Справа № 289/1972/16-ц
Номер провадження 2/289/131/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

при секретарі Галькевич Ю.В.,

за участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2016 позивач звернувся до суду із позовом про визнання в порядку спадкування за права власності на спадкове майно - на земельні ділянки після смерті ОСОБА_3. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, інших спадкоємців на дане майно немає, тому просить суд визнати за ним у порядку спадкування право власності на зазначене спадкове майно.

У судове засідання сторони зявились, позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач проти зазначених вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився 01.01.1959 у с. Леніно Радомишльського району Житомирської області (а.с.9).

Мати позивача ОСОБА_4 померла 05.08.2002 у віці 64 років у с. Леніне Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 05.08.2002 серії І-ТП № 198594 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, що складу якої входила:

- земельна ділянка площею 0,4222 га, кадастровий номер :04:000:0394, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 123937 від 15.07.2003;

- земельна ділянка площею 1,7243 га, кадастровий номер :06:000:0328, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 123938 від 15.07.2003.

Згідно Довідки від 05.10.2015 № 471, виданої виконкомом Ленінської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв її чоловік ОСОБА_3, шляхом постійного проживання (а.с.21).

Батько позивача ОСОБА_3 не встиг оформити свої спадкові права після смерті своєї жінки та 26.02.2015 помер у с. Леніне Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 07.04.2015 серії І-БК № 333920 (а.с.14).

ОСОБА_3 за життя склав два заповіти, згідно останнього від 28.05.2014, який у силу ст. 1254 ЦК України скасував дію попереднього заповіту, все своє майно спадкодавець заповів своєму сину позивачу ОСОБА_1 (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить:

- земельна ділянка площею 0,4222 га, кадастровий номер :04:000:0394, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 123937 від 15.07.2003, належала ОСОБА_4, яка померла 05.08.2002;

- земельна ділянка площею 1,7243 га, кадастровий номер :06:000:0328, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 123938 від 15.07.2003 належала ОСОБА_4, яка померла 05.08.2002.

У матеріалах спадкової справи до майна померлого 26.02.2015 ОСОБА_3 знаходяться заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про прийняття спадщини (спадкова справа а.с.5,17).

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.01.2017 № 40/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спірні земельні ділянки за спадкодавцем (а.с.43-44).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з ч. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця Державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на оспорювані земельні ділянки, а відтак позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 59, 60, 209, 213-215 ЦПК України, 1216, 1220, 1222, 1223, 1254, 1268, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 26.02.2015 року, право власності на:

- земельну ділянку площею 0,4222 га, кадастровий номер :04:000:0394, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 123937 від 15.07.2003, належала ОСОБА_4, яка померла 05.08.2002 і спадщину після смерті якої прийняв її чоловік ОСОБА_3, але не оформив своїх спадкових прав;

- земельну ділянку площею 1,7243 га, кадастровий номер :06:000:0328, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 123938 від 15.07.2003 належала ОСОБА_4, яка померла 05.08.2002 і спадщину після смерті якої прийняв її чоловік ОСОБА_3, але не оформив своїх спадкових прав.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.03.2017.

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)