АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 654/453/16-ц
Номер провадження 22-ц/791/543/17 Головуючий в І інстанції Францішко Ю.В.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоКолісниченка А.Г.,
суддів:Радченка С.В.,
Склярської І.В.,
за участю секретаряПавловської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за час втрати працездатності та компенсації за час невиконання рішення суду,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року до суду із зазначеним позовом звернувся ОСОБА_6 обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 25.02.2015 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуті грошові кошти в сумі 10274,92 грн. (витрати на лікування та моральна шкода). Рішення суду відповідачем не виконується, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з ОСОБА_5 в рахунок компенсації знецінення грошових коштів за час невиконання рішення суду в сумі 3719,52 грн. та 3 % річних за час затримки розрахунку 282,56 грн. Також просив стягнути 13398,00 грн. в рахунок компенсації втраченого заробітку на підставі ч.2 ст.1195 ЦК України, а всього стягнути з відповідача 17400,08 грн. та судові витрати.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.06.2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 відшкодування втраченого заробітку (доходу) в сумі 13398,00 грн., компенсацію знецінення грошових коштів за час затримки виконання рішення суду в сумі 3719,52 грн. та 3 % за час затримки розрахунку 282,56 грн., а разом - 17400,08 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом було вирішено стягнути з ОСОБА_5 компенсацію та знецінення грошових коштів за час затримки виконання рішення суду в сумі 3719,52 грн. та три відсотки за час затримки розрахунку 282,56 грн. на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Апелянт вважає це незаконним та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства, оскільки положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (ст.992 ЦК України) що узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною у постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-2759цс15. На підставі викладеного просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представниця ОСОБА_5 - ОСОБА_7, у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягала, з підстав зазначених у скарзі.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, у судовому засіданні, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2014 року в с. Нова Збур'ївка Голопристанського району відповідач ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ», рухаючись по вул. Кузнечній у напрямку вул. Леніна, порушив вимоги п.п.12.1,12.3 ПДР України та вчинив наїзд на пішохода - позивача ОСОБА_6

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 08.08.2014 року відповідача визнано винним за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання. Вирок набрав законної сили 08.09.2014 року.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 25.02.2015 року у справі № 654/5132/14-ц задоволено позов ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої здоров'ю та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо- транспортної пригоди. З ОСОБА_5 на користь позивача стягнуті грошові кошти в сумі 10274,92 грн. (витрати на лікування та моральна шкода) (а.с.4-6).

На теперішній час рішення суду не виконано, заборгованість відповідача перед позивачем не погашена.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.1195 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати без урахування пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

З матеріалів справи вбачається, що період непрацездатності внаслідок отриманих травм склав 11 місяців. Згідно виписки із медичної картки № 2346 від 27.05.2014 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні з 27.04.2014 року по 24.05.2014 року, встановлено апарат Ілізарова (а.с.7-8). Згідно виписки № 1504 від 31.03.2015 року перебував в стаціонарі з 12.03.2015 року по 31.03.2015 року, в цей час 14.03.2015 року демонтовано спицево- стерновий апарат (апарат Ілізарова) (а.с.9-10). В період з 25.05.2014 року по 12.03.2015 року перебував на амбулаторному лікуванні за місцем проживання. Розмір мінімальної заробітної плати у цей період становив 1218 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 13398,00 грн. в рахунок відшкодування втраченого заробітку (доходу). При цьому колегія відхиляє доводи апелянта щодо недоведеності факту непрацездатності позивача протягом 11 місців, оскільки вони спростовуються письмовими доказами, зокрема випискою з історії хвороби, яка свідчить про те, що апарат Ілізарова було знято позивачу лише у березні 2015 року, що свідчить про неможливість виконання ОСОБА_6 у цей період будь-яких трудових функцій.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення коштів за час затримки виконання рішення суду та в рахунок 3% річних суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує рішення суду у справі щодо стягнення грошових коштів в сумі 10274,92 грн., а тому виходячи з положень ст.625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити компенсацію знецінення грошових коштів за час затримки виконання рішення суду в сумі 3719,52 грн. та 3 % річних за час затримки розрахунку 282,56 грн. Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13).

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Така позиція узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів за час затримки виконання рішення суду та 3 % річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України є помилковим. Тому рішення суду у названій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.06.2016 року, в частині стягнення коштів за час невиконання рішення суду у сумі 3719,52 грн. та стягнення 282,56 грн. в рахунок 3 % річних, скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначених вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: С.В.Радченко

І.В.Склярська