Провадження № 2-з/638/127/17
24 лютого 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді: Наумової С.М.
при секретарі Крупенко Л.С.
20.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою про поділ майна подружжя.
20.02.2017 року представник позивача звернувся до суду із заявою про вжиття заходів щодо забезпечення позову. В обґрунтування своєї заяви про вжиття заходів щодо забезпечення позову заявник зазначив, що предметом спору є розподіл майна, що є спільним майном подружжя.
Позивач вважає, що оскільки предметом спору є розподіл майна, яке є спільним майном подружжя, а житловий будинок літ. "А-2" загальною площею 349,40 кв.м., житловою площею 104,70 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. "Б", більярдна літ. "Г", літня кухня літ. "В", сауна літ. "Д", альтанка літ. "Е", погріб літ. "Ж", басейн літ. "З", місцеві очисні споруди літ. "И", "Л", "М", свердловина літ. "К", свердловина літ. "К1", огорожа №1-4, розташований за адресою: Харківська обл., Харківський р., смт. Високий, провулок Сімферопольський, будинок 24,та рухоме майно (меблі, побутова техніка, електротехніка, предмети інтерєру), яке в ньому та на його території знаходиться, було набуте (придбане) за час перебування подружжям у шлюбі, то це дає реальні підстави стверджувати, що відповідач 1 (ОСОБА_2М.) може на власний розсуд розпорядитися рухомим майном, яке знаходиться по зазначеній адресі з метою уникнення (приховання) від розподілу спільного майна подружжя, що у випадку задоволення позовних вимог може зробити неможливим виконання рішення суду або для цього доведеться докласти значних зусиль, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені, адже суд не лише повинен встановити належність за позивачем права вимагати, а й сприяти забезпеченню цих встановлених прав.
Позивач посилається на те, що вказаний житловий будинок та чотири земельні ділянки були ним подаровані 07.07.2015р. спільній з відповідачкою повнолітній дочці ОСОБА_3 за спільною домовленістю між ними для особистого мешкання дочки з чоловіком та неповнолітнім сином (онуком позивача). Проте, донька, залишилась зареєстрованою з неповнолітнім сином у квартирі за адресою АДРЕСА_1, а вже через півроку (19.02.2016р.) передарувала вказане майно (житловий будинок та чотири земельні ділянки) вже лише його дружині, що свідчить про наявність змови дружини з донькою щодо введення позивача в оману з метою приховати спільне майно (насамперед, нерухоме), щоб уникнути його поділу. На теперішній час відповідачі не допускають позивача до рухомого майна, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: Харківська обл., Харківський р., смт. Високий, провулок Сімферопольський, будинок 24, що дає позивачу реальні підстави вважати, що вказаним рухомим майном, набутим подружжям за час шлюбу, відповідачі можуть розпорядитися на власний розсуд.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.
Нормою ст. 151 ч.3 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
До видів забезпечення позову, передбачених ст.152 ЦПК України, віднесено арешт майна, яке належить відповідачу, заборону вчиняти певні дії, передача речі на зберігання третім особам.
Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У відповідності до п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Як розяснено в п.п. 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Отже, відповідачі за час розгляду справи мають можливість незаконно відчужити спільне майно, набуте у шлюбі, що зробить неможливим та ускладнить виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Суд приходить до висновку про необхідність накласти арешт на вказане майно та вважає, що такий вид забезпечення позову є співмірним та адекватним позовним вимогам, та унеможливить відчуження майна відповідачами до розгляду спору по суті.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вид забезпечення позову як накладення арешту на усе рухоме майно, яке знаходиться як на території домоволодіння так і в середині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: Харківська обл., Харківський р., смт. Високий, провулок Сімферопольський, будинок 24, що належить ОСОБА_2, дійсно пов'язаний з предметом спору і не виходить за його межі, а вказаний вид забезпечення позову не є суттєвим обмеженням для відповідача, оскільки не заважає йому користуватися майном та майновими правами.
Керуючись ст.ст. 151-152 ЦПК України,
В порядку забезпечення позову накласти арешт на усе рухоме майно, яке знаходиться як на території домоволодіння так і в середині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, провулок Сімферопольський, будинок 24, що належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).
Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали надіслати особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий: