Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 10 березня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Чернишової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом.

В позові вказує, що відповідно до укладеного 04.04.2011 року кредитного договору між ПАТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем,останній отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Далі зазначає, що у звязку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 26190,00 гривень.

На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору.

В судове засідання позивач не явився, просив справу розглядати без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив на позов, вказуючи на відсутність між сторонами укладеного договору та необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст.. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України).

Встановлено, що 04.04.2011 року на підставі заяви відповідача між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» із встановленим кредитним лімітом в сумі 3000 грн. із базовою процентною ставкою 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Згідно змісту вказаної заяви, підписаною відповідачем, останній зазначив, що ознайомився і згодний із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування.

Пунктом Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт погоджується з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно виписки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по картковому рахунку відповідача банком здійснювалися зміни кредитного ліміту відповідача.

Тарифами банку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» погашення кредиту передбачено щомісячними платежами до 25 числа місяця, наступного за звітним.

За таких обставин та враховуючи положення ст. ст. 207, 634 ЦК України, твердження відповідача про те, що договір про надання банківських послуг стосовно надання грошових коштів не було укладено, є безпідставними.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею).

У звязку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача станом на 31.08.2016 року перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 26 190,00 гривень, що підтверджується доданим до позову розрахунком із зазначенням всіх складових виниклої заборгованості та їх розмірів: 2727,72 гривень заборгованість за кредитом, 19038,95 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2700,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1223,33 гривень штраф (процентна складова).

Відповідачем згідно вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості - власного розрахунку сторона позивача суду не надала, обмежившись усними запереченнями.

Так, розмір заборгованості наводиться в табличному розрахунку, який, в свою чергу, складений на підставі виписки з картрахунку відповідача.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України ), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Позивачем надано докази отримання відповідачем на виконання договору про надання банківських послуг кредитної картки із терміном дії 09/14, отже строк дії останньої картки встановлено до вересня 2014 року.

З наданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписки по рахунку відповідача вбачається, що останнє погашення заборгованості відповідачем було здійснено 08.11.2013 року в сумі 148,56 грн.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вказаним позовом 17.10.2016 року.

Таким чином, строк позовної давності не сплинув.

Разом із тим, умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому договором.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15).

З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів (фіксована частина, процентна складова) не підлягають задоволенню.

Отже, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Крім того, за змістом частин першої, пятої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 526, 527, 530, 549, 1050, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 04.04.2011 року на загальну суму 24466,67 гривень, яка складається із: 2727,72 гривень заборгованість за кредитом, 19038,95 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2700,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, та судовий збір у сумі 1378 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін