ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5848/16-ц
Провадження № 2/210/53/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"06" березня 2017 р. м. Кривий Ріг
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ступак С.В.,
при секретарі судового засідання Драгунової Я.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» до ОСОБА_3 про захист ділової репутації, визнання інформації недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та її спростування, стягнення моральної шкоди, суд
feedburner&utm_medium=feed&utm_campaign=Feed%3A+kri+%28Kkrivoy+Rog+Inform%29, а саме: «АрселорМиттал ОСОБА_1» незаконно увольняєт бойцов АТО. В ОСОБА_1 21 работника предприятия «АрселорМиттал ОСОБА_1» незаконно уволили, пока они проходили военную службу в Вооруженных силах Украины. Как сообщает пресс-служба прокуратуры Днепропетровской области, по данному факту открыто уголовное производство».
Позовні вимоги, позивач обґрунтовує тим, що інформація, що міститься у вищевказані статті та заголовку до неї, є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, оскільки, в заголовку йдеться саме про незаконне звільнення бійців АТО, тобто, бійців-учасників антитерористичної операції на Сході України, однак в основній частині статті стверджується, що «В кривом ОСОБА_1 21 работника предприятия «АрселорМиттал ОСОБА_1» незаконно уволили, пока они проходили военную службу в Вооруженных силах Украины». Крім того, посилаючись на статтю 5 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої, кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Частини 1 і 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Однак, інформація зі спірної статті «АрселорМиттал ОСОБА_1» незаконно увольняет бойцов АТО» поширеної Відповідачем, не може бути визначена оціночним судженням, так як дана стаття містить конкретну недостовірну інформацію про начебто порушення законних прав працівників Позивача (а саме тих, що приймали участь у проведенні антитерористичної операції) шляхом їх звільнення, таким чином, інформація зі статті носить стверджувальний характер.
У судовому засіданні представник позивача ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» - ОСОБА_2 (за довіреністю) підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через засоби масових інформацій Обласна суспільно-політична газета «Вісті Придніпровя» № 15 (1814) від 02.03.2017 року (стор. 13 «Виклики до суду»).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою представника позивача суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідженням позовної заяви ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» та додатків до неї, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено.
Відповідно до наказів (розпоряджень) ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» про припинення трудових договорів між товариством та працівниками останнього, складених та підписаних в період з 18.03.2015 року по 22.05.2015 року, звільнено 21 працівника ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» за п. 3 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, який діяв на момент звільнення вказаних працівників ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг», а саме, в період з 18.03.2015 року по 22.05.2015 року, законодавцем передбачалось звільнення за таких підстав.
11.06.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14.05.2015 р. № 433-VIII. Законом врегульовано питання щодо збереження за мобілізованими працівниками місця роботи і компенсації середнього заробітку. Підставами припинення трудового договору, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП є, зокрема, призов або вступ працівника або власника - фізичної особи (підприємця-роботодавця) на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої ст. 119 цього Кодексу, які також зазнали змін.
Відповідно до зміненої редакції ч. 3 ст. 119 КЗпП - за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (раніше призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації (раніше але не більше одного року), зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до зміненої редакції ч. 4 ст. 119 КЗпП - за працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту (раніше більше ніж на один рік), зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності (раніше лише за рахунок підприємства). Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, на момент звільнення працівників ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг», а саме, в період з 18.03.2015 року по 22.05.2015 року, правильно застосовано підставу звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.
Отримання статусу учасника антитерористичної операції (АТО) проводиться згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 «Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення».
Однак, на момент звільнення вказаних працівників товариства, останні не проходили службу в Збройних силах України та не брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а лише були призвані на строкову військову службу і зараховані до відповідних командних пунктів.
Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.
Недостовірність інформації щодо незаконного звільнення ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» бійців АТО, яка є негативною, позивачем доведена повністю.
Відповідно до положень ст. 32 Конституції України кожен має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить його честь і гідність та членів його сім'ї.
Статтею 55 Конституції України закріплено право захисту своїх праві свобод від порушень та протиправних посягань.
У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року та пунктом 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, встановлено, що ніхто не повинен зазнавати незаконних і безпідставних посягань на його честь і репутацію.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року, визначено, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію.
Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст. 201 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.
Отже, відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. В якості спеціальних способів захисту немайнового права Позивач обрав спростування недостовірної інформації.
Згідно ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.
Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.
Таким чином, суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо.
Отже, було поширено відносно позивача відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності.
Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію та у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Відповідно ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Суд вважає, що доводи представника позивача ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» ОСОБА_2 (за довіреністю), які стосуються позовних вимог немайнового характеру, а саме, відшкодування товариству відповідачем у справі моральної шкоди в сумі 20 000 гривень та витрат за сплату судового збору, належним чином доведені наданими суду доказами, а тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати.
Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в сумі 3 031,60 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_3.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 32, 68 Конституції України, ст.ст. 23, 227, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи" суд
+%28Kkrivoy+Rog+Inform%29, а саме: «АрселорМиттал ОСОБА_1» незаконно увольняєт бойцов АТО. В ОСОБА_1 21 работника предприятия «АрселорМиттал ОСОБА_1» незаконно уволили, пока они проходили военную службу в Вооруженных силах Украины. Как сообщает пресс-служба прокуратуры Днепропетровской области, по данному факту открыто уголовное производство».
utm_medium=feed&utm_campaign=Feed%3A+kri+%28Kkrivoy+Rog+Inform%29, а саме: «АрселорМиттал ОСОБА_1» незаконно увольняєт бойцов АТО. В ОСОБА_1 21 работника предприятия «АрселорМиттал ОСОБА_1» незаконно уволили, пока они проходили военную службу в Вооруженных силах Украины. Как сообщает пресс-служба прокуратуры Днепропетровской области, по данному факту открыто уголовное производство».
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суд Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: С. В. Ступак