БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2/356/56/17
Справа № 356/2090/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2017 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області з позовною заявою про стягнення аліментів звернулась ОСОБА_1.

Положеннями ст. 410 ЦПК України передбачено право іноземців звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Проаналізувавши подану заявником заяву, суд прийшов до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху у зв'язку з тим, що подана без додержання вимог ст. 119, 120 ЦПК України.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви закріплені в ст. 119 ЦПК України.

Так, пунктом 6 частини 2 статті 119 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, якою позивач обґрунтовує свої вимоги, наявність підстав для звільнення від доказування.

У пункті 7 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладенні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину».

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

З урахуванням змісту ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Так, з урахуванням положень ч. 1 ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, ратифікованої Верховною Радою України 10.11.1994, правовідносини батьків і дітей визначаються за

законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно

проживають діти. Частиною 3 статті 32 цієї Конвенції компетентним судом по справах про правовідносини між батьками і дітьми є суд Договірної Сторони, законодавство якої підлягає застосуванню відповідно до пунктів 1 і 2 цієї статті.

Разом з тим, позивачем при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів не додано доказів вказаної в позові обставини, що її неповнолітня дочка - ОСОБА_3, постійно проживає разом з нею, на території України, відтак, з урахуванням вищевказаних положень ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, неможливо встановити право, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а, отже, і суд, компетентний розглядати вказану справу.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 120 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Однак в порушення вимог вищенаведеної норми, позивачем до позовної заяви не додано копій документів для відповідача.

Окрім того, відповідно до статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №10-рп/99 (справа N 1-6/99) від 14.12.1999 роз'яснив, що положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п'ята статті 10 Конституції України)».

Частина перша статті 12 Закону «Про судоустрій та статус суддів» передбачає, що судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до статті 7 ЦПК мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону «Про засади державної мовної політики».

Згідно з частиною третьою статтею 14 Закону «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

З матеріалів, доданих до позовної заяви, випливає, що позивач подав копії документів, а саме свідоцтво про укладення шлюбу, паспорт, викладених російською мовою. При цьому позивач у своїй позовній заяві не зазначив жодного рішення органу влади, яким би закріплювалося право використання російської мови, як регіональної на території Київської області.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Керуючись ст. 119, 120, 121 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, залишити без руху, надавши позивачу строк в п'ять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків.

Роз'яснити ОСОБА_1, що в разі невиконання ухвали позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І. О. Капшученко