Провадження № 2/638/1300/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2017 року

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: НАУМОВОЇ С.М.,

при секретарі: ТОКАРЄВІЙ М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулася до суду з вищевказаним позовом. При цьому посилались на ті обставини, що вони є власниками квартири № 33 в будинку № 72-А по пр.-ту Перемоги в м. Харкові. В квітні 2010 року позивачі надали усний дозвіл відповідачу ОСОБА_3, зареєструватись за адресою належної їм квартири. Така реєстрація була необхідна для подальшого навчання в ВНЗ м. Харкова, та була здійснена 14.04.2011 року.

Позивачі зазначають, що фактично відповідач ніколи не проживав за вказаною адресою, але невдовзі відповідач взагалі виїхав з міста Харкова і до теперішнього часу за місцем реєстрації не зявляється. Позивачі також зазначають, що продовжуючи бути зареєстрованим за адресою будинку, відповідач перешкоджає позивачу користуватися своєю власністю, оскільки відповідачу нараховують комунальні платежу відповідно до зареєстрованих осіб, а також позивач з цих причин не може отримати житлову субсидію.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає зніматись з реєстраційного обліку, позивачі звернулись до суду з дійсним позовом.

В судове засідання позивачі не зявились, надали суду заяву з проханням слухати справу за їх відсутністю, позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, та в разі не явки в судове засідання відповідача, прохали постановити по справі заочне рішення.

Відповідач в судове засідання відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву в якій просив слухати справу за його відсутністю , позов визнав.

Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобовязаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобовязує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом предявленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про її небажання захищати свої процесуальні права.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1998 року реєстраційний № 1-98-144691 (а.с. 7)

На даний час в цьому домоволодінні зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який не є членом сімї та згідно довідки про склад сімї та прописку від 16.09.2016 року № 15-7 в графі родині відносини, значиться як зареєстрований (а.с. 8).

Відповідач не заперечує проти обставин викладених в позовній заяві та не заперечує проти задоволення вимог позовної заяви.

Таким чином, суд вважає доведеним факт не проживання відповідача у квартири № 33 в будинку № 72-А по пр.-ту Перемоги в м. Харкові понад шість місяців.

Відповідно до ч. 1ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року визначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним та регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу виконавчої з питань реєстрації.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів в тому числі, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Зазначена правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що відображено в узагальнені судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року за №24-150/0/4-13.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем при предявленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою № 33 в будинку № 72-А по пр.-ту Перемоги в м. Харкові.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь відповідачів сплачений судовий збір в розмірі 551 , 20 грн.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: