АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/482/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Русаков Г. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівСіренка Ю. В., Пономаренка В. В.
при секретаріЛюбченко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги банк обґрунтував тим, що 02 серпня 2010 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір про іпотечний кредит № 2481/001 відповідно до якого позивач надав кредит в розмірі 240300 гривень зі сплатою 25% річних за користування кредитом з остаточним терміном повернення 01 серпня 2020 року.

Кожного місяця до останнього робочого дня місяця відповідач зобов'язана була повертати кредит рівними частинами в сумі 2002.50 гривень та сплачувати відсотки нараховані банком на залишок заборгованості.

Позивач вказує, що відповідачем допускаються порушення умов кредитного договору у зв'язку з чим станом на 29 липня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 175451.13 гривень, а саме: прострочена заборгованість по кредиту становить 134737.03 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими та не сплаченими відсотками за період з 02 грудня 2015 року по 22 травня 2016 року становить 15901.15 гривень; сума пені за порушення взятих на себе зобов'язань за період з 28 липня 2015 року по 28 липня 2016 року становить 8518.53 гривень; сума інфляційних втрат від простроченої сум заборгованості за період з 29 липня 2013 року по 29 липня 2016 року складає 14236.51 гривень; 3% річних від прострочених сум заборгованості за період з 29 липня 2013 року по 29 липня 2016 року 2057.91 гривень.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки № 2481/001 від 02 серпня 2010 року відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку на умовах визначених у договорі іпотеки, предмет іпотеки, а саме 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 74,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Так як боржником не виконуються умови кредитного договору, банк просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 175431.13 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів через орган ДВС та встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки в розмірі 291890 гривень.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2016 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області.

В заяві від 07 листопада 2016 року банк уточнив позовні вимоги у зв'язку із зміною розміру заборгованості, яка станом на 07 листопада 2016 року становить 171842.16 гривень та просив суд в рахунок погашення вказаної заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що невиконання рішення суду про стягнення заборгованості з поручителя не є підставою для повторного звернення до суду із позовом про стягнення збитків у тому ж розмірі, але з іншої особи. Крім того, в квартирі на яке банком звертається стягнення проживає неповнолітній син відповідача.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 серпня 2010 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 укладено договір про іпотечний кредит № 2481 за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 240300 гривень, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користуванням кредитом в розмірі 25% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Згідно частини 1 ст.572 ЦК України силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотека є одним із видів застави.(ч.1 ст.575 ЦК України)

В забезпечення умов кредитного договору між сторонами був укладений іпотечний договір № 2481/001 від 02 серпня 2010 року згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме 2-х кімнатна квартира, загальною площею - 74.2 кв.м., житловою площею - 39.5 кв.м., та знаходиться за адресою: 19000, АДРЕСА_2.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Банк виконав взяті за договором зобов'язання та надав кредит.

Пунктом 1.5 кредитного договору сторони домовились, що позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно не пізніше до останнього робочого числа кожного місяця, наступного за звітнім, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 2002.50 гривень та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості.

Однак відповідач взяті за договором зобов'язання повністю не виконувала, внаслідок чого, станом на 07 листопада 2016 року у неї перед банком утворилась заборгованість по тілу кредиту 134737.03 гривень, по процентах 2901.15 гривень, по пені 16787.78 гривень.

У відповідача перед позивачем, за укладеним кредитним договором, наявне грошове зобов'язання, яке відповідачем порушено.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми права позивачем розраховано інфляційні втрати в сумі 14284.09 гривень, та 3% річних в сумі 3132.11 гривень.

Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

22 березня 2016 року банком на адресу відповідачки було направлено вимогу про відкликання кредиту за № 26-10/199 в якій зазначено, що в разі невиконання зобов'язання у термін 60 календарних днів з моменту отримання даної вимоги, банк буде змушений скористатися своїм правом на звернення стягнення на об'єкт іпотеки та розпочати процедуру примусового стягнення.

Такими чином був змінений строк виконання зобов'язання.

Відповідно до висновку ПП «Ажіо» станом на 26 липня 2016 року ринкова вартість двохкімнатної квартири АДРЕСА_1

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку майно.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 73цс13.

Крім того, абз. 2 п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту в разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що посилання відповідача на ту обставину, що рішенням суду борг стягнутий з поручителя за вказаним договором та на звернення стягнення на предмет іпотеки як на подвійне стягнення, є хибними та не ґрунтуються на законі, оскільки на момент звернення позивача з даним позовом зобов'язання належним чином не виконане.

У відповідача є неповнолітній син, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ОСОБА_9

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Для здійснення таких правочинів потрібна згода органів опіки та піклування.

Так, відповідно до рішення виконавчого комітету Канівської міської ради від 26.07.2010 року № 273 про надання згоди для здійснення договору купівлі-продажу та передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_3 надано згоду для здійснення договору купівлі-продажу та передачі в іпотеку вищевказаної квартири, ОСОБА_6 та покладено контроль за виконанням рішення на заступника міського голови та службу у справах дітей.

У вказаному рішенні міської ради зазначено, що відповідно до заяви ОСОБА_8 від 23.07.2010 року, вона гарантує проживання малолітньому ОСОБА_7 в житловому будинку АДРЕСА_1 до повноліття дитини, в разі, якщо на житло буде звернено стягнення.

З довідки про склад сімї від 07.09.2016 року за № 1050 виданої виконавчим комітетом Канівської міської ради видно, що за адресою АДРЕСА_4 до складу сімї (зареєстрованих) входять ОСОБА_6, ОСОБА_7

Як вбачається з договору про іпотечний кредит грошові кошти надавалися позичальнику для придбання квартири АДРЕСА_1 При цьому в кредитній заявці ОСОБА_6 від 26 липня 2010 року зазначено її місцем реєстрації адреса АДРЕСА_5

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

Пунктом 5.1.1 іпотечного договору визначено, що предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і він (іпотекодавець) вправі ним розпоряджатися і на нього (предмет іпотеки) може бути звернуто стягнення без жодних обмежень та обтяжень.

Таким чином на момент укладення договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватись на документальній підставі або на законі (ст. 29 ЦК України) були відсутні. Крім того, колегія суддів враховує те, що при наданні згоди на укладення договору виконавчим комітетом Канівської міської ради було з'ясовано, що в разі звернення стягнення на дану квартиру неповнолітня дитина буде мати можливість проживати за іншою адресою.

Суд першої інстанції вказані обставини справи та вимоги закону не врахував та помилково прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2481 від 02 серпня 2010 року , яка станом на 07 листопада 2016 року становить 171842 гривень 16 копійок, та складається з заборгованості по тілу кредиту 134737 гривень 03 копійки, по процентам 2901 гривень 15 копійок, пені 16787 гривень 78 копійок, інфляційні втрати 14284 гривни 09 копійок, 3% річних 3132 гривни 11 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки: 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 74.2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 291890 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати в сумі 5526 гривень 72 копійки.

Рішення набирає законної сили з часу його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :