АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/375/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Гринчука Р.С.,

секретар Гриньова А.М.

з участю позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/11153/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 5 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначала, що у червні 2008 року сторони зареєстрували шлюб в період якого народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя у позивача із відповідачем не склалося, а тому вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. 23 лютого 2012 року рішенням суду шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. У липні 2012 року позивач разом із малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, переїхали на постійне місце проживання до батьків позивача АДРЕСА_1. Рішенням суду із відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини всіх видів заробітку. Проте, відповідач добровільно кошти не сплачує, крім того, з моменту розірвання шлюбу та по даний час відповідач не підтримує із сином ОСОБА_3 будь-яких зв'язків, не цікавиться його здоров'ям, не відвідував дошкільний навчальний заклад та не відвідує загальноосвітню школу де на даний час навчається син. У серпні 2014 року позивач звернулася до служби у справах дітей Ковельської міської ради щодо ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків по утриманню, навчанню та вихованню сина ОСОБА_3. В зв'язку із цим з відповідачем були проведені неодноразові профілактичні бесіди. 4 вересня 2014 року на відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, позивач зверталася до ________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції - Логінова С.М. Провадження № 22-ц/792/375/17

Доповідач -Костенко А.М. Категорія № 52

відповідача з проханням про надання дозволу на виїзд їхнього сина ОСОБА_3 за кордон на відпочинок та оздоровлення. Проте, реалізувати виїзд за кордон вона не може, оскільки не має дозволу відповідача, який в свою чергу відмову нічим не обґрунтовував.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 5 грудня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з рішенням суду не погоджується, просить його скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, при прийнятті рішення суд керувався одними доказами та не брав до уваги інші, що свідчить про неповне з'ясування судом обставин справи. Зазначала, що судом першої інстанції не було взято до уваги висновок органу опіки та піклування м. Ковель про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, не прийнято до уваги повідомлення виконавчого комітету Хмельницької міської ради в якому орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради підтримує вищевказаний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, не враховано наданої шкільним психологом довідки ЗОШ І-ІІІ ст.№3 м. Ковеля про ставлення ОСОБА_6 до свого батька ОСОБА_2, довідки щодо того, що ОСОБА_2 до навчальних закладів не з'являвся, навчанням син не цікавився, участі в його вихованні не приймав та не приймає, та й узагалі весь судовий процес зводився не до факту правомірності і обґрунтованості прийнятого Комісією рішення, яке відповідає інтересам дитини, а до вирішення якихось принципових суб'єктивних питань, які залишилися після розлучення у відповідача по відношенню до позивача. Крім того, судом першої інстанції не було враховано того факту, що малолітній ОСОБА_6 не бачив свого батька та не спілкувався із ним вже майже п'ять років, і наслідки появи батька можуть бути для дитини невтішними.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У відповідності до п. п.3, 4 ч. 1 та ч. 2, ст. 309 підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 1 червня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є ОСОБА_2.

Рішенням суду від 21 лютого 2012 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ? всіх видів заробітку.

Рішенням суду від 23 лютого 2012 року шлюб між сторонами було розірвано, неповнолітня дитина залишилась проживати разом з матір'ю ОСОБА_1

Після розірвання шлюбу в липні 2012 року ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 переїхали проживати в м. Ковель Волинської області та з того часу син ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю.

Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини, а саме взагалі жодного разу не відвідав дитину по місцю її проживання, не спілкується з дитиною протягом п'яти років, ні особисто, ні засобами зв'язку (телефоном, інтернет зв'язком, скайпом тощо), не виявляє жодного інтересу до внутрішнього світу дитини, її потреб, здобуття дитиною освіти, її духовних цінностей, не цікавиться як дитина навчається, чим вона захоплюється, які в неї потреби як матеріального так і духовного плану та інше, не відвідує навчальний заклад, в якому навчається дитина, взагалі самоусунувся від процесу виховання сина.

При цьому, жодних перешкод в участі у вихованні у відповідача немає, позивач не перешкоджає йому брати участь у вихованні дитини, не є такою перешкодою і проживання дитини в іншому населеному пункті, оскільки відстань до місця проживання дитини не є значною, а крім того відповідач має всі можливості дистанційного спілкування з дитиною та його вихованню через наявні засоби зв'язку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 червня 2015 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 було відмовлено, однак при цьому попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3, а контроль за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_2 покладено на орган опіки і піклування Хмельницької міської ради.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради від 29 квітня 2016 року, даний орган вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому, орган опіки і піклування врахував пояснення самого ОСОБА_6, який зазначив, що батько з ним не спілкується, він батька не бачив і фактично його не знає, після рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12 червня 2015 року ОСОБА_2 свого ставлення до неповнолітнього сина не змінив, не відвідував його за місцем проживання, не цікавився сином, не спілкувався з ним, не приймає участь в його вихованні тощо. Також органом опіки і піклування направлявся запит до Службу в справах дітей виконкому Хмельницької міської ради щодо виконання ОСОБА_2 рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12 червня 2015 року про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3. Згідно інформації із Службу в справах дітей виконкому Хмельницької міської ради ОСОБА_2 ігнорував запрошення працівників служби, на письмові повідомлення не відгукнувся, двері в помешкання не відчиняв. На засідання органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради, де розглядалась заява позивача, ОСОБА_2 не з'явився. Отже, з врахуванням викладеного орган опіки і піклування дійшов висновку, що враховуючи, що ОСОБА_2 не змінив ставлення до виховання сина, ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання сина, не проявляє стосовно дитини батьківської турботи та не цікавиться ним.

За повідомленням виконавчого комітету Хмельницької міської ради на запит суду першої інстанції питання про доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його сина ОСОБА_3 було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 26 жовтня 2016 року вже під час розгляду справи в суді. На даному засіданні ОСОБА_2 підтвердив, що не бере участі у вихованні сина, а тому Орган опіки і піклування виконкому Хмельницької міської ради підтримує висновок органу опіки і піклування Ковельської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його сина ОСОБА_3.

Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається при наявності вини в діях батька та даних про те, що до відповідача раніше було застосовано попередження про необхідність змінити ставлення до дитини.

З врахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає доведеним, що відповідач при відсутності жодних перешкод навіть після рішення суду про його попередження про необхідність змінити ставлення до дитини своє ставлення до сина не змінив, протягом тривалого часу - біля п'яти років умисно свідомо нехтує своїм обов'язком по вихованню та розвитку дитини, умисно зі своєї вини ухиляється від виховання сина, хоча має реальну можливість виконувати свої обов'язки, передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України, дитина батька внаслідок таких дій відповідача у віці вісім років не бачила і взагалі не знає, а відповідач жодних заходів щодо зміни свого ставлення до дитини не вживає. При цьому, позивач не чинить жодних перешкод в спілкуванні дитини з батьком.

Висновок суду першої інстанції про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано достовірних доказів ухилення відповідача від виховання дитини, відповідач не відвідує дитину, оскільки син проживає в іншому населеному пункті, і відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина не відповідає обставинам справи.

В матеріалах справи достатньо достовірних доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, після відповідного попередження свого ставлення до дитини не змінив. Не є перешкодою і проживання дитини в іншому населеному пункті, відстань до місця проживання дитини не є досить значною, а крім того відповідач має всі можливості дистанційного спілкування з дитиною та його виховання через відповідні засоби зв'язку.

При цьому, сплата чи несплата аліментів на утримання сина не являється підставою для позбавлення батьківських прав чи відмови в цьому, оскільки такий обов'язок по утриманню дитини шляхом сплати аліментів покладений на одного з батьків сімейним законодавством незалежно від наявності чи відсутності батьківських прав на дитину.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 5 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1157 грн. 52 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

Згідно з оригіналом А.М. Костенко