АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2471/2017 Доповідач в суді апеляційної інстанції-Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.,

при секретарі Горак Ю.М.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «СК «АХА Страхування» про визнання договору споживчого кредиту та договору застави транспортного засобу частково недійсними та стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компаній «АХА Страхування» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суд з зазначеним позовом,який обґрунтовувала тим, що 29 липня 2008 року з АКІБ «УкрСиббанк» уклала договір про надання споживчого кредиту та про заставу транспортного засобу. На виконання умов договору кредиту, 25 квітня 2014 року з АТ «СК «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування придбаного нею автомобіля МАЗДА СХ9реєстраційний номер НОМЕР_1.

3 червня 2014 року автомобіль було викрадено,проте свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування відповідач не виконує. З підстав ЗУ «Про захист прав споживачів» позивачка просила визнати умови договору про надання споживчого кредиту та заставу несправедливими, визнати договір частково недійсним та стягнути з АТ «СК «АХА Страхування» збитки понесені нею в результаті виплати кредиту та відсотків за його користування,а також відшкодувати її моральну шкоду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 відкрито провадження.

Відповідач АТ «СК «АХА Страхування» з ухвалою суду не погодився,його представник Мельниченко О.Д. подав апеляційну скаргу,в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та невірне застосування матеріального права,просить ухвалу суду скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема,що позов підлягає розгляду за місцем знаходження та реєстрації страхової компанії - вул. Ільїнська,8,що територіально відноситься до Подільського районного суду м. Києва. Обґрунтування позивачкою підсудності з підстав ЗУ «Про захист прав споживачів» за місцем її проживання,вважає представник страхової компанії є хибним, оскільки зазначений закон не підлягає до застосування до відносин майнового страхування. Спірні правовідносини між позивачкою та страховою компанією виникли на підставі добровільного страхування наземного транспорту,предметом якого є майнові інтереси страхувальника,що не суперечить закону,пов'язані з володінням,користуванням і розпорядженням наземним засобом,а відтак, на думку особи яка подала апеляційну скаргу,на спірні правовідносини та зазначений спір не поширюється положення ч.5 ст.110 ЦПК України.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до суд першої інстанції з позовом про визнання договору споживчого кредиту, договору застави транспортного засобу частково недійсними та стягнення страхового відшкодування.

Відповідно до ч.5 ст.110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред'явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб'єктивних прав більш зручним.

У п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст.109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (ст.110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч.14 ст.110 ЦПК України). Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів не підсудності справи цьому суду.

Враховуючи, що позивач проживає в Шевченківському районі м. Києва суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про підсудність даної справи Шевченківському районному суду м. Києва.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки спірні правовідносини між позивачем та страховою компанією виникли на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, а відтак - на дані спірні правовідносини не поширюється положення ч.5 ст.110 ЦПК України є безпідставними з наступних підстав.

На підставі ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Договір страхування є різновидом договору з надання послуг і є публічним договором. Відповідно до частини 1 ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.

Сторонами договору страхування є споживач фінансової послуги, та юридична особа, що надає публічні фінансові послуги зі страхування.

Страхування згідно з п. 9 ст. 4 Закону від 12 липня 2001 р. № 2664-Ш «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є різновидом фінансових послуг.

В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів», зазначено що, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно п. 3.4 Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року справа № 1-26/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України: «Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів».

Згідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», відповідно до якого Закон № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», не визначає певних меж своєї дії, та до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема ті, що виникають із договорів страхування.

Аналіз зазначених вище правових норм з урахуванням роз'яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» дає можливість зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

Згідно положень частини 5 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої «позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору».

Позивач за цим позовом проживає в Шевченківському районі м. Києва, а відтак - справа підсудна Шевченківському районному суду м. Києва.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 312,313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді