АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С .

за участю: представника ПАТ КБ „ПриватБанк" - Бацей Т.М.,

ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк" на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" (далі -ПАТ КБ „ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Вказувало на те, що відповідно до укладеного договору від 6 лютого 2014 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором станом на 25 жовтня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 23965 грн 13 коп, яка складається з непогашеної суми кредиту -14867 грн 35 коп, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 6930 грн 39 коп, пені та комісії - 550 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 1117 грн 39 коп.

Посилаючись на ці обставини, банк просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість.

-------------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц-50/17 головуючий у І-й інстанції Мілінчук С.В.

категорія:19/27 суддя-доповідач: Міцней В.Ф.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ,,ПриватБанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 6 лютого 2014 року між ПАТ КБ ,,ПриватБанк", та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, ознайомлення з цими Умовами і Правилами.

Відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язався щомісяця вносити платежі в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менш ніж 50 грн та не більше залишку заборгованості.

На виконання вказаного договору відповідачу був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_2 у національній валюті України.

З розрахунку позивача вбачається, що станом на 25 жовтня 2015 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 23965 грн 13 коп, яка складається з непогашеної суми кредиту -14867 грн 35 коп, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 6930 грн 39 коп, пені та комісії - 550 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 1117 грн 39 коп.

Встановлено, що 30 березня 2015 року з 12:57 год. по 14:46 год. було здійснено вісім операцій зі списання готівкових коштів з карткового рахунка відповідача за допомогою послуги ,,списання експрес-платежів по телефону 3700" та послуги Приват-24 на загальну суму 14889 грн 44 коп, з яких 13750 грн перераховано ОСОБА_5, 42 грн - на вклад ,,Скарбничка", який належить відповідачу, сплачено комісію на суму 569 грн 44 коп, що підтверджується випискою про рух коштів та квитанціями платежів (а.с. 97-99, 282-296).

6 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Садгірського відділення поліції Чернівецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області із заявою з приводу незаконного заволодіння невідомою особою його грошовими коштами.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження №0000191, 30 березня 2015 року приблизно о 12:30 год. невідома особа зателефонувала ОСОБА_2 з прихованого номера телефону і, представившись працівником компанії ,,МТС", увійшла в довіру до нього і в подальшому шляхом обману під приводом умовної перевірки блокування номера мобільного телефону НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, дізналася від нього номери мобільних телефонів, на які він здійснював останні дзвінки. Після того, заблокувавши номер телефону ОСОБА_2, отримала доступ до вказаного номера мобільного телефону, за допомогою якого через Інтернет мережу загального доступу заволоділа грошовими коштами у розмірі 14847 грн, знявши їх з карткового рахунка № НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 (а.с.60) .

Отже, несанкціоноване списання коштів з карткового рахунка відповідача здійснено внаслідок шахрайських дій третіх осіб.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За змістом п.37.2 ст.37 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Суду не надано доказів того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Апелянт посилається на те, що 30 березня 2015 року було здійснено авторизацію відповідача шляхом введення паролю входу, повідомлення прізвища, імені та по батькові відповідача, дати його народження та дівочого прізвища його матері.

Однак ці обставини не свідчать про те, що дії чи бездіяльність відповідача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, без встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд не може робити висновок про наявність вини користувача як підстави цивільно-правової відповідальності.

Оскільки у даній справі таких обставин не встановлено, і, враховуючи те, що заборгованість за кредитним договором утворилась внаслідок несанкціонованого списання коштів в сумі 14889 грн 44 коп з карткового рахунка відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України , колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку ,, ПриватБанк" відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: