АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Кулянди М. І. Одинака О. О.,

секретар Окармус О. М.

за участю представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, земельною ділянкою шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 04 липня 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, земельною ділянкою.

Зазначала, що в порядку спадкування за заповітом вона отримала у власність житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідач проживає в даному будинку як квартиронаймач із своєю сім'єю.

Посилаючись на те, що будинок необхідний їй для проживання, а вимогами звільнити будинок та земельну ділянку відповідач знехтував, просила зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, а також земельною ділянкою площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, шляхом примусового виселення ОСОБА_3 з незаконно зайнятого ним житлового будинку.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 119 793 грн 39 коп.

Зазначав, що у жовтні 2012 року між ним та ОСОБА_2 була досягнута усна домовленість про купівлю-продаж спірного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями за 5000 доларів США, що за курсом на час домовленості становило 40 000 грн. Всі документи про право власності на будинок та земельну ділянку він виготовляв за власний рахунок і в листопаді 2012 року сплатив ОСОБА_2 20 000 грн, що на той час за курсом НБУ становило 2 502 доларів США, після чого ОСОБА_2 передала йому ключі від будинку.

У жовтня 2013 року він сплатив ОСОБА_2 10 000 грн., що за курсу НБУ становило 1251,09 доларів США, а в липні 2014 року доплатив ще 10 000 грн, що на той час по курсу НБУ становило 833,11 доларів США.

ОСОБА_2 у листі від 16 квітня 2015 року визнала факт отримання грошей й пообіцяла повернути отримані кошти, однак до цього часу їх не повернула.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 119 743 грн 39 коп.

Заочним рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 04 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 належним їй на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 119 793 грн 39 коп. залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з підставності та доведеності позовних вимог.

Такий висновок є правильним.

У справі встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом за ОСОБА_2 визнано право власності на будинок, розташований в АДРЕСА_1.

Рішенням Путильського районного суду від 28 вересня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі продажу та визнання права власності на житловий будинок за недоведеністю.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норма ч. 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається свої м майном на власний розсуд.

Об'єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

ОСОБА_3 користується житловим будинком та належною до нього земельною ділянкою, не маючи на це законних прав, тому позивачка як власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Встановлено, що договір про користування спірним будинком між сторонами не укладався, відповідач користується житлом всупереч волі власника будинку, з порушенням права позивачки як власника житлового будинку.

Тому, рішення суду першої інстанції про усунення перешкод у користуванні будинку та виселення є по суті правильним, воно ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У зв'язку з наведеним доводи апеляційної скарги про неправильність рішення суду першої інстанції є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування згаданих встановлених обставин справи та доказів на їх підтвердження.

Апелянт посилається на те, що він та його сім'я на відповідній правовій підставі проживають у житловому будинку, оскільки між ним та позивачкою було укладено договір.

Проте відповідно до наявних у справі правовстановлюючих документів, які не оспорені в установленому порядку, власником будинку є позивачка.

Рішенням Путильського районного суду від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу спірного житлового будинку дійсним у позові відмовлено з підстав недоведення факту укладення між сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку.

Апелянт посилається на те, що позовна заява у справа подана не позивачкою та нею не підписана.

Проте позивачкою підтримано позовні вимоги, у справі бере участь її представник.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування чи зміни.

Правильним по суті є й вирішення судом питання про залишення зустрічного позову ОСОБА_3 без розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3, будучи повідомленим про час та місце слухання справи, тричі не зявився в судове засідання, що давало суду першої інстанції залишити його зустрічний позов без розгляду.

Доводи апелянта про те, що він не був повідомленим про попередні судові засідання, а неявка в судове засідання 04 липня 2016 року була лише першою, спростовуються наявними у справі розписками про отримання повісток (а.с.50, 57, 62, 63).

Суд першої інстанції дійсно допустив порушення норм процесуального права, оскільки всупереч нормі ч. 1 ст. 207 ЦПК України питання про залишення позову без розгляду вирішив рішенням, а не ухвалою суду.

Проте вказане не призвело до неправильного вирішення відповідного питання.

Залишення зустрічного позову без розгляду не перешкоджає ОСОБА_3 повторно звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

З урахуванням наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: М. І. Кулянда

О. О. Одинак