АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2430/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Білич І.М.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачова І.В.

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на ухвалуШевченківськогорайонного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства сприяння обороні України про визнання недійсним рішення II Пленуму Центрального комітету Товариства сприяння обороні України.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства сприяння обороні України про визнання недійсним рішення II Пленуму Центрального комітету Товариства сприяння обороні України було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, де ставив питання про її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для розгляду. Вказуючи при цьому на порушення судом норм процесуального права, так як правовідносини, що виникли між сторонами не відносяться до корпоративних спорів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Заслухавши доповідь - судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на незаконність прийняття 11 Пленумом Центрального Комітету Товариства сприяння обороні України від 13 квітня 2016 року рішення ( п. 4.8) про виведення його із складу товариства, як такого що не виправдав довір'я, а відтак просив суд визнати його недійсним.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження виходив з того, що дана заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільної юрисдикції, оскільки спір виник між сторонами з приводу членства в товаристві ( корпоративні відносини). Роз'яснивши позивачу його право на звернення до відповідного господарського суду для вирішення заявлених позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 12 ГПК передбачено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію ( товари), а також тарифів на послуги ( виконання робіт), якщо ці ціни та тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів що виникають із публічно - правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначаючи, чи є спір таким, що виникає з корпоративних відносин та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства ( п.4 ч. 1 ст. 12 ГПК, ст. 15 ЦПК) слід врахувати роз'яснення надані у Постанові пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».

За якими, при визначенні підвідомчості ( підсудності ) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним ч.1 ст. 167 ГК, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді ( майні) господарської організації, що включають правомочність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отриманні певної частки прибутку ( дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства справи, пов'язані з створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами ( кооперативи, приватні колективні підприємства, тощо), якщо стороною у справі є фізична особа. При цьому норма п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК в силу її імперативного характеру не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, пов'язаних із діяльністю інших суб'єктів господарювання.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем в якості відповідача визначено - Товариство сприяння обороні України, яке є громадською організацією а не господарським товариством, що вказувало б на наявність корпоративного спору у правовідносинах які виникли між сторонами.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала суду як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з передачею питання до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня2016 року скасувати, питання передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: