УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 18.09.2014 між позивачем та відповідачем укладений договір про користування електричною енергію № 2.

Вказував, що відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання щодо здійснення оплати за спожиту електричну енергію, в результаті чого у останньої, станом на 25.07.2016, виникла заборгованість у розмірі 11 942,99 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, 3% річних та інфляційну складову в загальному розмірі 9190, 11 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість в розмірі 6 823, 99 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 4 838, 63 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 453, 93 грн. та вирішено питання судових витрат.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначала, що позивач не довів наявність зобов'язань відповідача перед ПАТ «Київенерго», оскільки без письмового типового договору у позивача відсутні підстави для пред'явлення вимоги щодо сплати відповідачем коштів за спожиту енергію.

Вказувала, що до 25.09.2014 не укладала з позивачем жодних договорів щодо надання житлово-комунальних послуг.

Справа № 752/11726/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3141/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Наголошувала, що борг нараховувався не за фактично спожиту нею енергією, оскільки за період з 2006 по 2013 роки відповідач не проживала в будинку.

Враховуючи наведене, просила рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Також, не погоджуючись із вказаним рішенням суду з апеляційною скаргою звернувся представник ПАТ «Київенерго» мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказував, що електроустановки споживача підключені до електромережі ПАТ «Київенерго» з моменту введення житлового будинку в експлуатацію.

Зазначав, що від відповідача не надходило заяви про відключення від електромережі, що підтверджує безоплатне споживання відповідачем електричної енергії.

Оскільки відповідачем не здійснювалася оплата спожитих послуг, сума боргу формувалася з січня 2009 року.

Наголошував, що судом при ухваленні рішення не було взято до уваги доводи позивача про переривання строку позовної давності шляхом часткової оплати відповідачем за спожиту енергію.

Враховуючи наведене, просив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав, апеляційну скаргу ПАТ «Київенерго» просили залишити без задоволення.

Представник ПАТ «Київенерго просила апеляційну скаргу задовольнити, проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечувала, просила скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 та має особовий рахунок № НОМЕР_1.

25 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Київенерго» укладений договір № 2 про користування електричною енергією (а.с. 26).

Відповідно до умов вказаного договору оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем.

В результаті невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо щомісячної сплати за спожиту електричну енергію, у останньої утворилась перед ПАТ «Київенерго» заборгованість в розмірі 11 942,99 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з боку відповідача мало місце порушення умов договору, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню. Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, у зв'язку з чим було розраховано суму заборгованості, виходячи з положень ст. 264 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 встановлено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Як вбачається з особової картки споживача, у ОСОБА_1 наявна заборгованість перед ПАТ «Київенерго» за період з липня 2005 по липень 2016 року (а.с. 11-18).

Суд першої інстанції, виходячи з положень ст.ст. 257, 264 ЦК України та з урахуванням поданої заяви про застосування строків позовної давності, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за спожиту електроенергію у розмірі 6 823, 99 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведену правову норму, колегія суддів погоджується із нарахованим судом розміром інфляційної складової боргу та 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що позивач не довів наявність зобов'язань відповідача перед ПАТ «Київенерго», оскільки без письмового типового договору у позивача відсутні підстави для пред'явлення вимоги щодо сплати відповідачем коштів за спожиту енергію, як і доводи останньої про те, що до 25.09.2014 нею не укладався з позивачем жодний з договорів щодо надання житлово-комунальних послуг, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Встановлено, що ПАТ «Київенерго» надавало електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 у свою чергу, споживала вказану послугу, відтак у останньої виникає обов'язок оплати наданої позивачем послуги.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем 25.09.2014 укладений договір про користування електричною енергією, який містить підписи обох сторін правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відтак, підписання сторонами вказаного договору свідчить про погодження ними та прийняття всіх істотних умов такого договору.

Крім того, п. 6 Правил користування електричною енергією для населення передбачено,що у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору. Енергопостачальник припиняє подачу електричної енергії на об'єкт споживача та вживає заходів для запобігання розкраданню чи пошкодженню приладів обліку, використанню електричної енергії без обліку.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 про те, що за адресою: АДРЕСА_1, остання не проживала, а відтак не споживала електричну енергію, у зв'язку з чим у неї відсутній обов'язок по сплаті за надання електроенергії, є безпідставними, оскільки всупереч вищенаведеній правовій нормі матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення відповідача до ПАТ «Київенерго» із повідомленням про припинення користування електричною енергією.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що відповідач безоплатно споживала надану позивачем електричну енергію, а відтак у ОСОБА_1 наявні зобов'язання по оплаті боргу.

Суд також надає оцінку наявним в матеріалах справи доказам, які свідчать про те, що відповідач не допускала представників ПАТ «Київенерго» до лічильника, що зумовило нарахування за базовими показниками.

Не заслуговують на увагу і доводи представника ПАТ «Київенерго» щодо переривання строку позовної давності шляхом часткової оплати відповідачем за спожиту енергію, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2170 цс16, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відтак, висновок суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарг цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: