Справа № 462/5123/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року Залізничний районний суд міста Львові в складі головуючого судді Румілової Н.М., при секретарі Кіптіла В.М., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 22.07.2015року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідач по справі ОСОБА_3 його сестра. Згідно договору купівлі продажу від 14.09.1965 року їх мати ОСОБА_6 стала власником ? частики будинку 4 по вул.Вигоди в м.Львові. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 5.12.1977 року, виданого нотаріусом 5-ї ОСОБА_5 державної нотаріальної контори власником ? частини спадкового майна став ОСОБА_7, а сторони по справі стали власниками по ? ідеальної частки будинку. Свідоцтво зазначає, що з ? частин будинку з відповідними господарськими прибудовами по вул. Вигоди 4 в м.Львові належали померлій ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 3-ю ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою 28.08.1965 року по реєстру №7697/1 та договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 3-ю ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою 14.09.1965 р. по реєстру №9433/1 , зареєстрованих в БТІ за №659. В свідоцтві також надруковано, що половина спадкового майна залишається відкритою для спадкодавця ОСОБА_3, при цьому не врахована частка в спадкову майні позивача. Таким чином на час смерті ОСОБА_6 21.12.1975 року, вона була власником 3/4 частки будинку, її чоловік ОСОБА_7 ? частки будинку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.2010 року після смерті спадкодавця ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_3 успадкувала 2/3 частки спадкового майна будинку, ОСОБА_1 - успадкував 1/3 . Після смерті своєї дружина ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору не звертався. Вважає, що слід визнати заповіт, складений , ОСОБА_7 17.08.1999 року , недійсним , оскільки спадкодавець ОСОБА_7 перебував у хворобливому стані, не міг себе обслуговувати, переніс інсульт, не міг особисто підписати заповіт. Крім того, вважає, що оскільки ОСОБА_7 після смерті не звертався в нотаріальну контору з питання прийняття спадщини тому ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 прийняли спадщину в рівних частках. Просить суд визнати недійсним заповіт, посвідчений Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою 17.08.1999 року , реєстровий номер 2056.

Позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, додали, що ОСОБА_7 не міг пересуватися, так як знаходився в хворобливому стані, та не складав заповіт в нотаріальній конторі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти позову заперечили, зазначили, що заповіт відповідає вимогам, вимоги позивача необґрунтовані, померлий ОСОБА_7 усвідомлював значення своїх дій під час складання заповіту , він міг пересуватися та особисто звертався до нотаріуса. Крім того, 3 річний строк звернення до суду, встановлений законодавством, сплив, оскільки позивач знав про складений заповіт та ще 5.02.2010 року звернувся в нотаріальну контору з питання прийняття спадщини за заповітом. Просили у позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала письмове клопотання про розгляд справи без її участі, заперечень проти позову не надано.

Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають відмові з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 1999 року помер ОСОБА_7 у віці 77 років, про що зроблений актовий запис № 5158 відділом РАГС Львівського міськвиконкому.

За життя 17 серпня 1999 року він склав заповіт, посвідчений Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою у реєстрі №2056, згідно до якого належний йому на праві власності будинок 4 по вул.Вигоди у м.Львові заповів дітям у таких частинах: - 1/3 частину вказаного будинку синові ОСОБА_1, а 2/3 частині дочці ОСОБА_3.

Сторонами не заперечувалось, що вони є діти померлого 21 серпня 1999 року ОСОБА_7

5.02.2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся в ОСОБА_5 державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, що підтверджується її копією в спадковій справі 865/09.

Згідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 лютого 2010 року, посвідченого Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою у реєстрі №3-313, ОСОБА_3 належить за заповітом 2/3 частки будинку 4 по вул.Вигоди у м.Львові, а ОСОБА_1 1/3 частки зазначеного будинку.

Згідно до ст.541 ЦК ( в ред.1963р.) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущенні.

Суд вважає, що позивач не надав на підтвердження своїх доводів жодного доказу. Пояснення свідків суд не приймає до уваги , оскільки як розяснив Пленум Верховного суду України від 6.11.2009 року №9 в своїй Постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Як вбачається з п.28 зазначеної Постанови перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК ) - від дня,коли особа довідалася або могла довідатися про порушеннясвого права або про особу, яка його порушила.

Суд вважає, що позивач пропустив встановлений ст.257 ЦК трирічний строк звернення до суду, оскільки про складений заповіт батьком він знав у 2010 році, та звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом , отримав 26 лютого 2010 року Свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Суд оцінює достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності та приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту, що в момент складання заповіту спадкодавець не міг керувати своїми діями, не мав можливості звернутися до нотаріуса. Суд приходить до висновку, що при оформленні заповіту волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, а підстави для визнання правочину недійсним відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 213- 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н.М.Румілова