Номер провадження 2/243/491/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» січня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

з участю секретаря судового засідання Шевченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 07 червня 2016 року померла його тітка ОСОБА_3, яка на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою - Донецька область м. Миколаївка вул. Музична ( колишня Пархоменко) АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ( колишній вул. Пархоменко) в м. Миколаївка Донецької області.

За життя, а саме 23 серпня 2012 року ОСОБА_3 було складено Заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Слов»янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_4, який зареєстрований в реєстрі за № 1166. Згідно Заповіту ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилося, на що вона за законом мала право і що їй належало на день смерті заповіла йому ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_3 залишилася нерухомість однокімнатна квартира АДРЕСА_2 ( колишній вул. Пархоменко) в м. Миколаївка Донецької області. Однак, правовстановлюючи документи на вказану квартиру після смерті ОСОБА_3 були відсутні.

Після смерті ОСОБА_3 у неї залишилися рідні: сестра- Галдіна ОСОБА_5, яка є його матір»ю, та брат ОСОБА_2. Вказані родичі не є особами на яких, згідно ст. 1241 ЦК України поширюється право на обов»язкову частину у спадщині.

15 серпня 2016 року він звернувся до державного нотаруса Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області Берзінь ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини.

13 грудня 2016 року державний нотаріус Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області Берзінь ОСОБА_6 винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, згідно якої йому було відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину за Заповітом після смерті ОСОБА_3 у зв»язку з тим, що ним нотаріусу не були надані документи, що підтверджують власність будь-якого спадкового майна на ім»я померлої, у тому числі правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_3 ( колишній Пархоменко) м. Миколаївка Донецької області.

Згідно Довідки, наданої КП «Бюро технічної інвентаризації м. Слов»янська» № 3548-3/0,45/01 від 23 грудня 2016 року об»єкт нерухомого майна однокімнатна квартира, розташована за адресою- Донецька область АДРЕСА_4 зареєстрована за ОСОБА_3, правовстановлюючий документ Свідоцтво про право власності на житло, видане Слов»янською державною районною електростанцією 25 лютого 1994 року, дата реєстрації 04 березня 1994 року, номер запису 583 в Книзі 2.

Таким чином, право власності померлої ОСОБА_3 підтверджено відповідними документами та не оспорюється, проте оригінали правовстановлюючих документів на квартиру відсутні, у зв»язку з чим йому відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки він фактично прийняв спадщину, є всі підстави для визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Просить суд визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою- Донецька область АДРЕСА_5, яка належала на праві власності ОСОБА_3, в порядку спадкування за Заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 07 червня 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи ( а.с. 21). 06 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі, та задовольнити його позовні вимоги ( а.с. 22).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_7, який діє на підставі Договору про надання юридичних ( адвокатських) послуг від 19 грудня 2016 року ( а.с.16-17) до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи ( а.с. 21). 06 січня 2017 року адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с. 23).

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить Повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с. 22). 06 січня 2017 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с. 24).

Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

В судовому засіданні встановлено, що 07 червня 2016 року у місті Миколаївка Донецької області померла тітка позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 ( а.с. 5).

До часу своєї смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2 ( колишня Пархоменко) АДРЕСА_6.

23 серпня 2012 року ОСОБА_3 було складено Заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Слов»янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_4, який зареєстрований в реєстрі за № 1166. Згідно Заповіту ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилося, на що вона за законом мала право і що їй належало на день смерті заповіла позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.6).

Після смерті ОСОБА_3 залишилася нерухомість однокімнатна квартира АДРЕСА_2 ( колишній вул. Пархоменко) в м. Миколаївка Донецької області. Однак, правовстановлюючи документи на вказану квартиру після смерті ОСОБА_3 були відсутні.

Після смерті ОСОБА_3 у неї залишилися рідні: сестра- Галдіна ОСОБА_5, яка є його матір»ю, та брат ОСОБА_2. Вказані родичі не є особами на яких, згідно ст. 1241 ЦК України поширюється право на обов»язкову частину у спадщині.

15 серпня 2016 року він звернувся до державного нотаруса Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області Берзінь ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини.

Спадщина після смерті ОСОБА_3 за даними спадкового реєстру відкрилася за заповітом.

Спадкова справа в Україні після смерті ОСОБА_3 за № 68/2016 заведена державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі ( а.с. 8).

У склад спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входить квартира АДРЕСА_3 ( колишня вул. Пархоменко) в місті Миколаївка Донецької області, яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Слов»янською державною районною електростанцією 25 лютого 1994 року( а.с.11), що підтверджується Довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 3548-3/045/01 від 23 грудня 2016 року ( а.с. 10)..

Спадкоємцем на дане спадкове майно після смерті ОСОБА_3 за Заповітом є позивач ОСОБА_1.

Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття.

Таким чином позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до вимог діючого на час відкриття спадщини після її смерті законодавства.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину за Заповітом після смерті ОСОБА_3 позивач надав нотаріусу всі необхідні документи.

Однак, Постановою державного нотаріуса Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області від 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 ( а.с.7).

При цьому нотаріус послався на те, що ним не було надано правовстановлюючого документу на дане нерухоме майно квартиру АДРЕСА_7 ( колишня вул. Пархоменко) в місті Миколаївка Донецької області, зареєстрованого у встановленому порядку в державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Згідно до п.3.1 ОСОБА_9 спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами : копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця».

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Згідно до ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»

п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».

Постановою нотаріуса від 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за Заповітом після смерті спадкодавця у звязку з відсутністю зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_7 ( колишня вул. Пархоменко) в місті Миколаївка Донецької області на імя спадкодавця ( а.с. 7).

Пунктом 6 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, розроблених відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України N 614-VI від 1 жовтня 2008 року «Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат"» із змінами, внесеними згідно із Законом N 5076-VI від 05.07.2012 р. та схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року передбачено, що обовязковим документом, необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину є витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Тим самим пунктом передбачено, що за відсутності зазначеного вище витягу, нотаріус роз'яснює спадкоємцю про можливість вирішення зазначеного питання у судовому порядку.

Аналогічні вимоги містяться у пункті 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями.

Статтею 18 ч. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 8 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 передбачено, що державна реєстрація права власності проводиться реєстратором при предявленні власником, у тому числі і документу, що посвідчує особу. Таким чином, отримання у теперішній час ОСОБА_1 правовстановлюючого документу на квартиру та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, тобто реєстрація у реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності спадкодавця на квартиру АДРЕСА_7 ( колишня вул. Пархоменко) в місті Миколаївка Донецької області є неможливим.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічна норма міститься у п. 6 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_9 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщину, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Викладене також підтверджено і розясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_3, набувши право власності на квартиру АДРЕСА_8 ( колишня вул. Пархоменко) в місті Миколаївка Донецької області на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Слов»янською державною районною електростанцією 25 лютого 1994 року отримала право власності на вказану квартиру, але не зареєструвала за собою це право.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

На час виникнення у первісного власника, спадкодавця ОСОБА_3 обовязкова реєстрація права власності законодавством УРСР та України передбачена не була.

Уперше обовязковість реєстрації права власності була введена ЦК України 2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який був прийнятий у 2004 році.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи викладене, у склад спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 входить право власності на квартиру АДРЕСА_7 ( колишня вул. Пархоменко) в місті Миколаївка Донецької області. Позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину, має право на отримання цього нерухомого майна у власність.

Правомірність і законність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно підтверджена розясненнями, наданими у п. п. 5, 6 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_9 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якими вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Суди повинні мати на увазі, що …..незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Викладене також підтверджено і розясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як особа, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 є її правонаступником.

Однак його право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України.

Умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_9 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60, 209, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328,1216,1222,1225,1268, 1296,1297,1299 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування, ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_7 ( колишня вул. Пархоменко) в місті Миколаївка Донецької області ( загальна площа квартири 28,8 кв.м, житлова площа квартири 16,1 кв.м), як на майно, отримане у порядку спадкування за Заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 07 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчий кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Словянського міськрайонного суду Т.А.Хаустова.