Провадження № 2/638/1885/17
23 лютого 2017 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова, у складі:
головуючого судді - Цвіри Д.М.,
секретаря судових засідань - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в свої інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Управління служби по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в свої інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив визнати останніх втративши право користування квартирою № 411, буд. 197 по вул. Клочківській м. Харкова та зняти їх з реєстрації.
В обґрунтування позову зазначив, що 09.07.1975 р. по рішенню Дзержинського районну № ПР-27 від 07.07.75 р. отримав ордер на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
У 2010 році онук позивача ОСОБА_6 одружився з ОСОБА_3, народились два правнуки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 2012 р.
З 2014 року ОСОБА_3 та її діти зареєстровані в квартири позивач, але виїхали на постійне місце мешкання в Росію.
Онук з сім*єю ніколи не мешкали в квартирі позивача.
На теперішній час комунальні послуги подорожчали, позивач, який є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 1300 грн. повинен сплачувати комунальні послуги за всіх зареєстрованих осіб.
Представник позивача в судому засідання позов підтримала, надала пояснення відповідно до змісту позовних вимог та просила позов задовольнити.
Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи, повідомлялись вчасно та належним чином, про поважні причини неявки не повідомили.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до копії контрольного талону до ордера № 309172 ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому від 07.07.1975 р. № Пр27 надано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).
З копії довідки з місця проживання про склад сім*ї та прописку КП «Жилкомсервіс» від 06.09.2016 р. у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_6І, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_3 (а.с. 19).
У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім*ї власника, право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст.ст. 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім*ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Разом з тим, слід мати на увазі, що право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім*ї ( в тому числі колишніми) власника житлового приміщення, а й за членами його сім*ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України. Таким чином, безумовне виселення таких осіб, тільки внаслідок того, що право власності на житлове приміщення перейшло до іншої особи є неправомірним та не відповідає природі спірних відносин.
Визнавати особу такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливо лише у відношенні тієї особи, яка вже набула право користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім*ї наймача, члена ЖБК або члена сім*ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причини в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням.
Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин.
Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Стаття 214 ЦПК України містить перелік питань, які суд вирішує під час ухвалення рішення, зокрема, чи мало місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Суд не приймає до уваги у якості належних та допустимих доказів копії акту про немешкання в буд. № 97 по вул. Клочківській ОСОБА_12, копію заяви ОСОБА_13, копію заяви ОСОБА_14, копію заяви ОСОБА_15 (а.с. 7-10).
Представником позивача подана суду заява ОСОБА_3 посвідчена нотаріусом Феодосійського міського нотаріально округу Республіки Крим , зареєстрована в реєстрі за № 4-1651 відповідно до якої ОСОБА_3 дає свою згоду на зняття її та малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за минулим місцем мешкання за адресою: Україна, Харківська область, місто Харків, вул. Клочківська, б. 197, кв.411 у звязку з тим переїхала на постійне місце мешкання до Російської Федерації. Вказану заяву суд також не приймає до уваги, оскільки вона не містить відомостей щодо обізнаності відповідача про розгляд даної справи у суді та її думки стосовно позовних вимог. Суд не є органом в повноваження якого входить реєстрація або зняття з реєстрації з місця проживання.
Інших належних доказів, які дають суду підстави для задоволення позовних вимог матеріали справи не містять.
Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Так, вказана діяльність, згідно зі ст. 6 Конституції України, здійснюється не судом, а лише відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні») і тільки на підставі чинного законодавства вищевказаних правових приписів в межах положень ст. 19 Конституції України.
Доказів, щодо звернення позивача до відповідного органу з заявою про зняття з реєстрації відповідача, не надано.
Крім того, позивачем обрано невірний спосіб захисту.
Враховуючи вищевикладене, що суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд, -
В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в свої інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Управління служби по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий суддя: Д.М.Цвіра