АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 663/830/16-ц Головуючий в суді 1 інстанції Шульга К.М.
Номер провадження 22-ц/791/465/17 Доповідач Орловська Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 05 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приморська сільська рада Скадовського району Херсонської області про відібрання дітей та стягнення аліментів

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016р. ОСОБА_4 звернувся із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі по 500 грн. на утримання неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, кожного, оскільки діти проживають разом із ним, тоді як відповідачка проживає окремо і коштів на їх утримання не надає.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 02.11.2016р. вказана позовна заява залишена без розгляду.

В червні 2016р. ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про відібрання дітей та стягнення аліментів на їх утримання, зазначаючи, що із 12.12.2003р. перебувала у шлюбі із відповідачем, який розірваний за рішенням суду від 27.01.2016р.

З травня 2015р. сімейні відносини припинені, відповідач проживає в будинку своїх батьків по АДРЕСА_1, тоді як вона зареєстрована і проживає у належній їй на праві власності 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2.

На час ремонту вказаного майна, вона орендувала інше житло та не заперечувала проти тимчасового перебування дітей за місцем проживання відповідача в будинку, що належить на праві власності батькам останнього.

Оскільки відповідач не працює, постійного заробітку не має, а вона за для заробітку виконує оплачувані роботи за межами постійного місця проживання, тому у її відсутність діти за її згодою постійно проживали з батьком. Однак, із січня 2016р. відповідач чинить перешкоди та не дозволяє повернути дітей за їх постійним місцем проживання.

Просила відібрати неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у відповідача та стягнути із нього на її корить аліменти в розмірі 1460 грн. щомісяця до повноліття дітей. Крім того, просила стягнути на її користь 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 05 січня 2017 р. у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду в частині відмови у задоволенні її вимог про відібрання дітей і стягнення аліментів, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення цих вимог, оскільки суд не врахував, що вона відремонтувала належний їй будинок де постійно проживає разом із дочкою, яка в ході розгляду справи стала постійно проживати в цьому будинку та перебуває на її утриманні. Нею створені належні умови для проживання і розвитку дітей, тоді як відповідач протиправно без її на те згоди утримує сина, перешкоджає у спілкуванні із ним, що негативно впливає на його виховання і розвиток.

В письмових заперечення ОСОБА_4 посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить її відхилити.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України встановлені такі обставини.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від одного із батьків, не позбавляючи батьківських прав у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 цього Кодексу, а саме: у випадку коли батько (мати) ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводиться із дитиною, є хронічним алкоголіком або наркоманом, вдається до будь-яких видів експлуатації дитини, примушує до жебракування та бродяжництва.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень своїх вимог, ОСОБА_3 вважала, що способом захисту своїх прав є саме вимога про відібрання у відповідача їх неповнолітнього сина ОСОБА_6, 2007 р.н., стверджуючи, що відповідач чинить їй перешкоди та утримує дитину без законних підстав.

Заперечуючи проти заявлених позивачкою вимог ОСОБА_4 зазначив, що неповнолітній син тривалий час проживає із ним, тоді як відповідачка участі у його вихованні не приймає, та вважає, що відібрання у нього дитини і повернення сина позивачці суперечить інтересам дитини та шкодить йому.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Остання, на час вирішення спору в суді першої інстанції постійно проживає із позивачкою у будинку АДРЕСА_2, частина якого належить на праві власності позивачці.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 27.01.2016р. шлюб ОСОБА_3 і ОСОБА_4 розірвано. Цим рішенням встановлено, що сторони проживають окремо і припинили сімейні відносини із травня 2015р.(а.с.7).

До часу припинення сімейних відносин місцем постійного проживання неповнолітніх дітей було місце проживання батьків в будинку, який орендувала сім'я в АДРЕСА_3.

Згідно довідки від 16.06.2016р., виданої сільським головою на підставі запису особового рахунку НОМЕР_1 по господарської книги №6, до складу сім'ї ОСОБА_3, належить двоє її неповнолітніх дітей: дочка ОСОБА_5, 2004 року народження та син ОСОБА_6, 2007 року народження, які проживають разом із нею. (а.с.41).

Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка вселилась у належний їй на праві власності будинок по АДРЕСА_2.

З травня 2015р. ОСОБА_4 змінив місце свого проживання та вселився в будинок своїх батьків за місцем власної реєстрації по АДРЕСА_1.

Сторони не заперечували того факту, що після розірвання шлюбу, спору щодо участі у їх вихованні і визначення місця проживання дітей між ними не було.

Позивачка через необхідність заробітку за межами свого проживання погоджувалась на тимчасове проживання дітей за місцем проживання відповідача. Вимогу відповідачеві щодо повернення дітей за її місцем проживання заявила в січні 2016 року, а з позовом звернулась у квітні цього ж року.

Станом на час розгляду справи лише дочка ОСОБА_5, 2004 року народження, виявила бажання проживати разом із позивачкою, тоді як син ОСОБА_6, 2007 року народження, постійно проживає разом із батьком.

Починаючи із січня 2016р. комісія Приморської сільської ради, як орган опіки і піклування, неодноразово розглядала скарги і звернення сторін та за результатом їх розгляду констатувала той факт, що кожний із батьків за місцем свого проживання створили належні побутові умови для проживання і розвитку дітей, а також той факт, що діти за місцем свого фактичного проживання з кожним із батьків доглянуті, мають достатні умови для свого розвитку і виховання. Відповідач займається вихованням сина ОСОБА_6, 2007 року народження. (а.с.25, 63,64,65).

За змістом наведених актів обстеження вбачається, що неповнолітні діти із 2014 року фактично постійно проживали в сім'ї батьків відповідача по АДРЕСА_1, тоді як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали окремо у орендованому будинку.

Враховуючи ті обставини, що сторони після розірвання шлюбу у добровільному порядку не досягли згоди щодо визначення місця проживання дітей і у встановленому законом порядку не вирішували такий спір, тому за відсутності доказів щодо наявності підстав, встановлених п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України для відібрання у відповідача неповнолітнього сина та передачу його матері для постійного проживання з нею, а також з врахуванням висновку ради опіки і піклування від 01.12.2016р. щодо недоцільності відібрання неповнолітнього ОСОБА_6 від батька, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність передбачених законодавством підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог.

Крім того, судом враховано, що сторони мають однаковий обов'язок утримувати дітей, а у даному випадку на утриманні кожного із батьків перебуває по одній дитині, то підстави стягувати аліменти на корить позивачки на утримання обох дітей відсутні.

За наведених обставин, підстави для скасування рішення суду у оскаржуваній частині відсутні.

За відсутності спору щодо неправомірності утримання відповідачем неповнолітньої ОСОБА_5, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимоги щодо її відібрання. Рішення у цій частині та у частині відмови у стягненні моральної шкоди не оскаржене, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

На підставі викладеного, ст. 170, п.2 ч.1 ст. 164 СК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 05 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відібрання у ОСОБА_4 неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнення аліментів залишити без змін.

В решті рішення суду не переглядалось.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _________________ Н.В.Орловська

Судді: _________________ О.В.Кутурланова

_________________ В.В.Майданік