Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/203/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

01.03.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

секретар Яковлєва Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа державний нотаріус Добровеличківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу будинку.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - державний нотаріус Добровеличківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу будинку.

В обгрунтування позову зазначала, що їй на підставі договору дарування та свідоцтва про право на спадщину належав на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями в смт. Добровеличківка по вул. К.Маркса,34, яку перейменовано на вул. Зарічна. Після смерті чоловіка у 2012 році вона стала тяжко хворіти і у 2014 році на пропозицію дітей переїхала проживати до сина ОСОБА_7 в с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області, де й проживала до серпня 2016 року. У серпні 2016 року повернулась до свого будинку, проте виявила, що у ньому проживає без правових підстав відповідач ОСОБА_4. Їй стало відомо, що ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованої за № 2483, належний їй будинок за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 31 серпня 2016 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1941, продав ОСОБА_4.

Жодної довіреності ОСОБА_5 на продаж будинку вона не надавала, довіреність особисто не підписувала і нікого не уповноважувала на вчинення будь-яких дій від її імені.

Посилаючись на те, що довіреність та договір купівлі-продажу вчинені без її вільного волевиявлення, просила довіреність зареєстровану за № 2483, на підставі якої укладено договір купівлі-продажу належного їй житлового будинку та договір купівлі-продажу будинку по вул. Зарічна,34 у смт. Добровеличківка від 31 серпня 2016 року, посвідчені державним нотаріусом ОСОБА_6, визнати недійсними (а.с.3-4).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.91-93).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.103-107).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а відповідачі та їх представник заперечили проти них і просили рішення суду залишити без змін.

Позивач та третя особа, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 02 червня 1993 року, зареєстровано в реєстрі за № 1151 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2012 року, зареєстровано в реєстрі за № 2237, належав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за № 34 по вулиці Карла Маркса, назву якої змінено на вул. Зарічна в смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с.68,69-70).

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31 серпня 2016 року, зареєстровано в реєстрі № 1941, вказаний житловий будинок із господарськими побутовими спорудами та будівлями ОСОБА_5, як представник продавця ОСОБА_3, який діяв від її імені на підставі довіреності від 10 грудня 2014 року, посвідченої державним нотаріусом Добровеличківської державної районної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 2483, продав покупцю ОСОБА_4 (а.с.8).

Як свідчить зміст довіреності, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5 представляти її інтереси, зокрема у будь-яких органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, в органах земельних ресурсів, у кадастровому відділі, в органах нотаріату, в органах державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна з усіх питань, що стосуватимуться її як власника житлового будинку при вирішенні питань, повязаних з виготовленням документації на її імя, подавати та одержувати будь-які документи, зокрема заяви, розписуватися за неї, сплачувати належні платежі, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, повязані з цією довіреністю. Представник вправі продати від її імені належний їй житловий будинок за номером 34, в с. Добровеличківка по вулиці Карла Маркса, який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 жовтня 2012 року № 2237, на умовах, за ціну на його розсуд. Для цього надала йому право робити від її імені заяви, розписуватися за неї, підписати договір купівлі-продажу, а також виконувати всі необхідні дії, повязані з наданим повноваженням в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України.

Довіреність видана на три роки і дійсна до 10 грудня 2017 року без права передовіри.

В довіреності міститься підпис: «Банковська Раїса Володимирівна» «Банковська».

Також в даній довіреності маються виправлення, вчинені державним нотаріусом Добровеличківської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6, а саме : виправлення дати посвідчення довіреності з 21 листопада на 10 грудня 2014 року та номера житлового будинку, належного на праві власності ОСОБА_3- з № 38 на № 34 (а.с.,36,37).

Згідно витягу із журналу вчинення нотаріальних дій, запис за № 2483 про видачу довіреності на бланку НАК 572722 вчинено 10 грудня 2014 року (а.с.40-41).

Відповідно до п.1 договору продаж житлового будинку вчинено за 100000 грн., із яких продавець половину грошових коштів отримав від продавця, а решту після підписання цього договору.

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності ОСОБА_4 на спірний житловий будинок зареєстровано 31 серпня 2016 року (а.с.71).

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_8, яка працювала у державного нотаріуса ОСОБА_6 на громадських засадах, підтвердила, що ОСОБА_3 була присутня у нотаріуса зі своїми документами, надала довіреність ОСОБА_5 на продаж свого будинку. ОСОБА_3 особисто підписала довіреність. При оформленні довіреності ОСОБА_3 повідомляла, що переїжджає жити до свого сина. Після посвідчення довіреності вона, як помічник нотаріуса, внесла відповідні відомості до Єдиного державного реєстру довіреностей. В нотаріальній конторі ОСОБА_3 супроводжував її син ОСОБА_7.

Вказані обставини підтвердила свідок ОСОБА_9, яка працювала у державного нотаріуса ОСОБА_6 консультантом.

Третя особа державний нотаріус Добровеличківської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 пояснила, що на прохання ОСОБА_3 10 грудня 2014 року нотаріально посвідчила довіреність, якою ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5 вчинити дії щодо оформлення необхідних документів та продати належний їй на праві власності житловий будинок. ОСОБА_3 особисто в її присутності підписала оспорювану довіреність, крім того поставила свій підпис в журналі реєстрації нотаріальних дій. ОСОБА_3 супроводжував її син ОСОБА_7.

З пояснень позивача, наданих особисто в суді першої інстанції, судом встановлено, що позивач мала намір виїхати на постійне проживання до свого сина ОСОБА_7 в с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області, у звязку з чим продавала належний їй на праві власності житловий будинок по вул. Зарічна, 34 в смт. Добровеличківка Кіровоградської області. Між нею та ОСОБА_5, з яким вона та племінник її чоловіка - ОСОБА_10 знайомі, була досягнута домовленість про купівлю-продаж спірного житлового будинку за 10 000 доларів США. Вона в грудні 2014 року вивезла з будинку всі свої речі, передала ОСОБА_5 ключі від будинку та правовстановлюючі документи, необхідні для оформлення приватизації земельної ділянки та оформлення його продажу.

Заперечуючи ту обставину, що вона довіреністю надала повноваження відповідачу ОСОБА_5 на продаж будинку та факт підписання довіреності, позивач пояснила, що без оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок з господарськими будівлями, без отримання кадастрового номеру земельної ділянки, технічної документації на будинок, договір купівлі-продажу неможливо було оформити. Тому між нею та ОСОБА_5 була домовленість, що він необхідні документи оформить від її імені у всіх відповідних установах.

Третя особа державний нотаріус ОСОБА_6 в суді першої інстанції підтвердила, що на час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ОСОБА_5 надав всі необхідні правовстановлюючі документи, відомості про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, на якій розташований спірний житловий будинок, витяги про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, необхідну технічну документацію, тобто документи, які він оформив від імені ОСОБА_3В на підставі наданої нею довіреності.

Позивач в суді першої інстанції пояснила, що вона бажає отримати повний розрахунок за спірний житловий будинок або повернути будинок, оскільки відповідач ОСОБА_5 їй гроші за будинок згідно домовленості не надав.

Як свідчить зміст розписки від 9 грудня 2014 року, оригінал якої знаходиться у ОСОБА_5, а копія надана суду першої інстанції, ОСОБА_7, син позивача, отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 6210 доларів США за продаж будинку по вул. Карла Маркса, сума продажу становить 10 000 доларів США (а.с.33).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що ОСОБА_3 звернулась з заявою до правоохоронних органів щодо заволодіння її сином ОСОБА_7 шляхом обману та зловживання її довірою грошовими коштами в сумі 6210 доларів США, що складають частину коштів за проданий належний їй житловий будинок по вул. Зарічна, 34 в смт. Добровеличка і вказана заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2016 року. На підтвердження до апеляційної скарги надав копію заяви ОСОБА_3, довідку про прийняття і реєстрацію заяви та протокол допиту потерпілої ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_5 пояснював в суді першої інстанції та підтвердив в суді апеляційної інстанції, що він звертався до позивача і пропонував їй гроші в сумі 3 790 доларів США, які він має доплатити за спірний житловий будинок, проте позивач відмовилась і бажає отримати або 10 000 США або спірний житловий будинок.

Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.2 ст.11 ЦПК України) позивач має право викладати зміст позовних вимог на власний розсуд.

Як підстави для визнання довіреності та договору купівлі-продажу житлового будинку недійсними, позивач у позові зазначала ті обставини, що нотаріально посвідчену довіреність, зареєстровану за № 2483 від 10 грудня 2014 року, вона не підписувала і нікого не уповноважувала на вчинення цих дій.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України.

Підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦПК України).

Наявність повноважень є необхідною умовою для встановлення правовідносин представництва між представником та третьою особою.

Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч.2 ст.237 ЦК).

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.1,ч.3 ст.244 ЦК України).

Згідно ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє.

Тобто представник вчиняє правочин не від свого імені, а від імені особи, яку він представляє, внаслідок чого цивільні правовідносини виникають між особою, яку він представляє, та третьою особою.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як підтвердив в суді апеляційної інстанції представник позивача, суд першої інстанції розяснював право позивачу заявити клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Позивач таке клопотання не заявляла у звязку з відсутністю коштів на оплату експертизи.

Не заявлялось таке клопотання і в суді апеляційної інстанції.

Доводи представника позивача в апеляційній скарзі про те, що експертиза мала б бути призначена за клопотанням державного нотаріуса ОСОБА_6, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. ст.10,60 ЦПК України саме позивач має надати докази того, що вона не підписувала довіреність на імя ОСОБА_5.

Всупереч вимог ст.ст.10,60, 143 ЦПК України будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, позивачем та її представником не надано.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про безпідставність та недоведеність позову, є правильним, таким, що ґрунтується на досліджених доказах та матеріалах справи, нормах матеріального права, що регулюють вказані спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано домовленість ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про строки виконання умов договору купівлі-продажу будинку, а саме у липні 2015 року, не враховано невиконання ОСОБА_5 умов договору щодо передачі коштів за будинок в сумі 10 000 доларів США, про прийняття судом як доказу розписки ОСОБА_7А про отримання від ОСОБА_5 грошей в сумі 6210 доларів США, не мають правового значення для вирішення спору про визнання довіреності та укладеного на її підставі договору купівлі-продажу будинку, оскільки стосуються питання виконання чи невиконання умов укладеного договору.

Згідно розяснень в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності.

Та обставина, що в рішенні суду зазначено, що державний нотаріус Добровеличківської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 є третьою особою на стороні відповідача, не вплинуло на правильність рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги та пояснення представника позивача про порушення нотаріусом при посвідченні довіреності вимог Закону України «Про нотаріат», не були заявлені як підстави позовних вимог, не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Тому цим обставинам не може бути надана правова оцінка апеляційним судом при перегляді рішення суду першої інстанції, ухваленого за наслідками розгляду позову з інших підстав.

Безпідставними та такими, що не мають правового значення для вирішення спору про визнання довіреності недійсною з тих підстав, що її не підписувала позивач та не уповноважувала нікого на укладення договору купівлі-продажу, є доводи апеляційної скарги про відсутність в оспорюваній довіреності даних про належність позивачці на праві власності частини спірного житлового будинку на підставі договору дарування.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано ту обставину, що позивач не схвалила договір купівлі-продажу житлового будинку, оскільки не виконані його умови щодо розрахунку з продавцем, не стосуються предмету спору, а висновки суду першої інстанції не позбавляють права позивача звернутись до суду за захистом своїх прав з інших підстав.

Суд повно і всебічно зясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В. Суровицька

Судді Т.М. Авраменко

ОСОБА_12