Справа № 642/1250/16ц
З А О Ч Н Е Р ІШ Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Ольховського Є. Б.
при секретарі - Пановій Г.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики та іпотеки , -
Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказав що 25.04.14 року уклав з ОСОБА_4 договір позики за яким отримав 228400 грн. та забов*язався повернути борг частками строком до 25.04.2020 року. В цей же день на забезпечення договору позики сторони уклали договір іпотеки за яким позивач передав відповідачу в іпотеку належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_3 Позивач прохає визнати обидва договори недійсними як такі що укладені в наслідок обману. Зазначене обґрунтовує тим що відповідач обманув його щодо закриття КС «Східноєвропейська кредитна спілка» в якій ОСОБА_1 брав позику, обманув щодо необхідності сплачувати проценти за період у який позивач не користувався кредитом, обманув щодо мети укладення спірних договорів оскільки насправді намагався заволодіти його квартирою.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали посилаючись на підстави вказані в позові. Позивач пояснив що раніше брав позику в КС «Східноєвропейська кредитна спілка». ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_1 допомогу в погашенні заборгованості перед КС оскільки остання повинна була закритись протягом 2 днів. Ніяких коштів готівкою позивач не отримав оскільки ОСОБА_4 повинен був погасити заборгованість ОСОБА_1 перед Кредитною спілкою. Повіривши відповідачу, ОСОБА_1, в приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_3, підписав обидва договори уважно їх не перечитавши. При цьому не звернув увагу що зросла сума боргу на відсотки які нараховані неправомірно. Пояснив що був у нетверезому стані. Після того як позивач виявив бажання продати належну йому квартиру та розрахуватись з боргами ОСОБА_4 почав ухилятись від зустрічей та не віддавав документи на спірну квартиру.
3-я особа до судового засідання не зявилась. Про час розгляду справи повідомлялась належним чином.
Відповідач до судового засідання не зявився. Про час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Заперечень на позо не надав. За згодою позивача суд вважає за можливе розглянути справ заочно на підставі наявних доказів.
Вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив що позов задоволенню не підлягає за наступним:
Судом встановлено що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 17.11.2005 року ( с.с. 9).
25.04.2014 року у простій письмовій формі між сторонами було укладено договір позики на суму 228400 грн. які ОСОБА_1 забов*язався повернути до 25.04.2020 року (с.с. 7-8). На забезпечення вказаного договору було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки ( с.с. 9-11).
Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.
Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме, якщо одна зі сторін правочину навмисне ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.
З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 (далі - постанова) вбачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.
У п. 20 вказаної постанови роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Згідно вимог ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Звернувшись до суду з вимогою про визнання договору недійсним, належних та допустимих доказів наявності обставин, які відповідно до є підставою для визнання договору недійсним, позивач не надав.
Позивач зазначає, що був обманутий в тому, що він не мав наміру укладати іпотечний договір. Проте, судом встановлено, що він сам надав приватному нотаріусу документи для підготовки правочину, Крім того матеріалами справи не доведено що позивач не мав достатньо часу для вивчення оспорюваного договору, власноручно підписував іпотечний договір, мав достатньо часу для його вивчення.
Всі допитані в судовому засідання свідки пояснили що про обставини справи та взаємовідносини між сторонами дізнались тільки після укладання оспорюваних договорів. Безпосередньо свідками подій що передували підписанню договорів вони не були.
Надані позивачем витяги з ЄРДР щодо відкриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 не є підтвердженням встановлення наявності провини останнього, зокрема хоча б предявлення підозри відповідачу або приватному нотаріусу.
Згідно наявних матеріалів справи суд не вбачає жодних доказів на підтвердження того, що спірний договір укладався під впливом обману.
Крім того суд звертає увагу на наступне: обставини які є предметом доказування в проваджені що розглядається, були предметом судового розгляду за наслідками якого - рішенням від 07.10.2015 року судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області , було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки за оспорюваним договором від 25.04.2014 року. Тобто вказаний договір іпотеки вказаним судовим рішенням що набуло законної сили, презюмовано визнаний чинним та правомірним.
Таким чином, суд вважає, що оскільки позивачем не доведено факту введення його в оману іншою стороною договору, то зазначена підстава для визнання його недійсним відсутня.
На підставі викладеного там керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 209, 212-215, 224 ЦПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, ст.ст.16,234,387,388,638 ЦК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики та іпотеки залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Є.Б. Ольховський