Справа № 310/7318/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Черткової Н.І., при секретарі Димовій Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини.

Позивач вказав, що 22.07.2009 року він був прийнятий на роботу до ПрАТ "Азовський машинобудівний завод'" на посаду токаря. 30.06.2015 року він звільнився за власним бажанням. В день звільнення з роботи позивачу не було виплачено заробітну плату за 2014-2015 р.р. у розмірі 7564, 96 грн. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними.

Разом з тим позивач вказав, що згідно норм чинного законодавства України, його розрахунків та фактичних обставин, він має право на отримання невиплаченої йому заробітної плати у розмірі 7564,96 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з період липня 2015 року по лютий 2017 року у розмірі 31168,92 грн.

ОСОБА_1 зазначив, що згідно чинного законодавста України він також має право на отримання від відповідача компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строків її виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Позивач вказав, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого грошового доходу і приросту індексу споживчих цін та становить 2424, 05 грн.

Разом з тим позивач вказав, що та обставина, що відповідач до теперішнього час не провів з ним повний розрахунок завдала йому моральної шкоди, так як через невиплату заробітної плати у нього на той час були відсутні необхідні кошти для сплати комунальних платежів та належне харчування сім»ї

Позивач в судове засідання не з'явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, прохав суд розглянути справу за відсутності їх представника, надав судові письмові заперечення про часткове визнання позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді токаря в період з 22.07.2009 року по 30.06.2015 року.

Відповідно до наказу № 3 від 30.06.2015 року позивач звільнився з посади 30.06.2015 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КзПП України, що підтверджується записами в його трудовій книжці.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення.

В судовому засіданні встановлено, що остаточний розрахунок із заборгованості по заробітній платі передбачений ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача з ним не проведений і заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем складає 7564,96 гривень, що підтверджується довідкою від 27.01.2017 року, наданою відповідачем і саме цю суму прохає стягнути позивач.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Суду відповідачем наданий розрахунок середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, зроблений відповідачем.

Суд бере його за основу, оскільки він виконаний відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100, період нарахування взятий вірно, починаючи з дати звільнення з 30.06.2015 року, але суд, враховуючи ту обставину, що по теперішній час кінцевий розрахунок з позивачем не здійснений, вважає необхідним стягнути з відповідача середній заробіток, починаючи з дати звільнення позивача по лютий 2017 року (включно) і в такому разі середній заробіток буде складати - 21147,69 гривень (62,40 гривень середньоденний заробіток х 421 кількість робочих днів з 01.07.2015 по 28.02.2017 року).

Згідно ст. 34 ЗУ "Про оплату праці", компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Стаття 3 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" зазначає, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідачем наданий судові розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати позивача у зв»язку з затримкою терміні її виплати, суд бере його до уваги, оскільки він зроблений вірно у відповідності до пп.2.2.8 Інструкції зі статистики із заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, і складає 1951,36 гривень.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» ( зі змінами та доповненнями) роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено, що несвоєчасне отримання позивачем заробітної плати призвело його до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Приймаючи до уваги принципи розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1102,40 грн. та на користь держави - у розмірі 1102,40 грн.

На підставі ст.ст. 116, 117, 233,237-1 КЗпП України, ст. 34 Закону України ""Про оплату праці"", п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та керуючись ст.ст. 10,11, 57-60, 62, 64, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати у розмірі 7564 (сім тисяч п»ятсот шістдесят чотири гривні), 96 коп., компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у розмірі 1951 (одна тисяча дев»ятсот п»ятдесят одна гривня), 36 коп.,середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21147 (двадцять одна тисяча сто сорок сім гривень), 69 коп., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень), 00 коп., а всього у розмірі 31664,01 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1102, 40 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» () на користь Державної судової адміністрації України ( ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у урозмірі 1102, 40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: