Провадження № 22-ц/773/124/17 Категорія: 2 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Назарчук Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Романівської сільської ради Луцького району про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 до Романівської сільської ради Луцького району про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими просила змінити це рішення та визнати за нею право власності в порядку спадкування на цілий житловий будинок.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 5). На момент смерті ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, що також підтверджується витягом з погосподарської книги. На випадок своєї смерті він 25 червня 1996 року склав заповіт на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_1, яким заповів в рівних долях належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку (а.с. 10).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, а тому суд дійшов правильного висновку про врегулювання спірних правовідносин нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

З матеріалів справи встановлено, зокрема з довідки Романівської сільської ради від 04.09.2016 № 412/1.10.2, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 з ним проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_1.( а.с.13).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Нотаріус відмовив позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок(а.с. 11).

Враховуючи наведене суд першої інстанції встановивши, що спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадкоємці за заповітом ОСОБА_4 та ОСОБА_1, прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову та визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 відповідно до заявлених позовних вимог.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що спадкоємець ОСОБА_4 спадщину на себе не оформляла, а тому позивач в порядку спадкування набуває право власності на цілий житловий будинок не заслуговують на увагу, оскільки спадщина ОСОБА_4 прийнята шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном і в силу вимог ст. 548 ЦК УРСР визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3.

Як встановлено судом спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась за заповітом, згідно з яким спадкодавець заповів ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку.

До нотаріуса про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка успадкувала за заповітом після смерті ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,позивач не зверталась, а також не заявляла позовних вимог, щодо визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_4.

Доводи апеляційної скарги про позбавлення судом позивача ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку не заслуговують на увагу так, як позивач не позбавлена можливості оформити право на спадщину за законом 1/2 частини житлового будинку після смерті матері ОСОБА_4.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді