АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Моісеєва Галина Василівна про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а :

у травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 13.06.2012 року посилаючись на те, що він є особою похилого віку та інвалідом II групи з кардіології безстроково, має двох доньок - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка є інвалідом І групи з дитинства (ДЦП) та укладаючи договір із старшою донькою мав впевненість, що за це йому та молодшій доньці ОСОБА_3 буде надаватись матеріальна допомога, яку вони потребують, тобто мав на увазі договір довічного утримання. Під час підписання договору дарування він неправильно сприйняв фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 758/6552/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/5475/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не надав можливості йому надати пояснень та відхилив клопотання про допит свідків. Висновок суду про те, що йому належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 не підтверджено доказами. Суд не взяв до уваги, що нотаріус не з`ясувала його волевиявлення при укладення договору, не зачитала йому зміст договору, а він має значні вади зору. Відносно нотаріуса відкрито кримінальне провадження. Також суд не взяв до уваги, що останній ремонт у квартирі було здійснено за його власні кошти, а відповідач у спірній квартирі 5 років не була.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач та її представник ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1, яка складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 38,70 кв. м. належала на праві власності позивачу.

13.06.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування спірної квартири.

Обдарована є рідною донькою позивача та має постійне місце проживання в Ізраїлі.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.06.2012 року власником спірної квартири є ОСОБА_2.

Відповідно до довідки форми № 3, виданої Центром комунального сервісу № 3079 від 24.06.2016 року у спірній квартирі зареєстровані позивач та відповідачка.

17.12.2015 року ОСОБА_9, який діяв в інтересах ОСОБА_2, та ФОП ОСОБА_10 укладено договір про надання послуг ремонту механічних засобів та обслуговування систем безпеки № ЯА-1712/15.

30.12.2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Київенерго» укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню № 20100.

15.01.2016 року між відповідачкою та ПАТ «Київенерго» укладено договір про користування електричною енергією № 3.

Відповідно до довідок ТОВ «УКРНЕТ» від 28.02.2017 року ОСОБА_1 з 21.02.2002 року по теперішній час працює у них на посаді кур'єра.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що укладаючи договір він помилявся щодо дійсної правової природи договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

13.06.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, згідно з яким ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1.

У п. 5 та п. 6 цього договору зазначено, що сторони домовилися, що обдаровувана зобов`язана надати право проживання, користування та можливість стати на реєстраційний облік у цій квартирі ОСОБА_3 Обдаровувана здійснює за свій рахунок експлуатацію та ремонт квартири.

З матеріалів справи вбачається, що в день укладення договору дарування ОСОБА_2 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_1 та ОСОБА_3 користуватися (здавати в оренду за ціну та на умовах на свій розсуд) спірну квартиру без права її відчуження.

Позивач не заперечує, що він зареєстрований у спірній квартирі та має доступ до цієї квартири. Позивач також не заперечував, що спірну квартиру певний час він здавав в оренду та не має будь - яких перешкод надалі укладати договори оренди спірної квартири. Позивач вже звертався до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, проте за його ж заявою ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.05.2013 року позовна заява була залишена без розгляду (а.с. 69 т. 1).

Відповідач пояснила, що укладаючи договір дарування між сторонами була домовленість, що спірна квартира буде надалі здаватися в оренду, для чого і була видана довіреність, а отримані від оренди кошти буде отримувати позивач на власні потреби. Позивач є її батьком, а ОСОБА_3, яка є інвалідом першої групи - сестрою та вона не заперечує ні щодо проживання останніх у спірній квартирі, ні щодо здачі цієї квартири в оренду чи іншого розпорядження квартирою, крім відчуження.

Відповідач уклала договори про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, про користування електричною енергією та проводить оплату за житлово-комунальні послуги. Показаннями свідка встановлено, що у 2012 році відповідач проводила ремонтні роботи у спірній кватирі. При розгляді справи у апеляційному порядку відповідач пояснила, що на теперішній час у зв`язку з розглядом даної справи, позивач не надає їй можливості провести ремонт у квартирі.

На час укладення договору дарування позивач працював на посаді кур'єра ТОВ «УКРНЕТ», а 31.05.2012 року у того ж приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Моісеєвої Г.В., яка посвідчувала і оспорюваний договір, посвідчував заповіт (а.с. 17 т. 1, а.с. 152 . 2).

За вказаних обставин доводи позивача про те, що через похилий вік та стан здоров`я він не розумів який саме договір підписує та помилявся щодо дійсної правої природи правочину суперечать встановленим у справі обставинам.

На спростування обставин щодо відсутності у нього іншого житла позивач надав свідоцтво про праві власності, згідно з яким квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_11 та ОСОБА_3 та пояснив, що ОСОБА_11, яка була його дружиною померла, а він відмовився від спадщини на користь ОСОБА_3, проте доказів на підтвердження зазначених обставин не надав.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав йому слово для пояснень та відхилив клопотання про допит свідка не спростовують висновків суду, оскільки з журналу судового засідання вбачається, що позивач заявляв клопотання, ставив питання свідкам, надавав додаткові пояснення. Будь - яких зауважень на журнал судового засідання до суду не подавав.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Процесуальних порушень, які призвели до неправильного вирішення справи колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді