ухвала

іменем україни

01 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
за участю позивача ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зняття автомобіля з реєстрації та перереєстрування автомобіля, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року у справі № 2608/757/12 (провадження № 2/759/1606/14) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільно нажитого майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, передано їй у власність автомобіль марки Toyota Corolla, 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, поставлений на облік в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві 18 квітня 2008 pоку, вартістю 142 943 грн 40 коп.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року залишено без змін.

Позивач зазначає, що відповідач незаконно користується зазначеним вище автомобілем, відмовляється в добровільному порядку відповідно до судових рішень суду про визнання за нею права власності на вказаний автомобіль, зняти вказаний автомобіль з державної реєстрації та повернути його власнику - позивачу.

У технічному паспорті на автомобіль ОСОБА_7 значиться як власник, що дає відповідачу можливість, незважаючи на рішення суду, продовжувати незаконно володіти її майном та перешкоджати їй здійснювати права власника на її майно.

Посилаючись на ст. ст. 317, 321, 387 ЦК України позивач просила задовольнити її вимоги, а саме:

визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: автомобіля марки Toyota Corolla, 2008 року випуску (об'єм двигуна 1,6 л), кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, поставлений на облік в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві 18 квітня 2008 року;

витребувати у ОСОБА_7 у примусовому порядку та передати ОСОБА_6 автомобіль марки Toyota Corolla, 2008 року випуску об'єм двигуна 1,6 л, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, поставлений на облік в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві 18 квітня 2008 року;

зняти автомобіль марки Toyota Corolla, 2008 року випуску (об'єм двигуна 1,6 л), кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, з обліку в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві 18 квітня 2008 року;

перереєструвати автомобіль марки Toyota Corolla, 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов № НОМЕР_1, в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві на ОСОБА_6 та стягнути судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_7 у примусовому порядку автомобіль марки Тоуоtа Соrоllа, 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, поставлений на облік в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві 18 квітня 2008 року та передано ОСОБА_6.

Знято з обліку автомобіль марки Тоуоtа Соrоllа, 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований на ОСОБА_7, 18 квітня 2008 року, в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6, а саме 1. Визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: автомобіля марки Тоуоtа Соrоllа, 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, поставлений на облік в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві 18 квітня 2008 року. 3. Перереєструвати автомобіль марки Тоуоtа Соrоllа, 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов НОМЕР_3 в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві на ім'я позивача, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 429 грн. 45 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зняття автомобіля з реєстрації та перереєстрування автомобіля задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_7 у примусовому порядкуавтомобіль марки Тоуоtа Соrоllа, 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, поставлений на облік в УДАІ ДУ МВС України в м. Києві 18 квітня 2008 року з усіма документами на нього та передано ОСОБА_6.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 429 грн 45 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року у справі № 2608/757/12 (провадження № 2/759/1606/14), яке набрало законної сили, на даний час не виконано - відповідач не передав автомобіль у власність ОСОБА_6, чим вчинив дії, які перешкоджають доступу позивача до спірного автомобіля.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд з урахуванням вимог ст. ст. 316, 317, 319, 321, 38/7 ЦК України, виходив з того, що позивач на законних підставах отримала у власність спірний автомобіль, неодноразово зверталася до відповідача про повернення належного їй рухомого майна в добровільному порядку, але відповідач продовжує незаконно користуватися автомобілем, чим перешкоджає здійсненню перереєстрації автомобіля.

Як установлено судами попередніх інстанцій, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року у справі № 2608/757/12 (провадження № 2/759/1606/14) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільно нажитого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя задоволено основний позов та з іншим майном передано у власність ОСОБА_6 автомобіль марки Toyota Corolla, 2008 року випуску, об'єм двигуна 1,6 л, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, поставлений на облік в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 18 квітня 2008 року, вартістю 142 943,40 грн, зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 різницю вартості майна в сумі 15 185 грн 70 коп. В решті зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року рішення Святошинського районного суду від 18 серпня 2014 року залишено без змін.

Відповідач незаконно користується вищевказаним автомобілем, відмовляється в добровільному порядку відповідно до судових рішень визнавати за позивачем право власності на вказаний автомобіль, зняти його з державної реєстрації та повернути власнику, тому позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України.

Відповідно до пункту 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, ще застосовуючи положення ст..387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише-власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст. 397 ЦК України).

Таким чином, позивач на законних підставах отримала у право власності спірний автомобіль.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що позивач неодноразово зверталась до відповідача про повернення їй зазначеного автомобіля в добровільному порядку відповідно до рішення суду, але останній продовжує незаконно користуватися автомобілем, чим перешкоджає здійснювати права власника на це майно. ОСОБА_6 зверталась до третьої особи - УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, з вимогою здійснення перереєстрації автомобіля на позивача, однак останній було відмовлено, у зв'язку з відсутністю автомобіля та документів на нього.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо витребування у ОСОБА_7 у примусовому порядку автомобіля та передання ОСОБА_6 з усіма необхідними документами на нього підлягають задоволенню.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак