Справа №442/7132/16-ц
Провадження №2/442/346/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвська Ольга Віталіївна про визнання недійсним спадкового договору, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просить: визнати недійсним спадковий договір, укладений 05 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 347.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мама - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. До дня смерті вона постійно проживала у квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира належала покійній на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 11 червня 1996 року Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду, зареєстрованого в Дрогобицькому МБТІ в реєстрову книгу за номером 5215. З свідоцтва вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності батькам позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 мама позивача як спадкоємець по закону першої черги успадкувала ? ідеальну частину квартири, про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом 21 листопада 2005 року державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Бекиш В.В., зареєстровано в реєстрі за №3601.

15 жовтня 2016 року після смерті матері (ОСОБА_4) позивачу стало відомо, що 05 червня 2015 року між ОСОБА_4 (відчужувачем майна) та ОСОБА_2 (набувач майна) було укладено договір про те, що відчужувач майна - його мама передає після смерті у власність набувачу майна належну їй на праві приватної власності кватиру АДРЕСА_1 (п.1 договору).

Після смерті мами ОСОБА_4 позивач як спадкоємець по закону першої черги одразу звернувся до приватного нотаріуса Бекиш В.О. із заявою про прийняття спадщини. 01.11.2016 року приватний нотаріус Бекиш В.О. зареєструвала у спадковому реєстрі спадкову справу за реєстровим номером 59733968.

Позивач вказує, що з сім»єю проживає в Росії, в м.Курську. Крім нього, у батьків не було інших дітей, він постійно приїздив до своїх батьків, надавав їм матеріальну допомогу, вони постійно спілкувалися з мамою по телефону. У період відпустки вони щорічно з дружиною приїздили в м.Дрогобич. У 2014 році він захворів. З травня 2015 року по травень 2016 року також хворів, неодноразово проходив стаціонарне лікування по хворобі хребта (в т.ч. міжхребцева грижа, церебральний атеросклероз цукровий діабет 2 ступеня. З 28 липня 2016 року по 05 серпня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділі міської лікарні. Після цього через таку хворобу встановлена третя група інвалідності. Вказані обставини підтверджуються випискою з амбулаторної карти ОСОБА_1 від 03.11.2016р.

У 2014 році були значні трудності в тому, щоб з Росії приїхати на Україну у зв»язку з бойовими діями на сході України. Не дивлячись на це, його дружина - ОСОБА_8 у період відпустки приїздила у Дрогобич до мами у 2015 році в листопаді, була з 23 листопада по 07 грудня, у 2016 році в липні з 12.07.2016 року по 22.07.2016р., що підтверджується копією паспорта.

Діти позивача від першого шлюбу - ОСОБА_9 та ОСОБА_2, перша дружина ОСОБА_11, які проживають в м.Мукачево кілька разів на рік протягом 2015-2016 років приїздили до своєї бабці, тобто його мами в м.Дрогобич. Вони проживали з бабцею у квартирі протягом тижня-двох, допомагали бабі, прибирали, виконували її розпорядження, ходили з бабцею за продуктами. Діти питалися бабці, що вона думає робити з квартирою, у 2016 році в червні місяці, на що мама відповіла, що ще не вирішила кому її залишить - чи внукові ОСОБА_9 (його синові від першого шлюбу) чи внучці ОСОБА_2.

Про те, що мама позивача померла він довідався в телефонній розмові від сина ОСОБА_9 15 жовтня 2016 року, він просив почекати з похоронами мами на один день поки приїде, однак, коли приїхав у Дрогобич після отримання дозволу на в»їзд, маму вже похоронили.

Після приїзду в м.Дрогобич у жовтні 2016 року відповідачка, яка є сусідкою з четвертого поверху повідомила його, що квартира має бути її, тому, що у неї є на руках спадковий договір, укладений з його мамою. Про цей договір він дізнався вперше, ні йому, ні його дружині, ні дітям, ні знайомим його мама взагалі не говорила про те, що вона в такий спосіб розпорядилася квартирою. Згідно спадкового договору: 05 червня 2015 року між ОСОБА_4 (відчужувачем майна) та ОСОБА_2 (набувач майна) було укладено договір про те, що відчужувач майна - його мама передає після смерті у власність набувачу майна належну їй на праві приватної власності кватиру АДРЕСА_1 (п.1 договору). Сторони оцінили квартиру в 492812 грн. В п.8 договору вказано, що виконання умов договору набувачем майна буде проводитися виключно за рахунок особистих коштів, без залучення коштів та майна, що перебувають у спільній сумісній власності.

Вважає, що внутрішня воля його мами не була спрямована на укладення спадкового договору, вона не мала жодного наміру, щоб вказана квартира, перейшла у власність відповідачки, оскільки до останніх своїх днів вона стверджувала, що не вирішила, кому буде належати квартира - чи онукам, чи синові. Її воля як власника квартири до вчинення правочину і результат правочину (укладення спадкового договору) не узгоджуються внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо правової природи правочину, прав та обовязків його на набувача, предмета правочину.

Крім того, оспорюваний спадковий договір не відповідає вимогам закону, оскільки це є оплатний двосторонній договір, яким має бути передбачено коло обов»язків як відчужувача так і набувача, і виконання обов»язків набувача по договору, який є вартісним, оплатним по відношенню до відчужувача, можуть бути підставою для набуття набувачем права власності на майно, яке є предметом договору після смерті відчужувача. В спадковому договорі визначаються розпорядження відчужувача, вказані в п.10 обов»язки набувача, є невизначені, не чіткі, не є обов»язками (розпорядженнями відчужувача) по спадковому договору, а фактично моральним обов»язком будь-якого свідомого громадянина, зокрема регулярне відвідування відчужувача, шанобливе ставлення до його особи.

Відсутність чіткого визначення кола обов»язків набувача майна перед відчужувачем свідчить про те, що між сторонами по спадковому договору не досягнуто згоди з усіх його істотних умов і договором не вказані істотні умови спадкового договору - обов»язки набувача, що свідчить про невідповідність спірного правочину вимогам закону - загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину у відповідності до ст.203 ЦК України (ч.ч.1,5).

В письмовому обгрунтуванні позовних вимог позивач вказує про те, що його покійна мама, укладаючи спірний правочин, помилилася як відчужувач по спадковому договору, так і відповідачка ОСОБА_2 як набувач помилилися щодо правової природи оспорюваного правочину, прав та обов»язків сторін по договору, оскільки їх внутрішня воля була спрямована на укладення договору довічного утримання, а не спадкового договору.

Просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним спадковий договір, укладений 05 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвською О.В., зареєстрований в реєстрі за №347.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач суду пояснив, що він був з мамою (покійною ОСОБА_4) в хороших відносинах, постійно підтримував з нею відносини, спілкувався по телефону. До 2013 року включно приїздив до Дрогобича, коли був у відпустці. У 2014 році захворів і хворів майже два роки, має третю групу інвалідності. Коли спілкувався з покійною мамою по телефону, то вона ні йому, ні його дружині ОСОБА_8, котра в 2015 році двічі приїздила до Дрогобича нічого не говорила, що з ОСОБА_2 підписала договір. Пояснив, що у мами тряслася права рука, вона не могла тримати ніж у руці, щоб приготувати їсти.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_13 в дане судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, про що свідчить розписка яка мається при матеріалах справи. (а.с. 94).

Відповідно до ст. 157 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Із аналізу дій відповідача можна зробити висновок про ненадання пріоритету участі в даній цивільній справі. Таке безвідповідальне ставлення відповідача до виконання своїх зобов'язань, які покладені на нього чинним процесуальним законодавством України, може бути наслідком безпідставного затягування розгляду справи судом, вищевказане свідчить про перешкоджання з боку відповідача вчиненню правосуддя.

Оскільки згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання з наданням суду доказів поважності цих причин, відтак суд визнав неявку відповідача неповажною та вирішив провести судове засідання на підставі доказів, поданих до матеріалів позовної заяви та з врахуванням пояснень, які відповідач та її представник давали в попередніх судових засіданнях, а саме відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні 20 лютого 2017 року, заперечили позовні вимоги, подавши письмове заперечення.

Відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що покійна ОСОБА_4 просила її усиновити, хотіла, щоб вона її доглядала і вона їй записує квартиру. Свої обов»язки перед покійною відповідачка так зрозуміла, що вона повинна була її зайти до самої смерті, тобто доглядати до кінця життя ОСОБА_4, а саме готувати їсти, прибирати у квартирі, купляти ліки, мити і т.д. Всі ці дії відповідачка мала вчиняти за свої особисті кошти. Вказує, що вона разом з покійною ОСОБА_4 ходили до нотаріуса одного в центрі міста, потім пішли до нотаріуса Радзієвської. У день підписання договору в нотаріуса 05 червня 2015 року, коли вони з ОСОБА_4 прийшли до неї, нотаріус визначила, що буде спадковий договір і цей договір вже був готовий до підписання ними, покійна ОСОБА_4 сама договір не читала, договір зачитувала нотаріус і показала де їй розписатися, нотаріс не пояснила, які наслідки укладення спірного правочину для сторін.

Відповідачка суду пояснила, що вона готувала покійній їсти і носила, прибирала в квартирі, купляла ліки. У вересні 2016 року покійна ОСОБА_4 впала у своїй квартирі, пролежала півдоби, потім сусіди вибили двері до квартири, вона з сусідкою ОСОБА_14, яка проживає навпроти квартири ОСОБА_4 помили п.Олю, вклали її в ліжко, лікаря не викликали. Останнній місяць до смерті ОСОБА_4 за нею доглядала вона та сусідка п.ОСОБА_14.

Коли померла ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3, вони не викликали ні міліцію, ні швидку. Довідку про смерть отримали у дільничого лікаря в поліклініці без огляду покійної. Всі правовстановлюючі документи зберігалися у покійної ОСОБА_4 у квартирі, на похоронах вона забрала документи, щоб не пропали, коли приїхав син покійної ОСОБА_1, вона віддала йому всі документи.

У письмовому запереченні на позовну заяву представник відповідача вказує, що відповідно до умов спадкового договору відповідачка взяла на себе зобов'язання виконувати такі обов'язки: регулярне відвідування Відчужувача майна; шанобливе ставлення до особи Відчужувача майна; поховання за християнськими звичаями; у разі необхідності забезпеченні Відчужувача необхідними медикаментами, продуктами харчування, організацією лікарського догляду. Вказує, що вона належним чином виконувала умови спадкового договору, а саме здійснювала відвідування покійної ОСОБА_4, готувала їжу, прибирала у квартирі, здійснювала купівлю медикаментів та здійснювала поховання ОСОБА_4 за християнськими звичаями. Просить у позові відмовити. У судовому засіданні представник відповідача суду пояснив, що за те, що відповідачка доглядала за покійною ОСОБА_4, вона мала отримати її квартиру.

Третя особа приватний нотаріус Радзієвська О.В. в судове засідання не з»явилася, подала суду письмове пояснення.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є невісткою покійної ОСОБА_4, друга дружина позивача. У листопаді 2015 року вона приїздила в м.Дрогобич. Вони не знали, що покійна п.ОСОБА_4 у жовтні 2015 року була у лікарні, їй бабця казала, що не може їсти. У покійної ОСОБА_4 не працювала права рука, вона не могла тримати тарілку. Щодо ОСОБА_2 то покійна говорила, що та її знайома, бабця дає їй три тисячі гривень з пенсії, і вона за це допомагає їй, носить їй супи, борщ. У червні 2016 року, коли вона приїздила у Дрогобич, свекруха була не мита, квартира була вся у бруді. Баба сама не милася.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 суду пояснили, що у бабці постійно тряслася права рука і в 2014, 2015 роках.

Свідок ОСОБА_14, яка являється сусідкою покійної ОСОБА_4, її квартира розміщена на одній площадці з квартирою ОСОБА_4. До 2014 року син покійної - позивач по справі приїздив до своєї мами у Дрогобич. Вона разом з відповідачкою ОСОБА_2 за бабою доглядали, витрати на похорони покійної ОСОБА_4 були за гроші покійної. ОСОБА_2 брала у покійної гроші за які купляла продукти, ліки. У вересні 2016 року, коли баба впала, вона лежала у квартирі три дні, до неї ніхто не приходив. У баби постійно тряслася права рука і нога.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що покійну ОСОБА_4 знає з дитинства, вони постійно з нею спілкувалися по телефону, вона їй розказувала, що давала ОСОБА_2 (відповідачці) гроші, щоб вона купляла продукти. Син покійної ОСОБА_4 - ОСОБА_1 постійно приїздив до батьків, а коли тато помер, то до мами приїжджав кожен рік. Останні два роки його не було. Невістка ОСОБА_8 також приїздила, купляла продукти, «затарювала» весь холодильник. Її не повідомили про те, що ОСОБА_4 померла, хоча біля дзеркала у коридорі в квартирі був приклеєний календар, на якому були телефони її, ОСОБА_1, першої невістки у Мукачево.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що є рідною сестрою відповідачки ОСОБА_2, покійна ОСОБА_4 (п.ОСОБА_4) ходила до її сестри і просила її удочерити. Відповідачка уклала з п.ОСОБА_4 спадковий договір, її сестра (відповідачка) прибирала в п.ОСОБА_4, готувала їсти.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що покійна ОСОБА_4 шукала людину, щоб її доглядала.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що знала покійну ОСОБА_4, часто бачила її на вулиці, вони спілкувалися, вона розказувала про сина ОСОБА_1, у них були хороші відносини.

Свідок ОСОБА_21, суду пояснила, що у покійної ОСОБА_4 після смерті чоловіка був високий тиск, в 2014, 2015 році вона говорила, що їй тяжко. В свій час вона пропонувала ОСОБА_4 соціального працівника. У покійної був постійний контакт з сином та невісткою, з якими вона жила.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, беручи до уваги пояснення відповідача, які вона давала в попередніх судових засіданнях та висловила свою правову позицію щодо позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

З спадкового договору, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвською О.В. 05 червня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №347, вбачається , що 05 червня 2015 року між ОСОБА_4 (відчужувачем майна) та ОСОБА_2 (набувач майна) було укладено договір про те, що відчужувач майна ОСОБА_4 передає після смерті у власність набувачу майна належну їй на праві приватної власності кватиру АДРЕСА_1 (п.1 договору). Сторони оцінили квартиру в 492812грн. В п.8 договору вказано, що виконання умов договору набувачем майна буде проводитися виключно за рахунок особистих коштів, без залучення коштів та майна, що перебувають у спільній сумісній власності.

П.10 договору визначено, що за згодою сторін, на набувача майна покладаються такі обов'язки: регулярне відвідування відчужувача майна, шанобливе ставлення до особи; поховання за християнськими звичаями; у разі необхідності - забезпечення відчужувача необхідними медикаментами, продуктами харчування, організацією лікарського догляду.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.10.2016 року серія НОМЕР_1.

З витягу з медичної карти стаціонарного хворого №07385, виданого Дрогобицькою міською лікарнею №1 вбачається, що ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в неврологічному відділі ДМЛ №1 з 05.10. по 21.10.2015 року з діагнозом ГПМК по ішемічному типу в басейні центральних гілок лівої СМА на грунті церебросклерозу з гіпертонією, помірний правобічний геміпарез; супр.: гупертонічна хвороба 3ст., ризик високий ІХС, повна блокада правої ніжки п.Гіса, хронічна гіпохромна анемія, середній ступінь важкості неуточненого генезу.

З будинкової книжки вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 була зареєстрована одна і там проживала.

З медичних документів, наданих позивачем вбачається, що він протягом 2014-2016 років перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, інвалід 3 групи, хворий цукровим діабетом, що фактично позбавило його можливості бути на Україні та приїхати до своєї мами. Зокрема у жовтні 2015 року, коли ОСОБА_4 потрапила у лікарню, позивач також перебув на стаціонарному лікуванні по місцю проживання в м.Курску, що підтверджується випискою з амбулаторонї карти ОСОБА_1, виданої Курскою міською клінічною лікарнею №4 03.11.2016 року.

Дружина позивача ОСОБА_8 в листопаді 2015 року, в липні 2016 року перебувала на Україні, що підтверджується її закордонним паспортом.

З викладених вище обставин вбачається, що при укладенні оспорюваного спадкового договору внутрішнє волевиявлення сторін було спрямовано на укладення договору довічного утримання (догляду), а не спадкового договору, сторони по договору помилилися щодо правової природи правочину. Окремі дії відповідачки, які вона вчиняла по відношенню до покійної ОСОБА_4 взагалі не були передбачені договором, зокрема щоденне харчування, тобто приготування їжі, прибирання. З пояснень відповідачки ОСОБА_2 як сторони по договору вбачається, що вона взяла на себе обов»язок по догляду з ОСОБА_4, «заходити до самої смерті», нотаріус сторонам не роз»яснила про правові наслідки оспорюваного правочину, фактично сама визначила, а не сторони договору, який правочин вона буде посвідчувати, що зумовило помилку сторони правочину, зокрема Відчужувача по спадковому договору ОСОБА_4 щодо правової природи правочину, прав та обов»язків сторін по договору.

Крім того, як пояснила відповідачка ОСОБА_2 ні вона, ні ОСОБА_4 не читали спадкового договору, договір зачитала нотаріус і показала де підписатися. Такі дії нотаріуса є порушенням гл.6, п.п.3, 6 гл.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012р. за №296/5, зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 року за №282/20595.

Судом встановлено, що покійна ОСОБА_4 потребувала догляду (утримання) сторонньої допомоги в силу свого віку, на момент укладення договору їй було 76 років, вона була особою хворою, у неї тремтіла права рука і вона не могла собі готувати, прибирати, відповідно потребувала стороннього догляду і її воля була спрямована на те, щоб ОСОБА_2 її доглядала (як пояснила ОСОБА_2, свідок ОСОБА_18 - «удочерила»), а тому сторони мали намір укласти договір довічного утримання, а не спадковий договір. Вказана обставина свідчить про те, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам ст.203 ч.3 ЦК України, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1, 4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Положеннями ст. 203 ЦК України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільнимі відповідати його внутрішній волі.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зі змісту ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов»язками наділені обидві сторони. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторонни (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа (ст.1303 ЦК України).

Згідно до положень ст.1304 ЦК України спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, Відповідно до роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків

Згідно ст. ст. 744, 749, 751 ЦК України визначено що за договором довічного утримання(догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачу) у власність квартиру взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно, у даному договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду(опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надавати набувач підлягає грошовій оцінці, яка в свою чергу підлягає індексації.

У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі, яка спрямовується на досягнення відповідного результату.

З п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред'явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (ст. 3 ЦПК України).

Позивач як спадкоємець по закону у визначений в законі строк та у визначеному в законі порядку прийняв спадщину, про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи спадкодавця ОСОБА_4. Оскільки оспорюваним спадковим договором порушуються його права як спадкоємця по закону першої черги, вказаний правочин був укладений його покійною мамою ОСОБА_4, під впливом помилки, оскільки вона як сторона по спадковому договору - Відчужувач, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення для справи, зокрема правової природи правочину, прав та обов»язків сторін, а тому цей правочин підлягає визнанню недійсним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Керуючись 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст..ст. 203, 215, 216, 229, 744, 749, 751, 1302, 1303, 1304 ЦК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати недійсним спадковий договір, укладений 05 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 347.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя О.В. Крамар