Номер провадження: 22-ц/785/1273/17
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 098 459,71 грн. та витрат, пов'язаних із зверненням до суду.

Представник позивача посилався на те, що на підставі кредитного договору № 0 від 02 липня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_4, банк надав останній кредит у розмірі 89 000,00 доларів США, строком до 07 липня 2018 року, із сплатою 14,5 % річних за користування кредитними коштами (далі - Кредитний договір).

Наданий ОСОБА_4 кредит забезпечений порукою ОСОБА_3, про що 02 липня 2008 року було укладено договір поруки № 35001 (далі - Договір поруки).

Умови зазначеного Кредитного договору позивачем виконані, проте відповідач ОСОБА_4 не виконувала його умов, а саме своєчасно не повертала кредитні кошти і відсотки за користування ними, та ухилялася від зустрічі з представниками позивача, ніяких заходів по погашенню заборгованості не вживала.

На час звернення позивача до суду заборгованість за зазначеним Кредитним договором склала 1 098 459,71 грн.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 1 098 459,71 грн. та витрати, пов'язані зі зверненням до суду.

У судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлявся належним чином, проте надав до суду заяву про розгляд справи за йото відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, та надали суду заяви, згідно яких позовні вимоги визнали в повному обсязі і просили розгляд справи провести за їх відсутності (а.с.51, 52).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» були задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

При цьому, колегія суддів зазначає, що апелянт ОСОБА_3 за зазначеною ним в апеляційній скарзі адресою, яка між тим є адресою, за якою він зареєстрований у встановленому законом порядку (а.с.42,60,142), жодного разу не отримував поштової кореспонденції, не дивлячись на те, що суд повідомляв його про необхідність усунення недоліків апеляційної скарги, а потім - чотири рази відкладав розгляд справи за вказаної причини (а.с. 70-73, 93-96, 109-112, 127-129, 146-148, 149-152).

При цьому, в апеляційній скарзі його представником вказаний адвокат Федяєв С.В. який між тим і усунув недоліки апеляційної скарги (а.с.77-78), проте, не надав до суду документів, які б свідчили про його представництво в суді від імені апелянта ОСОБА_3

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про зловживання апелянтом ОСОБА_3 своїми процесуальними правами, оскільки ніщо не перешкоджало йому в період з 26.09.2016 року по теперішній час (5 місяців) дізнатись про рух його апеляційної скарги та про результати її розгляду, у тому числі через канцелярію суду, або через інформацію, яка оголошена на сайті апеляційного суду Одеської області.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_4, представником якої згідно ордеру і Витягу з договору про надання правової допомоги, є Федяєв С.В. (а.с.74-75), чотири рази повідомлялась про час і місце судового засідання саме через свого представника - Федяєва С.В., як то передбачено ч.5 ст. 76 ЦПК України (а.с. 85, 103, 126, 154).

Представник позивача - ПАТ «Дельта Банк» також жодного разу не з'явився до суду апеляційної інстанції, будучи також чотири рази належним чином повідомленим про час і місце судових засідань, надавши суду лише свої заперечення на апеляційну скаргу (а.с.116-117).

У зв'язку з викладеними обставинами та враховуючи повне ігнорування особами, які беруть участь у справі, розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність розгляду справи у їх відсутність, на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що 2 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений Кредитний договір на суму 89 000 доларів США, і що в той же день між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки, підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України вважаються встановленим і не підлягають доказуванню.

Більше того, відповідачі у повному обсязі визнали позовні вимоги, про що свідчать їх заяви (а.с.51,52), у зв'язку з чим та на підставі ч.4 ст. 174 ЦПК України суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Так, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Разом з тим, пославшись на вимоги вищезазначеного цивільно-процесуального законодавства, суд також обгрунтував свій висновок про необхідність задоволення позовних вимог, з посиланням на ст.ст.526, 554, 611,612, 1054 ЦК України, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Доводи апелянта з приводу того, що він не визнавав позов, є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами, які маються в матеріалах справи, та спростовуються вищевказаними заявами до суду (а.с.51,52).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідачів кредитної заборгованості на користь позивача солідарно.

При цьому суд правомірно вказав, що відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як і солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу на оскаржуване судове рішення, апелянт ОСОБА_3 посилається на те, що відповідачів не було повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні: АКІБ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Однак, дані доводи апелянта є безпідставними, з огляду на наступні обставини.

Так, договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними і забезпечувальними договорами був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» 08.12.2011 року. Згідно цього договору та у відповідності до ст. 514 ЦК України права вимоги по Кредитному договору і Договору поруки по даній справі перейшли від первісного кредитора - АКІБ «УкрСиббанк» до нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк» (а.с.33-35).

Після цього, боржник ОСОБА_4 продовжувала сплачувати кредит і відсотки по ньому вже на користь нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк», а саме до 26.06.2013 року, сплативши при цьому 27 296,48 грн. (а.с.119).

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги з приводу того, що позивач не направляв на адресу відповідачів письмових вимог щодо виниклої заборгованості по Кредитному договору та необхідності дострокового погашення всієї суми кредитної заборгованості, як то передбачено п. 12.1 Кредитного договору.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що зазначені доводи спростовуються письмовими досудовими вимогами на адресу відповідачів про необхідність дострокового погашення всієї суми заборгованості від 21.02.2014 року № 31.4-08/1670/14 та № 31.4-08/1695/14 (а.с.29-30).

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги з приводу того, що позивач не надав суду розрахунку кредитної заборгованості відповідачів перед позивачем, то вони також спростовуються наявним у справі розрахунком цієї заборгованості, станом на 12.02.2014 року (а.с.119).

Та обставина, що даний розрахунок був наданий лише суду апеляційної інстанції, пов'язана з визнанням відповідачами позову в суді першої інстанції, про що зазначено вище, у зв'язку з чим суд керувався лише довідкою про заборгованість відповідачів перед позивачем станом на 12.02.2014 року (а.с.27).

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то вони є безпідставними, з огляду на наступні обставини.

Так, як вбачається з матеріалів справи, Кредитний договір був укладений до 07.07.2018 року.

Разом з тим, оскільки позивач 21.02.2014 року направив на адресу відповідачів письмові вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, то строк виконання основного зобов'язання був змінений позивачем і настав саме із вказаного часу.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду із даним позовом 11.03.2014 року, то строк позовної давності до вимог щодо стягнення кредитної заборгованості, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 995 468,92 грн. і заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 102 990,79 грн., не сплив.

Крім того, як вбачається із розрахунку кредитної заборгованості, то вона відраховується з 26.04.2013 року, тобто в межах строку позовної давності.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко