Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/806/17
Провадження № 2/644/1163/17
РІШЕННЯ

іменем України

23 лютого 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Шевченка С.В., за участю секретаря Голєніщевої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності та зарахування зустрічних однорідних вимог

в с т а н о в и в:

Позивач подав в суд вказаний вище позов, в якому просив припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на дану частку жилої нерухомості та зарахувати його зустрічні однорідні вимоги до ОСОБА_2 на суму 134 550 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 10 лютого 2012 року між ним та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу 3/4 частини квартири № 10, що розташована за адресою м. Харків, вул. Грицевця, будинок 45. Таким чином, він набув право власності на ? частки у праві власності на спірну житлову нерухомість. Відповідачці ОСОБА_2 належить ? частина квартири № 10, що розташована за адресою м. Харків, вул. Грицевця, будинок 45. Проте, відповідач у спірній квартирі не проживає, участі в утриманні майна не приймає. Крім того, позивач посилався на те, що 06 червня 2016 року ОСОБА_2 отримала від нього позику в сумі 140 000 грн., яку мала повернути до 31 грудня 2016 року, однак грошове зобовязання відповідачем виконане не було. Відтак, позивач просить припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_2 та зменшити суму заборгованості відповідача на суму вартості ? частини спірної квартири.

Відповідач в судовому засіданні не оспорювала факт позики у ОСОБА_1 140 000 грн. та те, що спірною квартирою не користується, оскільки має інше житло, проте проти припинення права власності на частку нерухомості заперечувала.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 29991757 від 18.05.2011 року, який виданий комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" та витягу про державну реєстрацію прав № 29991329 від 18.05.2011 року, який виданий комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, право власності якого виникло на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 2003 року, № 7-03-211981 та договору про визначення часток майна у спільній сумісній власності від 22 квітня 2011 року, який посвідчено державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за номером 3-1116, розмір частки в спільному майні становить 1/4. ОСОБА_4, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 2003 року, № 7-03-211981 та договору про визначення часток майна у спільній сумісній власності від 22 квітня 2011 року, який посвідчено державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за номером 3-1116, розмір частки в спільному майні становить 1/4. ОСОБА_2, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 2003 року, № 7-03-211981 та договору про визначення часток майна у спільній сумісній власності від 22 квітня 2011 року, який посвідчено державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за номером 3-1116, розмір частки в спільному майна становить 1/4. ОСОБА_5, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 2003 року, № 7-03-211981 та договору про визначення часток майна у спільній сумісній власності від 22 квітня 2011 року, який посвідчено державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за номером 3-1116, розмір частки в спільному майна становить 1/4.

Крім того, судом встановлено, що 10 лютого 2012 року між позивачем ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (продавці) був укладений договір купівлі-продажу 3/4 частини квартири № 10, що розташована за адресою м. Харків, вул. Грицевця, будинок 45. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав № 33156068 від 13.02.2012 року, який виданий комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" право власності на 3/4 частки в квартирі № 10, що розташована за адресою м. Харків, вул. Грицевця, будинок 45 зареєстровано за позивачем ОСОБА_1

На підставі фактичних даних, які підтверджені належними та допустимими доказами, керуючись ч. 1 ст. 355 ЦК України, 1 ст. 356 ЦК України, відповідно до яких майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, суд приходить до висновку, що спірна квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності позивачу, розмір частки у спільному майні якого становить 3/4 та відповідачу, розмір частки у спільному майні якої становить 1/4.

Згідно ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майна є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, у зв'язку із таким припиненням, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Приходячи до висновку про те, що припинення права власності ОСОБА_2 на частку у розмірі 1/4 у спільному майні відповідачу та членам її сімї не буде завдана істота шкода, суд посилається на таке.

В судовому засідання відповідач надала пояснення, що вона забезпечена житлом, в якому постійно проживає та дбає про нього. У спірній квартирі ніколи фактично не проживала та не збиралась проживати.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Надаючи правову оцінку поясненням відповідача, суд вважає, що ОСОБА_2 визнала обставину щодо забезпеченості її іншим житлом, не зацікавленості у володінні спільно з позивачем майном, що в сукупності свідчить про те, що припинення права власності ОСОБА_2 на частку у розмірі 1/4 у спільному майні не завдасть істотної шкоди ні їй, ні членам її сімї.

Також суд приймає до уваги, що відповідно до звіту про оцінку майна від 13.01.2017 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності, вартість одного квадратного метру спірної квартири складає 274,53 долари США, що у розрахунку, виходячи із загальної площі квартири 72,3 кв.м., відповідно до технічного паспорту на квартиру, виготовленого Харківським міським бюро технічної інвентаризації, складає 19 848 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день оцінки становило 540 889 гривень. Вартість 1/4 частки, яка належить відповідачу, відповідно до звіту про оцінку майна від 13.01.2017 року становить 134 550,00 гривень, без ПДВ.

Позивач володіє часткою у розмірі 3/4 у праві власності у спільному з відповідачем майні, яка в три рази перевищує частку відповідача у праві спільної власності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що частка відповідача у спільній сумісній власності є незначною.

Пункт другий ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачає таку ознаку, як неподільність речі. Статтею 183 ЦК України визначено поняття подільних та неподільних речей. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Верховним Судом України не надавались роз'яснення стосовно питань щодо поділу квартир у багатоквартирних будинках, тому суд, за аналогією (на підставі правових позицій, висловлених Верховним Судом України у зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах) у цій справі застосовує роз'яснення, які наведені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок". Зокрема, пункт 6 зазначеної Постанови Верховного Суду України передбачає, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

З технічного паспорту спірної квартири, який складено Харківським міським бюро технічної інвентаризації вбачається, що спірна квартира розташована на другому поверсі 9-ти поверхової будинку, що з технічної точки зору, унеможливлює улаштування окремого входу для іншого співвласника. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, пункт 14 Постанови "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 р. № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та розяснень, викладених у пунктах 6, 7 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що, оскільки спірна квартира знаходиться в багатоквартирному будинку на другому поверсі, то спільне майно неможливо поділити в натурі, оскільки неможливо влаштувати другий вхід та неможливе перепланування для того щоб зробити іншу кухню, санвузол, другу жилу кімнату. Отже, в даному випадку квартира, що є у спільній власності сторін є неподільною річчю.

Відповідно до пункту 1.2. Інструкції "Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна", затверджена наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 18.07.2007 року, № 55 поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

При з'ясуванні судом питання щодо можливості виділу в натурі частки відповідача, яка становить 1/4 в квартирі № 10, яка знаходиться в м. Харків, по вул. Грицевця, будинок № 45, був досліджений технічний висновок, який складено 18.01.2017 року експертом, який має кваліфікаційний сертифікат серія АЕ, № 002784, виданий 10.10.2013 року Атестаційною архітектурно-будівельною комісією міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, відповідно до якого неможливо виділити 1/4 частини квартири № 10, яка знаходиться в м. Харків, по вул. Грицевця, будинок № 45 в м. Харкові.

З огляду на викладене, суд вважає, що виділ в натурі відповідачу 1/4 частки в квартирі без порушення вимог нормативних документів та державних будівельних норм та правил є неможливим. Кожній із сторін спору не можливо виділити відокремлену частину квартири із самостійним входом-виходом (ізольовану квартиру).

Судом встановлено, що позивач та відповідач не є членами однієї сімї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства.

З пояснень представника позивача слідує, що позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією здійснити ремонт квартири, оскільки в квартирі не здійснювались ремонтні роботи досить тривалий час і квартира знаходиться в занедбаному стані. Відповідач категоричною відмовлялась від участі в утримання спільного майна, з посиланням на те, що це їй не потрібно, у неї є інше житло про яке вона дбає та в якому постійно мешкає, а її права на спірну квартиру є незначними для того, щоб здійснювати вкладення в ремонт грошових коштів, оскільки проживати вона в квартирі не збирається.

Наведені вище представником позивача обставини були визнані відповідачем в судовому засіданні, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню

Отже, вказані обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном, оскільки з боку відповідача не вчинюються жодні дії, спрямовані на утримання, ремонт, облаштування та догляд за спільним майном.

Крім того, між співвласниками постійно виникають суперечки, які зумовлені особистими неприязними стосунками між позивачем та відповідачем, що створює неможливе подальше спільне володіння квартирою, зазначені обставини також визнані в судовому засіданні відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зарахування зустрічних однорідних вимог, суд виходить з наступного.

Позивачем надано суду звіт про оцінку майна, складений 13.01.2017 року суб'єктом оціночної діяльності, відповідно до якого, вартість 1/4 частки квартири № 10, яка знаходиться в м. Харків, по вул. Грицевця, будинок № 45, що належить на праві спільної власності відповідачу, складає 134 550 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 червня 2016 року між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) в простій письмовій формі був укладений договір безвідсоткової позики, відповідно до умов якого, позивач надав у власність відповідачу позику у розмірі 140 000 грн.

Відповідно до пункту 1.1. договору позики факт одержання позичальником позики підтверджується підписанням позичальником договору. Підписанням договору позичальник підтверджує, що отримав від позикодавця позику в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 договору позики, позику у розмірі 140 000 грн. відповідач зобов'язувався повернути позивачу готівкою до 31 грудня 2016 року до 18 години за адресою: м. Харків, вул. Кооперативна, будинок № 30 в приміщенні приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7.

Відповідно до пункту 3.2. договору позики підтвердженням повного розрахунку за цим договором (повернення позики) є письмова заява позикодавця, яка має бути посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7.

Згідно ст. 532 ЦК України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі.

Відповідач 31 грудня 2016 року не з'явився до приміщення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за адресою: м. Харків, вул. Кооперативна, будинок № 30 та суму позики позивачу не повернув.

Відсутність у відповідача нотаріально посвідченої заяви позивача про отримання позики свідчить про невиконання відповідачем своїх боргових зобов'язань перед позивачем та прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В судовому засіданні відповідач підтвердила факт прострочення нею грошового зобов'язання, яке виникло з договору позики від 06 червня 2016 року.

Згідно ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Як було зазначено вище, відповідно до висновку від 13 січня 2017 року про вартість частки у спільному майні, ринкова вартість 1/4 частки в квартирі № 10, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Грицевця, будинок № 45 складає 134 550,00 грн.

Сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 06 червня 2016 року, яку запропоновано до зарахування становить 140 000 грн., а ринкова вартість 1/4 частки в квартирі становить 134 550 грн., а отже є можливість зарахувати зустрічні правові вимоги, а розмір заборгованості відповідача за договором безвідсоткової позики від 06 червня 2016 року підлягає зменшенню на суму вартості частки в спільному майні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2.

Зарахувати зустрічні однорідні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на суму 134 550 грн. і зменшити на цю суму заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в розмірі 140 000 грн., яка виникла на підставі договору безвідсоткової позики від 06 червня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 345,50 гривень витрат з оплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С.В. Шевченко