Справа № 452/297/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"20" березня 2017 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.
при секретарі Топорович В.В.,
із участю: позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1, який належить позивачу на праві власності згідно витягу про державну реєстрацію прав №31926792 від 04.11.2011 року. ОСОБА_2 фактично не проживає за місцем реєстрації з 2012 року, а тому ОСОБА_1 просить у судовому порядку визнати його таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та посилалася на обставини, зазначені в позовній заяві, уточнивши, що звертається до місцевого суду в тому числі виходячи із захисту права власності та просить визнати особу втратившим права на житло відповідно шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання двічі не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку; із заявою про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення до суду не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні проти чого не заперечила позивач.
З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням слід задовольнити виходячи з наступного:
Судом установлено, що будинок АДРЕСА_1 документально і фактично перебуває у власності ОСОБА_1. Дане підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №31926792 від 04.11.2011 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 після укладення шлюбу 08.01.2014 року із ОСОБА_5 змінила своє дошлюбне прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».
Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_6, - матері позивача, проведеного 24.01.2017 року комісією у складі депутатів Кульчицької сільської ради Самбірського району Львівської області відомо, що ОСОБА_2 не проживає в будинку АДРЕСА_1 після розірвання шлюбу із ОСОБА_6 17.08.2012 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
У судовому засіданні із представлених документів, пояснень позивача ОСОБА_1 знайшло своє підтвердження, що відповідач ОСОБА_2 фактично із 2012 року не проживає і лише формально залишився зареєстрованим у будинку АДРЕСА_1, відтак, позов підставний і його слід задовольнити. Крім наведеного позивач наголосила, що вона звернулася до суду виходячи із захисту права власності. А згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного закону України позивач є суб'єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.
Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд прийшов до висновку про підставність позову ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Судові витрати у зв'язку із таким вирішенням спору підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 226 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1; зняти його з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.
Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 640грн. документально підтверджений сплачений судовий збір.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня його проголошення; заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом цього ж строку із дня отримання його копії.

Суддя