Справа № 371/1158/16-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/1482/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 58 02.03.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Суханової Є.М., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 16 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу в розмірі 92 404 800 грн.

В той же час, позивач подав до Миронівського районного суду Київської області заяву про забезпечення позову, де просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме заборонити здійснювати відчуження майна та майнових прав, що належать ОСОБА_3, яке знаходиться та обліковується на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське», яке належить відповідачу, в межах суми 92 404 800 грн.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 16 грудня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

На обґрунтування постановленої ухвали зазначено, що у заяві про забезпечення позову представник позивача не навів жодних доводів щодо необхідності забезпечення даного позову та доказів того, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду, створювати обставини, які б утрудняли чи унеможливлювали його виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не є власником майнових прав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське».

Позовною вимогою є стягнення з ОСОБА_3 92 404 800 грн. заборгованості за договором позики від 25 жовтня 2013 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3.

Предмет позову не стосується майна та майнових прав в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське», а тому відсутні підстави вважати, що це майно якимось чином впливає на виконання чи невиконання відповідачем своїх боргових зобов'язань.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 16 грудня 2016 року та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, керуючись наступним.

Згідно ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності. До заяви про забезпечення позову додаються документи та інші докази, які підтверджують, що саме ця особа є суб'єктом відповідного права інтелектуальної власності і що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову. До заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом трьох днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно із ст. 152 ЦПК позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб , забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю ( включаючи догляд за хворою дитиною ), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, завданих злочином.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд ( суддя ) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу в розмірі 92 404 800 грн. ( а.с. 14-16 ).

27 вересня 2016 року позивач подав до Миронівського районного суду Київської області заяву про забезпечення позову, де просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме: заборонити здійснювати відчуження майна та майнових прав, що належать ОСОБА_3, яке знаходиться та обліковується на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське», яке належить відповідачу, в межах суми 92 404 800 грн. ( а.с. 1 ).

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 16 грудня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову повторно відмовлено ( а.с. 53-54 ).

На переконання апеляційного суду, зазначене судове рішення ухвалено з додержанням вимог закону, враховуючи наступне.

Розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» становить 960 000 грн. ( а.с. 32-34 ), який належить у відповідності до вимог чинного законодавства господарюючому суб'єкту.

Окрім іншого, на період розгляду заявленого клопотання кінцевим бенефіціарним власником є не відповідач по справі, а ОСОБА_4 ( а.с. 32-34 ).

Зазначену обставину визнав і сам ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі ( а.с. 56-58 ).

При цьому, заявлений позивачем вид забезпечення позову, на переконання апеляційного суду, є втручанням у господарську діяльність зазначеного товариства, яке не є відповідачем по справі.

За таких обставин місцевий суд, на переконання суду апеляційної інстанції, обґрунтовано прийшов до переконання про відмову у забезпеченні позову з дотриманням положень ст.ст. 151, 152 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження у суді другої інстанції.

Відтак, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і, відповідно до положень п. 1 ст. 312 ЦПК України, підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 16 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

Є.М. Суханова