Провадження № 2/761/2687/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі: Кріт І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства БФК «Глобал Естейтс», третя особа: ОСОБА_2, про визнання незаконним наказу в частині, зміну дати звільнення, стягнення компенсації за затримку в розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсації по лікарняному листку, індексацію заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства БФК «Глобал Естейтс», третя особа: ОСОБА_2, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.1-4).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2016р. за вказаним позовом відкрито провадження у цивільній справі, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.15).

В судовому засіданні 17.01.2017р. Позивачкою подано заяву про часткове збільшення та зменшення позовних вимог (а.с.73-77), яка протокольною ухвалою суду від 17.01.2017р. прийнята до розгляду (а.с.81-82).

Свої позовні вимоги з урахуванням заяви про часткове збільшення та зменшення позовних вимог та письмових пояснень (а.с.88-91) обгрунтовує тим, що з 02.02.2010р. по 23.11.2016р. позивачка працювала за основним місцем роботи у ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» на посаді головного бухгалтера. 09.11.2016р. позивач подала відповідачу заяву про розірвання трудового договору за власним бажанням (після психологічного тиску), укладеного на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Того ж дня, у Позивачки відбулось загострення хронічної хвороби серця, у зв'язку з чим вона звернулась до медичного закладу «Крапля роси», де проходила останніми роками медичні обстеження, після звернення до якого лікарем було викликано швидку допомогу та видано направлення на госпіталізацію з діагнозом: фібриляція передсердях, миготлива аритмія, тахікардія. З 09.11.2016р. по 18.11.2016р. Позивачка знаходилась на стаціонарному лікування у медичному закладі, про що Відповідачу було надано відповідний листок непрацездатності. Разом з тим, у зв'язку з погіршенням самопочуття, що зумовлено загостренням хронічних хвороб серця та перебування на стаціонарному лікуванні, Позивачка повторно звернулась до лікарні і ЦПМСД Дарницького району зі скаргами на самопочуття, в зв'язку з чим Позивачці було призначено лікування та видано наступний листок непрацездатності на період з 21.11.2016р. по 30.11.2016р., який також було надано Відповідачу. Разом з тим, всупереч чинному законодавству України, Відповідач видав наказ про звільнення Позивачки 09.11.2016р., тобто у день подачі заяви позивачкою, а не зі спливом двотижневого терміну, в зв'язку з чим до трудової книжки позивача було зроблено невірний запис про дату звільнення, що у свою чергу потребує виправлення. Позивачка зазначила, що зобов'язання, покладені на неї роботодавцем вона виконувала вчасно та з усією відповідальністю, проте, не дивлячись на це, роботодавець правдами не правдами зменшував заробітну плату. Так, з 2010 року Позивачці було встановлено оклад 9 605,00 грн., але чомусь з 06.2015р. оклад Позивачки зменшився до 7 605,00 грн., разом з тим, зменшення розміру заробітної плати (заробітку) в односторонньому порядку та не у спосіб, що передбачений трудовим законодавством не допускається, з урахуванням вищевикладеного в зв'язку з одностороннім незаконним зменшенням посадового окладу та заниження нарахувань по заробітній платі, Відповідач недоплачував Позивачу індексацію заробітної плати. Окрім того, Позивачка зазначила, що в останній день роботи, яким вважається день звільнення Відповідач зобов'язаний видати працівнику трудову книжку та провести проведений повний розрахунок по заробітній платі, а також відпускні за невикористані дні відпустки, чого Відповідачем 09.11.2016р. зроблено не було, в зв'язку з чим підприємство повинно виплатити Позивачці її середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Водночас, трудову книжку Позивачка отримала лише 01.12.2016р., коли принесла черговий лікарняний лист серія АДА № 296619 від 21.11.2016р., який було відмовлено в прийнятті для виплати компенсації. Розрахунок по компенсації невикористаної відпустки Позивачки було здійснено Відповідачем лише 15.12.2016р., що підтверджує затримку виплати компенсації невикористаної відпустки з 09.11.2016р. по 15.12.2016р.

Враховуючи вищевикладене, Позивачка просила: 1) стягнути з ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 29 550,48 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - 9 850,16 грн., компенсацію по лікарняному листку в розмірі 3 222,60 грн., індексацію заробітної плати у сумі 22 113,08 грн., загальна сума компенсації 98 157,50 грн.; 2) визнати наказ ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» «Про звільнення з роботи» від 09 листопада 2016 року № 76-к незаконним в частині дати звільнення з роботи ОСОБА_1; 3) змінити дату звільнення ОСОБА_1 в Наказі ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» «Про звільнення з роботи» від 09 листопада 2016 року № 76-к з 09 листопада 2016 року на 01 грудня 2016 року, зобов'язавши ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» внести зміни в запис про звільнення щодо дати звільнення з роботи до трудової книжки ОСОБА_1

Відповідачем подано заперечення проти позову (а.с.21-27, 85-87, 106-107, 149-151), в яких зазначив, що дійсно 02.02.2010р. Позивача було прийнято на посаду головного бухгалтера ЗАТ «БФК «Глобал Естейтс» (яке в подальшому у зв'язку із зміною законодавства було перейменовано на ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс»). 09.11.2016р. Позивачем на ім'я директора Товариства було подано заяву про звільнення з посади за власним бажанням, при цьому Позивачем було чітко заявлено директорові товариства, що вона хоче бути звільненою в день подання відповідної заяви. Твердження Позивача про те, що заява про звільнення була лише попередженням про звільнення за два тижні, не відповідають дійсності, оскільки: - 09.11.2016р. Позивач, не зважаючи на встановлений на ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» режим трудового розпорядку, запізнилась більше ніж на 20 хвилин; - до виконання службових обов'язків Позивач в день звільнення не приступала, на питання співробітників чи керівництва з приводу даної ситуації не відповідала; - приблизно об 11 год. Позивач увійшла до кабінету Директора Товариства поклала на стіл заяву про звільнення за власним бажанням та повідомила, що хоче бути звільненою в цей же день; - після зазначених подій Позивачка зайшла до себе в кабінет та зібрала всі свої особисті речі, які перебували на її робочому місці та викликала чоловіка, щоб той їй допоміг все забрати; - в подальшому Позивачка дозволила собі образливі висловлювання на адресу своєї колеги, після чого облила колегу та її робоче місце водою, що призвело до псування багатьох документів і особистих речей; - о 12 год. 10 хв. Позивач разом з усіма особистими речами залишила робоче місце. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги прохання негайного звільнення, поведінку та дії Позивача, керуючись приписами чинного законодавства про працю України, Директором Товариства було прийнято рішення задовольнити заяву та звільнити Позивача з посади головного бухгалтера Товариства за власним бажанням в день подання заяви про звільнення - 09.11.2016р., тому підстави для зміни дати звільнення Позивача з 09.11.2016р. на 01.12.2016р. відсутні. Твердження Позивача про здійснення на неї психологічного тиску, що стало причиною подання заяви про звільнення не відповідає дійсності і є відвертою неправдою, з чого не вбачається жодного причинно-наслідкового зв'язку між загостренням хронічної хвороби серця Позивачка, виконання її службових обов'язків на посаді головного бухгалтера та ставленням до неї керівництва Товариства. 21.11.2016р. до Товариства від Позивача надійшов листок непрацездатності серії АДА № 429527 від 18.11.2016р. Так, 30.11.2016р. відбулось засідання комісії із соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс», за результатами якого було прийнято рішення призначити допомогу з тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 на підставі того, що страховий випадок з Позивачем відбувся на момент існування трудових відносин з Товариством. 12.12.2016р. після отримання відповідного фінансування від Фонду соціального страхування Товариством було сплачено на рахунок Позивача 1 297,91 грн. (з урахуванням обов'язкових податкових утримань) компенсації страхового відшкодування за листком непрацездатності серії АДА № 429527 за рахунок Фонду соціального страхування, окрім того, 15.12.2016р. в день призначений для виплати заробітної плати, керуючись п.1 ч. 2 ст. 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Товариством було сплачено на рахунок Позивача 1 297,91 грн. (з урахуванням обов'язкових податкових утримань) компенсації страхового відшкодування за листком непрацездатності серії АДА № 429527 за рахунок Товариства. Таким чином, станом на 15.12.2016р. обов'язок Відповідача в частині розрахунку перед Позивачем по сплаті компенсації страхового відшкодування за листком непрацездатності серії АДА № 429527 виконано в повному обсязі на загальну суму 3 224,60 грн (без урахування обов'язкових податкових утримань). Вимоги Позивача щодо компенсації страхового відшкодування за листком непрацездатності з 21.11.2016р. по 30.11.2016р. є безпідставними та необгрунтованими, оскільки, по-перше, листок непрацездатності серії АДА № 296619 від 21.11.2016р. за своєю суттю є первинним листком непрацездатності, а не продовженням листка непрацездатності з 09.11.2016р. по 18.11.2016р., по-друге, станом на 21.11.2016р. Позивач не перебувала у трудових відносинах з Товариством, а отже, останнє не мало жодних підстав для компенсації Позивачеві страхового відшкодування за листком непрацездатності з 21.11.2016р. по 30.11.2016р. у розмірі 3 224,60 грн. Окрім цього, відповідно до штатного розпису Товариства, основна щомісячна заробітна плата Позивача становить 7 605,00 грн., а на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100, розмір середньоденної заробітної плати Позивача на момент звільнення становить 332,53 грн. Станом на момент звільнення, Позивачка мала право на грошову компенсацію за 71 день невикористаної відпустки, в зв'язку з чим загальний розмір компенсації на момент звільнення становить 23 609,63 грн. (без урахування обов'язкових податкових утримань). Твердження Позивача про наявність в неї права на компенсацію 73 днів невикористаної відпустки є безпідставними та помилковими. Вимога виплатити індексації заробітної плати є безпідставною, оскільки заробітна плата Позивача регулярно індексувалась у відповідності до встановлено в України індексу споживчих цін. Щодо вимог Позивачки про стягнення з Товариства компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку при звільненні, Відповідач зазначив, що вказані вимоги є безпідставними, оскільки станом на день звільнення - 09.11.2016р. Позивачка не працювала, та станом на момент подання заперечень Товариство не отримувало від Позивача вимоги про проведення з нею розрахунку. Таким чином, з огляду на вищенаведене, Відповідач стверджує, що вимоги Позивача щодо стягнення грошових коштів з Товариства, розмір яких наведений в резолютивній частині позовної заяви є безпідставними, неаргументованими, такими, що не грунтуються на нормах закону та є наслідком неправдивого викладення фактичних обставин. Окрім того, в позовній заяві Позивача з урахуванням заяви про часткове збільшення та зменшення позовних вимог міститься велика кількість суттєвих помилок та протиріч в частині грошових вимог до Товариства, окрім того Позивачем не надано детальний розрахунок розміру заявлених до Відповідача грошових вимог, що ускладнює надання суду всебічних заперечень стосовно кожної з зазначених грошових вимог. Окрім того, думка Позивача про одностороннє зменшення Відповідачем посадового окладу з червня 2015р., є абсурдною, а сам факт про зменшення заробітної плати Позивачки з порушенням закону не відповідає дійсності. Так, 17.03.2015р. директором ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» було підписано наказ «Про зміну істотних умов праці» № 12-к, яким було зменшено та встановлено з 01.06.2015р. нові посадові оклади всіх працівників, згідно якого посадовий оклад Позивача було встановлено в розмірі 7 605,00 грн. Зміст наказу від 17.03.2015р. було доведено до всіх працівників, зокрема і до Позивачки, яка 30.03.2015р. була особисто письмово попереджена Відповідачем про зміну істотних умов праці. 29.05.2015р., виконавши всі дії, необхідність яких передбачена нормами діючого законодавства України про працю в частині зменшення заробітної плати, директором ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» було підписано Наказ № 8 «Про внесення змін до штатного розпису», згідно якого Позивачу було встановлено посадовий оклад у розмірі 7 605,00 грн.

В судовому засіданні 27.01.2017р. Позивачка та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представник Відповідача Чернов О.В. в судовому засіданні 27.01.2017р. проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні з підставі, вказаних у письмових запереченнях на позов.

У дату засідання 22.02.2017р. сторони у судове засідання, будучи належним чином повідомленими, не з'явились, проте до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності Позивача (а.с.135).

Суд, врахувавши надані сторонами та їх представниками пояснення, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Позивачка з 02.02.2010р. працювала на посаді головного бухгалтера в ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 (а.с.12-13)

09.11.2016р. Позивачка подала директору ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» ОСОБА_2 заяву, в якій просила звільнити її з займаної посади за власним бажанням (а.с.36).

Наказом ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 76-к від 09.11.2016р. «Про звільнення з роботи» ОСОБА_1, головного бухгалтера, 09.11.2016р. звільнено за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 01.12.2016р. Окрім того, в Наказі № 76-к від 09.11.2016р. визначено період невикористаної відпустки Позивачки: 1) 01.01.2013р. - 31.12.2013р. - 3 календарні дні, 01.01.2014р. - 31.12.2014р. - 24 календарні дні, 01.01.2015р. - 31.12.2015р. - 24 календарні дні, 01.01.2016р. - 09.11.2016р. - 20 календарних днів (а.с.8,37).

Відповідач зазначив, що Позивачка після подання заяви про звільнення за власним бажанням у відповідності до ст. 38 КЗпП України, вимагала звільнити її саме в день подання заяви, що на думку Відповідача підтверджується також тим, що: - 09.11.2016р. Позивач, не зважаючи на встановлений на ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» режим трудового розпорядку, запізнилась більше ніж на 20 хвилин; - до виконання службових обов'язків Позивач в день звільнення не приступала, на питання співробітників чи керівництва з приводу даної ситуації не відповідала; - приблизно об 11 год. Позивач увійшла до кабінету Директора Товариства поклала на стіл заяву про звільнення за власним бажанням та повідомила, що хоче бути звільненою в цей же день; - після зазначених подій Позивачка зайшла до себе в кабінет та зібрала всі свої особисті речі, які перебували на її робочому місці та викликала чоловіка, щоб той їй допоміг все забрати; - в подальшому Позивачка дозволила собі образливі висловлювання на адресу своєї колеги, після чого облила колегу та її робоче місце водою, що призвело до псування багатьох документів і особистих речей; - о 12 год. 10 хв. Позивач разом з усіма особистими речами залишила робоче місце.

Так, згідно Акту про самовільне залишення робочого місця від 09.11.2016р., складеного начальником юридичного відділу О.В. Черновим, начальником відділу стратегічного захисту Р.Г. Каваценко, інспектором з кадрів С.В. Рокитинець, визначено, що головний бухгалтер ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» ОСОБА_1 09.11.2016р. прибула на робоче місце о 09 год. 21 хв., а о 12 год. 10 хв. самовільно його залишила, не довівши про це до відома керівництво підприємства, до кінця робочого дня на робочому місці не з'являлася (а.с.38), що також підтверджується роздруківкою системи контролю доступу на підприємство від 09.11.2016р. (а.с.39).

Будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження того, що Позивачка наполегливо просила звільнити її саме в день подання заяви про звільнення Відповідачем не надано та в судовому засіданні не здобуто.

Разом з тим, судом встановлено, що 09.11.2016р. о 13.40 Позивачка була госпіталізована в Київську міську клінічну лікарню № 1 (а.с.10 зворот, 11) де перебувала на стаціонарному лікуванні з 09.11.2016р. по 18.11.2016р. з загальним діагнозом: кардіосклероз, персистуюча форма миготливої аритмії, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик високий, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 22217 (Форма № 027/о) (а.с.9) та листком непрацездатності серія АДА № 429527 (а.с.44).

Як зазначила Позивачка, після виписки з лікарні через декілька днів у зв'язку з погіршенням самопочуття, що зумовлено загостренням хронічних хвороб серця та перебування на стаціонарному лікуванні, вона звернулась до ЦПМСД Дарницького району зі скаргами на самопочуття, в зв'язку з чим ОСОБА_1 було призначено лікуванні та видано листок непрацездатності серія АДА № 296619, з якого вбачається, що Позивачка була звільнена від роботи та перебувала на лікарняному з 21.11.2016р. по 30.11.2016р. (а.с.10).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд унаслідок тимчасової непрацездатності) з ініціативи роботодавця.

Разом з тим, в ст. 38 КЗпП, яка регулює порядок звільнення з ініціативи працівника, відсутня заборона на звільнення працівника у період його перебування на лікарняному, аналогічна до тієї, що міститься у ст. 40 КЗпП. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 27 квітня 2012 р. №70/06/186-12: «чинним законодавством не заборонене звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності за власним бажанням (ст. 38 КЗпП)».

Так, чинним законодавством України не передбачено обов'язкового двотижневого відпрацювання перед звільненням за власним бажанням, у ст. 38 КЗпП визначено лише обов'язок працівника письмово попередити роботодавця про наступне звільнення за два тижні. Таке попередження не залежить від того, чи працює працівник у момент попередження, чи перебуває на лікарняному або у відпустці, роботодавець не вправі відмовити працівнику у звільненні після спливу строку попередження.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що працівник може бути звільнений за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) у період тимчасової непрацездатності, та в подальшому у разі, якщо працівник захворів після написання заяви про звільнення, двотижневий строк не продовжується, що в свою чергу не має наслідком автоматичне продовження трудових відносин.

В заяві про звільнення від 09.11.2016р. Позивачкою не було зазначено конкретну дату звільнення, відтак суд вважає, що в даному випадку бажаним строком звільнення слід вважати той день, який настає через два тижні після подання заяви про звільнення, не зважаючи на перебування працівника у відповідну дату на лікарняному.

Враховуючи вищезазначене, оскільки в заяві про звільнення за власним бажанням від 09.11.2016р. Позивачкою не було зазначено конкретної дати звільнення, суд дійшов висновку, що датою звільнення слід вважати день, який настав через два тижні після подання ОСОБА_1 відповідної заяви, тобто 23.11.2016р..

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконним наказу в частині дати звільнення та зміни дати звільнення підлягають частковому задоволенню шляхом визнання наказу ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 76-к від 09 листопада 2016 року «Про звільнення з роботи» незаконним в частині дати звільнення з роботи ОСОБА_1 та зміни дати звільнення ОСОБА_1 в Наказі ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 76-к від 09 листопада 2016 року «Про звільнення з роботи» з 09 листопада 2016р. на 23 листопада 2016р., зобов'язавши Відповідача внести відповідні зміни щодо дати звільнення з роботи до трудової книжки ОСОБА_1

Щодо позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» компенсації по лікарняному листку № серія АДА № 296619 від 21.11.2016р., суд виходить з наступного.

21.11.2016р. як зазначив Відповідач, що не заперечувалось Позивачкою, до Товариства від ОСОБА_1 надійшов листок непрацездатності серія АДА № 429527 від 18.11.2016р.

На засіданні комісії із соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» від 30.11.2016р. прийнято рішення про призначення та виплату допомоги з тимчасової непрацездатності по листку непрацездатності серія АДА № 429527 за період з 09.11.2016р. по 18.11.2016р. (10 днів), з визначенням кількості днів, що підлягають оплаті за рахунок підприємства - 5 днів, та за рахунок коштів Фонду - 5 днів (а.с.42-43).

01.12.2016р. Відповідачем подано до Подільської міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заяву-розрахунок про виплату ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 09.11.2016р. по 18.11.2016р. в загальній сумі 3 224,60 грн., в т.ч. за рахунок коштів Фонду - 1 612,30 грн. (а.с.45-46).

Судом встановлено, що Відповідачем в повному обсязі сплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності Позивачки за період з 09.11.2016р. по 18.11.2016р. на підставі листка непрацездатності серія АДА № 429527 в загальній сумі 3 224,60 грн. без вирахування податків та зборів, що підтверджується розрахунковим листком по заробітній платі за листопад 2016р. (а.с.50) та журналом проводок за 01.05.2016р. по 31.12.2016р., згідно якого 12.12.2016р. ОСОБА_1 було виплачено 1 297,91 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування, а 15.12.2016р. Позивачці виплачено 1 297,89 грн. - за рахунок коштів Товариства (а.с.68-69).

Як зазначила Позивачка, що не заперечувалось Відповідачем, 01.12.2016р. вона надала Відповідачу листок непрацездатності серія АДА № 296619 від 21.11.2016р. для його оплати, проте Відповідач відмовив в прийнятті вказаного листка непрацездатності, мотивуючи це тим, що станом на 21.11.2016р. Позивачка не перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс».

Як було встановлено в судовому засіданні, належною датою звільнення ОСОБА_1 на підставі її заяви від 09.11.2016р. про звільнення за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України слід вважати 23.11.2016р.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Таким чином, слід дійти висновку, що протягом усього періоду перебування у трудових відносинах (включаючи і день звільнення) працівник є застрахованою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до становлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця.

Таким чином, оскільки страховий випадок - тимчасова втрата працездатності ОСОБА_1 настав 21.11.2016р., тобто до моменту звільнення 23.11.2016р., Позивачка вважається застрахованою, а допомога по тимчасовій непрацездатності повинна бути виплачена їй за весь період до відновлення працездатності.

Так, в період з 21.11.2016р. по 30.11.2016р. Позивачка перебувала на лікарняному 10 днів. Враховуючи положення ч. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», роботодавець - ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» зобов'язане оплатити тільки перші п'ять днів тимчасової непрацездатності, а починаючи з шостого дня непрацездатності вказана допомога виплачується застрахованим особам за рахунок Фонду соціального страхування, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що Відповідач повинен сплатити на користь Позивачки допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 21.11.2016р. по 30.11.2016р. згідно листка непрацездатності серія АДА № 296619 за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності в сумі 1 612,30 грн. без вирахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Відповідача компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсації за затримку розрахунку при звільненні та індексацію заробітної плати за період з червня 2015р. по листопад 2016р., суд виходить з наступного.

Позивачка зазначила, що з 2010 року їй було встановлено посадовий оклад в розмірі 9 605,00 грн., який з червня 2015р. зменшився до 7 605,00 грн., в зв'язку з чим внаслідок одностороннього незаконного зменшення посадового окладу та заниження нарахувань по заробітній платі, Відповідач недоплачував Позивачу індексацію заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Наказом ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 12-к від 17.03.2015р. «Про зміну істотних умов праці» у зв'язку із змінами істотних умов праці в ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» зменшено та встановлено з 01.06.2015р. нові посадові оклади (тарифна ставка), зокрема і головному бухгалтеру - ОСОБА_1 в розмірі 7 605,00 грн. (а.с.108-110), з яким Позивачка була ознайомлена 18.03.2015р. (а.с.111).

30.03.2015р. Позивачці було надано Попередження про зміну істотних умов праці з 01.06.2015р. по закінченню двох місяців з моменту вручення цього попередження: зменшення посадового окладу. У вказаному Попередженні Позивачка зазначила, що згодна на зміну істотних умов праці: на зменшення посадового окладу з 01.06.2015р., що підтверджується її власним підписом (а.с.112).

Наказом ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 8 від 29.05.2015р. «Про внесення змін до штатного розкладу ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» у зв'язку із зміною в організації праці та з метою належної організації діяльності ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» внесено з 01.06.2015р. зміни до штатного розкладу ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс», зокрема в частині посадового окладу головного бухгалтера, який встановлено в розмірі 7 605,00 грн. (а.с.113-114), що також підтверджується Штатним розкладом на 2015 рік (а.с.115).

Судом встановлено, що згідно Довідки, виданої ПрАТ «Будівельно-фінансова компанія «Глобал Естейтс» про складові заробітної плати для розрахунку середньої заробітної плати вих. № 2 від 06.01.2017р. (а.с.49) та розрахункових листків по заробітній платі Позивачки за період з червня 2015р. по листопад 2016р., Відповідачем відповідно до норм чинного законодавства здійснювалась індексація заробітної плати Позивачки, виходячи зі встановленого посадового окладу згідно штатного розкладу на 2015 рік, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» індексації заробітної плати в сумі 22 113,08 грн., - не підлягають задоволенню.

Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи (ст. 83 КЗпП України).

За ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата за період роботи Позивачки з 01.11.2016р. по 08.11.2016р. була виплачена останній 09.11.2016р. в сумі 3 199,21 грн., що не заперечувалось Позивачкою. Разом з тим, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки (71 календарний день) в загальній сумі 23 609,63 грн. (без вирахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів) були сплачені Позивачці лише 15.12.2016р. (а.с.68-69).

Судом встановлено, що станом на дату звільнення - 23.11.2016р. Позивачка не працювала, оскільки перебувала на лікарняному, в зв'язку з чим виплата всіх належних ОСОБА_1 сум при звільненні (компенсація за невикористані дні щорічної відпустки) Відповідач мав здійснити не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

06.12.2016р. Позивачкою на адресу Відповідача було направлено електронне повідомлення № 000005, в якому вона просила надати їй письмові пояснення з приводу невиплати нарахованих коштів при звільненні (а.с.8 зворот,100). Суд дійшов висновку, що вказане електронне повідомлення з огляду на його зміст є вимогою ОСОБА_1 про проведення належного розрахунку при звільненні, який повинен бути здійснений Відповідачем протягом наступного дня після направлення відповідного повідомлення.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно Постанови Верховного Суду України в справі № 6-76цс14 від 02.07.2014р. встановлено, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Так, враховуючи викладене, оскільки фактично вимога про здійснення розрахунку була направлена Позивачкою на адресу ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» 06.12.2016р., таким чином Відповідач зобов'язаний був сплатити на користь Позивачки компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки не пізніше 07.12.2016р., чого ним зроблено не було.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача компенсації за затримку розрахунку при звільненні є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» на користь Позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті компенсації за невикористані дні відпустки з 08.12.2016р. по 15.12.2016р.

При визначенні розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з положень абзаців 3 п.2 розділу ІІ, п.8 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100.

Судом в розрахунку відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України взято для розрахунку середньоденну заробітну плату за два останні місяці роботи, що передували звільненню: вересень 2016р. (22р.д.) та жовтень 2016р. (20 р.д.). Середня кількість робочих днів за 2 місяці становить 21 день (22+20=42/2=21). Середньомісячний заробіток за ці місяці підтверджується Довідкою № 2 від 06.01.2017р. (а.с.49) та Довідкою № 1010 від 06.12.2016р. (а.с.92), виданих ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс», згідно яких за вересень 2016р. Позивачці нараховано 9 843,40 грн., за жовтень 2016р. - 9 843,40 грн.

Таким чином, середньомісячна заробітна плата Позивача за два календарні місяці роботи становить 9 843,40 грн. без вирахування податків і обов'язкових платежів (9 843,40 грн + 9 843,40 грн/:2 місяці= 9 843,40 грн), а середньоденна заробітна плата - 468,73 грн.(9 843,40 грн./21р.д.).

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за невикористані дні щорічної відпустки по день фактичного розрахунку за період з 08.12.2016р. по 15.12.2016р. (8 днів) становить 3 749,84 грн. (8 днів * 468,73 грн.) без вирахування податків і обов'язкових платежів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України).

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «БФК «Глобал Естейтс» про визнання незаконним наказу в частині, зміну дати звільнення, стягнення компенсації за затримку в розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсації по лікарняному листку, індексацію заробітної плати, - підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 102,40 грн.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 38, 40, 47, 83, 95, 116, 117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», та керуючись ст.ст. 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «БФК «Глобал Естейтс», третя особа: ОСОБА_2, про визнання незаконним наказу в частині, зміну дати звільнення, стягнення компенсації за затримку в розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсації по лікарняному листку, індексацію заробітної плати, - задовольнити частково.

Визнати Наказ ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 76-к від 09 листопада 2016 року «Про звільнення з роботи» незаконним в частині дати звільнення з роботи ОСОБА_1.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 в Наказі ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 76-к від 09 листопада 2016 року «Про звільнення з роботи» з 09 листопада 2016р. на 23 листопада 2016р., зобов'язавши Приватне акціонерне товариство «БФК «Глобал Естейтс» внести зміни в запис про звільнення щодо дати звільнення з роботи до трудової книжки ОСОБА_1.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «БФК «Глобал Естейтс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.12.2016р. по 15.12.2016р. у розмірі 3 749,84 грн. без вирахування податків і обов'язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «БФК «Глобал Естейтс» на користь ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій втрати працездатності за період з 21.11.2016р. по 30.11.2016р. по лікарняному листку серія АДА № 296619 в розмірі 1 612,30 грн. без вирахування податків і обов'язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «БФК «Глобал Естейтс» на користь держави судовий збір в розмірі 1 102,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасували, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: