Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Колодчука С.В. від 18 лютого

2016 року, 25 лютого 2016 року, 31 березня 2016 року, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», про визнання постанов незаконними та їх скасування,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на постанови старшого державного виконавця ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Колодчука С.В. від 18 лютого 2016 року ВП № 50187955 про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 лютого 2016 року ВП № 50187955, про стягнення виконавчого збору від 25 лютого 2016 року ВП № 50187955, про розшук майна боржника від 31 березня 2016 ВП № 50187955.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що всі дії по виконавчому провадженню було здійснено передчасно та з порушенням чинного законодавства України, оскільки на момент відкриття виконавчого провадження за рішенням Святошинського районного суду від 18 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» суми заборгованості, рішення не набрало законної сили.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Колодчука С.В. від 18 лютого 2016 року, 25 лютого 2016 року, 31 березня 2016 року, заінтересовані особи: стягував Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання постанов незаконними та їх скасування відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця, суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що доводи скарги є безпідставними.

Відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом. Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Як передбачено статтею 25 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувана державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 Закону «Про виконавче провадження» для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення - частина 1 статті 27 Закону «Про виконавче провадження»

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції.

Лише за наявності обставин, передбачених статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право відкласти провадження виконавчих дій, за наявності підстав, визначених в статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний зупинити виконавче провадження та у відповідності до вимог статті 38 цього Закону має право зупинити виконавче провадження.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого листа №759/8800/14-ц, виданого Святошинським районним судом м. Києва на виконання судового рішення від 18 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» суми заборгованості за кредитом, старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Колодчуком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50187955 від 18 лютого 2016 року з примусового виконання виконавчого документу (а. с. 3). Того ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а. с. 4).

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Колодчука С.В. від 25 лютого 2016 року стягнуто з боржника ОСОБА_4 виконавчий збір (а. с. 5) та постановою від 31 березня 2016 року з метою забезпечення збереження майна боржника оголошено у розшук майно боржника (а. с. 6).

Судами встановлено, що за заявою стягувача ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» про примусове виконання судового рішення на підставі пред'явленого виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва на виконання судового рішення від 18 грудня 2015 року з відміткою про набрання законної сили рішення суду, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документу відкрив виконавче провадження та після закінчення строків встановлених для самостійного виконання рішення розпочав дії щодо примусового виконання рішення суду, про що виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2016 року, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 лютого 2016 року, постанову про стягнення виконавчого збору від 25 лютого 2016 року та постанову про розшук майна боржника від 31 березня 2016 року.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_4 про визнання постанов незаконними та їх скасування, оскільки рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києва вчинено відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних ухвал не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києва (постанова про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2016 року, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 лютого 2016 року, постанова про стягнення виконавчого збору від 25 лютого 2016 та постанова про розшук майна боржника від 31 березня 2016 року вчинено відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця є обґрунтованим.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова