового будинку під літерою «А», загальною площею 49,0 кв.м., в тому числі житловою площею 24,3 кв.м., та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці, площею 518 кв.м.

Щодо позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про усунення від спадщини та визнання права на спадщину, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді таких справ суду належить з'ясовувати чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

З роз'яснень пункту 4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року N24-753/0/4-13 вбачається, що виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування виходячи зі змісту ч.5 ст. 1224 ЦК України, з урахуванням роз'яснень наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», має значення сукупність таких обставин: умисного ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

При цьому, обов'язок доказування цих обставин лежить на позивачеві.

Проте, жодна з обставин, що слугують підставою для усунення від спадщини, не знайшли свого достатнього підтвердження доказами в процесі розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що смерть ОСОБА_5 настала раптово, у віці 56 років, та будь-якими важкими невиліковними хворобами померлий при житті не страждав, на обліку у лікарні не перебував, за допомогою не звертався.

Суд вважав, що в процесі слухання справи не найшли свого підтвердження обставини, на які посилається ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог.

Тобто, ОСОБА_2, не надав суду доказів того, що ОСОБА_3 умисно ухилялася від надання ОСОБА_5 допомоги при можливості її надання, що ОСОБА_5 перебував в безпорадному стані і потребував допомозі саме від ОСОБА_3

З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від спадщини та визнання права на спадщину.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до дублювання доводів позову, яким суд надав належну правову оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева