У Х В А Л А

Іменем України

12 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КУШТАНА Б.П.

при секретарі ЧУЧЦІ Н.В.

за участю ОСОБА_1 та її представника адвоката Моняка Р.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26 вересня 2016 року про скасування заходів забезпечення зустрічних позовів ОСОБА_3 і ОСОБА_1 один до одного про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржила ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26.09.2016, якою скасовано заходи забезпечення зустрічних позовів ОСОБА_3 і ОСОБА_1 один до одного про поділ спільного майна подружжя, що були застосовані ухвалою цього ж суду від 03.03.2015 у вигляді арешту та опису належного подружжю майна:

будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1

автомобіля-фургона малотоннажного «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», року випуску 2001, д/н НОМЕР_1;

автомобілів: «Nissan Micra 1.0 GX», року випуску 1986, д/н НОМЕР_2, «Mercedes-Benz Vito 110 D», року випуску 2000, д/н НОМЕР_3, «Ford Transit 85 T 240 2.0 D», року випуску 2003, д/н НОМЕР_4, і «Mercedes-Benz 321 D», року випуску 1996, д/н НОМЕР_5;

автомобіля вантажного фургона малотоннажного «Citroen Jamper», року випуску 2001, д/н НОМЕР_6;

причепа легкового - B «Hapert - 1021», року випуску 1995, д/н НОМЕР_7.

Вважає скасування забезпечення позову протиправним і безпідставним. Так, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14.09.2016, яким було поділено спірне майно подружжя, оскаржено нею в апеляційному порядку, про що на момент прийняття рішення про скасування заходів забезпечення позовів було відомо судді, який постановив ухвалу. Про вирішення цього питання судом першої інстанції апелянту не було відомо, вона отримала копію ухвали лише 27.10.2016 від державного виконавця після того, як на її виклик приїжджали працівники поліції, а вона вирішила з'ясувати підстави зняття арешту з майна. Потреба у застосуванні заходів забезпечення позову не відпала, тому підстав для їх скасування не було, цим може бути завдана шкоди законним правам та інтересам апелянта як сторони в спорі, що триває.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст. 154 та інші норми ЦПК України, ОСОБА_1 просить ухвалу місцевого суду скасувати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Моняка Р.В., які апеляцію підтримали, врахувавши, що ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 після відкладення за їх клопотанням розгляду справи в засіданні, де вони були присутні, в наступне судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, клопотань з цього приводу не заявляли, розглянувши апеляційну скаргу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності цих учасників процесу, обговоривши доводи сторони, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Постановляючи 03.03.2015 ухвалу про забезпечення позовів шляхом накладення арешту на вищеперераховане спірне майно та його опису, Ужгородський міськрайонний суд виходив із того, що за характером справи невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення суду чи зробити це неможливим (а.с. 3-4). Суд врахував, що спір за взаємними зустрічними позовами про поділ майна виник щодо права власності на нерухоме та рухоме майно як таке, що було набуте подружжям у спільну власність, тому доводи обох сторін про необхідність і доцільність забезпечення позовів визнав обґрунтованими. З огляду на предмет спору, забезпечення позову є виправданим та має запобіжний характер, його відсутність може істотно утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позовів або й унеможливити таке виконання. Отже, при забезпеченні позову враховувалися вимоги, встановлені ст. 151 ч.ч. 1-3, ст. 152 ч. 1 п. 1, ч. 3, ст. 153 ЦПК України.

13.09.2016 Ужгородський міськрайонний суд ухвалив рішення по суті спору, яким здійснив поділ нерухомого майна подружжя, а в поділі рухомого майна відмовив (а.с. 5-9). У зв'язку з ухваленням цього рішення ОСОБА_3 подав до місцевого суду заяву про скасування заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою цього суду від 03.03.2015 (а.с. 1-2). Ужгородський міськрайонний суд ухвалою від 26.09.2016 указану заяву задовольнив, заходи забезпечення позову скасував із посиланням на норму частини 6 статті 154 ЦПК України, відповідно до якої якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили, проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову (а.с. 12).

Тим часом, на момент прийняття рішення про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 вже оскаржила рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2016, її апеляційна скарга надійшла до місцевого суду 22.09.2016, що стверджується датою на вхідному штампі суду, проставленому на примірнику апеляційної скарги, що його оригінал апеляційний суд оглянув у судовому засіданні. 11.01.2017 в апеляційному суді обидві присутні в засіданні сторони при вирішенні клопотання ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи визнали, що за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції відкрито апеляційне провадження.

Отже, рішення суду першої інстанції по суті спору не набрало законної сили, спір між сторонами не завершився, підстави, у зв'язку з якими суд першої інстанції забезпечив позови і обґрунтованість яких сторонами сама по собі не ставиться під сумнів, продовжують існувати. За таких обставин, скасування заходів забезпечення позовів є передчасним і необґрунтованим, таким, що може істотно утруднити виконання відповідного рішення суду або й унеможливити таке виконання.

Спосіб захисту свого права, рівно як і способи забезпечення своїх прав, вимог позивач обирає на свій розсуд у межах, встановлених законом і/або договором. Право позивача вимагати забезпечення позову передбачене цивільним процесуальним законом (ст.ст. 10, 11, 27, 31, 151 ЦПК України), позивача не може бути позбавлено цього процесуального права як такого. Використання сторонами, які одночасно є позивачами і відповідачами в справі, передбаченого законом права вимагати забезпечення їх позовів та обґрунтована відмова у скасуванні заходів забезпечення позовів не можуть кваліфікуватися такими, що незаконно порушують права сторін.

Відтак, ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 26.09.2016 не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України в розумінні її законності, обґрунтованості та вмотивованості, підстави та мотиви її постановлення в контексті справи не відповідають нормам цивільного процесуального закону, тому на підставі ст. 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України апеляцію, доводи якої заслуговують на увагу, слід задовольнити, постановлену з порушенням норм процесуального права ухвалу суду першої інстанції скасувати, у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення зустрічних позовів - відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 2, ст. 312 ч. 1 п. 2, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26 вересня 2016 року скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення зустрічних позовів ОСОБА_3 і ОСОБА_1 один до одного про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді