Справа № 226/1762/16-ц
Провадження № 2/226/17/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11.01.2017 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Тіссен О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого вказав, що 04.10.2003 року він уклав шлюб з відповідачем, у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_3. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 23.12.2013 року шлюб між сторонами розірваний. Під час шлюбу 24.02.2004 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Димитрівської державної нотаріальної контори 24.02.2004 року, реєстровий №333, ними була придбана однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 28,5 м2, в тому числі житловою - 14,7 м2. Також під час шлюбу 30.05.2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області 30.05.2005 року, реєстровий №3140, ними було придбано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 45,4 м2, в тому числі житловою - 26,0 м2. Обидві квартири були придбані на ім'я відповідача ОСОБА_2, а грошові кошти на придбання квартир надавав саме він. Оскільки згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, позивач просить суд визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та залишити відповідачу двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про підтримання ним своїх позовних вимог та прохання їх задовольнити, а також про свою згоду на ухвалення у справі заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася неодноразово у спосіб, передбачений діючим цивільним процесуальним законодавством, жодних заяв та клопотань суду не надала, про причини своєї неявки суду не повідомила.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши докази у справі окремо і в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 04.10.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8), у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_3 (а.с. 9), яка зареєстрована разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 29).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 23.12.2013 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 10).

За договором купівлі-продажу від 24.02.2004 року, посвідченим державним нотаріусом Димитровської міської нотаріальної контори ОСОБА_4, житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 28,5 м2, жилою площею 14,7 м2, належить на праві приватної власності відповідачеві ОСОБА_2 та зареєстровано за нею, як за власником, у Бюро технічної інвентаризації м. Димитрова 03.03.2004 року (а.с.11, 12). Станом на 27.12.2016 року власник зазначеної квартири не змінився, ним продовжує бути ОСОБА_2 (інформаційна довідка № 77154539, а.с. 44).

За договором купівлі-продажу від 30.05.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Богатовим С.Г., житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 45,4 м2, жилою площею 26,0 м2, належить на праві приватної власності відповідачеві ОСОБА_2 та зареєстровано за нею, як за власником, у Бюро технічної інвентаризації м. Димитрова 15.06.2005 року (а.с.13, 14). Станом на 27.12.2016 року власник зазначеної квартири не змінився, ним продовжує бути ОСОБА_2 (інформаційна довідка № 77150287, а.с. 42-43).

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність придбаного в період шлюбу майна подружжю закріплена і ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 69 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, при цьому за положенням ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що спірні квартири були придбані під час шлюбу сторін - після укладення 04.10.2003 року шлюбу та до його розірвання 03.01.2014 року.

За таких обставин, суд вважає, що квартири, які знаходиться за адресами: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2, є спільною сумісною власністю подружжя, тому ці квартири необхідно поділити між сторонами. Доказів на підтвердження придбання квартир одним з подружжя за кошти, що належали йому особисто, суду не надано.

За відомостями звіту № 014/10/016 від 11.10.2016 року про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості, оціночна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 складає 39 952 (тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) гривні 00 копійок (а.с. 15-25).

За відомостями звіту № 015/10/016 від 11.10.2016 року про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості, оціночна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_2 складає 60 030 (шістдесят тисяч тридцять) гривень 00 копійок (а.с. 15-25).

У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, і при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладене, позицію позивача ОСОБА_1, який просить визнати за ним право власності на квартиру, площа та оціночна вартість якої є меншими, ніж площа і вартість іншого об'єкту спільної сумісної вартості подружжя, те, що на утриманні відповідача ОСОБА_2 після розірвання шлюбу між сторонами перебуває неповнолітня дитина, враховуючи інтереси сторін і дитини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача.

За правилами ч. 3 ст. 372 ЦК України, в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові втрати в сумі 600 гривень 33 копійки.

На підставі викладеного, ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 28,5 м2, житловою площею 14,7 м2.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право приватної власності на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 45,4 м2, житловою площею 26,0 м2.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 28,5 м2, житловою площею 14,7 м2; та двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 45,4 м2, житловою площею 26,0 м2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, судовий збір в сумі 600 (шістсот) гривень 33 копійки.

Заява про скасування заочного рішення може бути подана відповідачем до суду, що його ухвалив, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Салькова