Справа № 159/479/17
Провадження № 2/159/370/17
У Х В А Л А

01 березня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді: Лесика В.О.

за участю секретаря Жукової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення поданого ним позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеного 30.01.2013 року.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовано тим, що у зв'язку із зверненням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 37792,04 грн. та приймаючи до уваги, що у порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, щомісячних погашень кредиту не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, - вважає необхідним прийняття заходів забезпечення позову.

У банку відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов'язків перед кредитором.

Найчастіше за порушенням зобов'язань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна й коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно й кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведенні інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. З огляду на зазначене вважає, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

В ході відпрацювання проблемної заборгованності позивачу стало відомо, що відповідачу належить: 1/3 частина власності жилого приміщення, яке розташоване за адресою: Волинська обл., Ковельський раййон, смт. Люблинець, вулиця Будівельників, будинок 6, кімната 61, 63, 65. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта. А тому просить накласти арешт на 1/3 частину вказаного жилого приміщення.

Дослідивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відмовляючи в задоволенні вимоги позивача, суд виходить з того, що останній не надав доказів на підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитись від виконання укладеного сторонами договору, в звязку з чим не навів достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Разом з тим, позивач не надав суду доказів наявності обставин, які б давали підстави вважати, що відповідач має намір відчужити належне йому нерухоме майно, чи вчинити інші дії, які б ускладнили або зробили б неможливим виконання рішення суду за даним позовом.

Виходячи з матеріалів справи судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір, однак на переконання суду відсутня на даний час реальна загроза на виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що є також підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Окрім того, позивачем не зазначено відомостей про вартість майна, яке належить відповідачу на праві приватної власності. На переконання суду, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 37792,04 грн. не є співмірними із видом забезпечення позову, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України.

Вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні зазначеної заяви про забезпечення позову.

На підставі ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення поданого ним позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Головуючий:ОСОБА_2