Справа № 202/6942/16-ц
У Х В А Л А

03 січня 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму авансу за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2016 року в розмірі 54300 грн., а також понесені судові втирати.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року у даній справі було відкрито провадження.

У судовому засіданні до початку судового розгляду представником відповідача заявлено клопотання про передання цивільної справи на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, яке підтримано відповідачем.

Позивач у судовому засіданні не заперечувала проти заявленого клопотання.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на наступне:

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Територіальна підсудність персоніфікує суди по розгляду справ, визначає, який конкретно суд може розглянути конкретну справу по першій інстанції.

Правила загальної підсудності застосовуються до всіх справ позовного провадження, за винятком тих, для яких ЦПК України встановлює інший вид підсудності.

Зокрема, статтею 114 ЦПК України встановлено для деяких категорій цивільних справ виключну підсудність - обов'язкову та незмінну підсудність, коли розгляд справи допускається лише у точно визначеному законом суді, тобто закон чітко визначає, який суд компетентний їх вирішувати.

В контексті виключної підсудності певне значення мають справи, передбачені частиною 1 статті 114 ЦПК України, відповідно до якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або його основної частини.

Правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, в яких об'єктом спірного матеріального правовідношення є нерухоме майно.

Як роз'яснено в пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом із тим, з позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позовні вимоги зводяться до стягнення з відповідача грошових коштів, предметом позову є сума авансу, жодних прав на нерухоме майно, в тому числі щодо спонукання до виконання договору купівлі-продажу, позивач у своєму позові не заявляє, тобто між сторонами відсутній безпосередньо спір з приводу нерухомого майна.

Виходячи з наведеного, підсудність зазначеної справи слід визначати на підставі частини 1 статті 109 ЦПК України.

Згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, дана справа підсудна Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська та законні підстави для її передання на розгляд до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська відсутні, оскільки спір з приводу нерухомого майна не вирішується.

За таких обставин, у задоволенні клопотання представника відповідача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 109, 168, 209-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про передання цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу на розгляд до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Марченко