Справа №489/3147/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом власністю, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_3, яка виступає в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житлом,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1, належить йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 24.03.2016 року. В зазначеній квартирі зареєстрована та продовжує проживати відповідач, яка проживає в квартирі за згодою колишнього власника квартири ОСОБА_3 на підставі усної домовленості між ними про безоплатне та тимчасове її проживання. Відповідач не є власником цієї квартири та не укладала жодних договорів, не узгоджувала можливість проживання в якості тимчасового мешканця, не набула інших прав на володіння, користування або розпорядження квартирою. На неодноразові звернення з вимогою про виселення з квартири та зняття з реєстраційного обліку відповідач не реагувала, що перешкоджає йому як власнику реалізувати свої права володіння, користування та розпорядження квартирою.

З цих підстав позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, з подальшим зняттям її з реєстраційного обліку місця проживання за адресою розташування квартири.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житлом. Свої вимоги мотивувала тим, що позивач набув право власності на квартиру від своєї дружини - її колишньої невістки ОСОБА_3, яка дозволила їй проживати в квартирі, купленій за гроші її сина, та прописалася в ній. У зв'язку з вказаним за нею збережено право на користування спірною квартирою не дивлячись на зміну власника.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, вимоги за зустрічним позовом підтримала.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

24.03.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. та зареєстровано в реєстрі за № 511.

Відповідно до п. 1 договору дарування ОСОБА_3 безоплатно передає у власність ОСОБА_1, а він приймає у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належну дарувальнику на праві приватної власності.

Згідно з п. 2 вказаного договору відчужувана квартира є особистою приватною власністю дарувальника та належить йому на підставі договору № 5275 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Товарній біржі «Нерухомість» 02.01.2002 року.

Право власності позивача на спірну квартиру також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2016 року (а.с. 40).

Сторонами по справі не заперечується той факт, що з дозволу попереднього власника - ОСОБА_3, на безоплатні основі, з 2003 року відповідач - ОСОБА_2 постійно проживає у спірній квартирі та зареєстрована у ній.

Членом сім'ї ОСОБА_3 відповідачка ніколи не була, разом вони не проживали та спільне господарство не вели.

Вказані обставини підтверджуються рішеннями Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.10.2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30.11.2015 року, та від 23.12.2015 року, що в силу приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Доказами щодо існування перешкод з боку відповідача у користуванні житлом позивачу є Акт контрольного огляду електроустановки побутового споживача із заміною приладу обліку від 06.04.2016 року, звернення позивача до відділу поліції (а.с. 24, 27).

Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 з письмовими вимогами від 06.04.2016 року, від 05.05.2016 року та від 11.07.2016 року про виселення з квартири та знятись з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 9, 25). Однак до цього часу вказані вимоги не виконані.

Гарантуючи захист власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

На підставі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У зв'язку з наведеним, відповідач не є власником спірної квартири, не є членом сім'ї нового власника, не узгоджувала можливість проживання в якості тимчасового мешканця з новим власником, не набула інших прав на володіння, користування або розпорядження квартирою,а тому не має права користуватися ним. Своїми діями вона чинить перешкоди у здійсненні законним власником свого права щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвістно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є зайвими, оскільки рішення суду є автоматичною підставою для зняття її з реєстрації у спірній квартирі.

Вимоги за зустрічним позовом є безпідставними, оскільки судом встановлено, що саме позивач за зустрічним позовом чинить перешкоди власнику (позивачу за первісним позовом) у користуванні спірною квартирою, а не навпаки.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що вимоги за зустрічним позовом необхідно залишити без задоволення.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути 551,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 виселивши з неї ОСОБА_2.

У задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г. Губницький