У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Григоренка М.П., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання договору поруки припиненим,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2016 року визнано договір поруки №RО.094/2008-ДП від 3 липня 2008 року укладений між ПАТ "ВТБ Банк", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припиненим.

Стягнуто з ПАТ "ВТБ Банк" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ "ВТБ Банк" покликається на його незаконність та необгрунтованість в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не звернув уваги та не надав належної оцінки п.1 договору поруки №RО.094/2008-ДП від 3.07.2008 року, згідно якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №RО.094/2008-КІ від 3.07.2008 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч., що збільшують основне зобов'язання).

А тому, ОСОБА_1 відповідає перед банком у разі збільшення розміру кредитного зобов'язання і, при цьому, його попередня згода не потрібна.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 3 липня 2008 року між ВАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №RО.094/2008-КІ відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 46700 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних та строком кредитування до 3 липня 2023 року.

В забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ "ВТБ Банк", ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 3 липня 2008 року №RО.094/2008-ДП.

Відповідно до п.1 договору поруки ОСОБА_1 поручається перед відповідачем за виконання ОСОБА_2 зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №RО.094/2008-КІ від 3.07.2008 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч., що збільшують основне зобов'язання), надалі все разом - кредитний договір.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та визнаючи договір поруки припиненим, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що сторони кредитного договору змінили умови договору зі збільшенням об'єму відповідальності без згоди поручителя за відсутності в договорі вказівки на те, що такі зміни можливі без повідомлення поручителя.

Такий висновок відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Так, у постанові Верховного Суду України від 5 червня 2013 року (№ 6-43цс13) зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 17 вересня 2013 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору №RО.094/2008-КІ від 3.07.2008 року, відповідно до умов якого внесені зміни до кредитного договору, зокрема: проценти за користування кредитом нараховуються Банком за процентною ставкою у розмірі 12% річних, з урахуванням можливості автоматичного її збільшення або зменшення згідно з відповідними підпунктами п.3.3. цього Договору (п.3.3.1); у випадку невиконання або незабезпечення виконання Позичальником зобов'язань, визначених п. 5.3.2 та 5.3.3 цього Договору, розмір процентів згідно п. 3.3.1 автоматично підвищуються на 5% річних (п.3.3.2) тощо.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України правильним є висновок про те, що внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Встановивши, що укладенням між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_2 договору про внесення змін № 1 до кредитного договору №RО.094/2008-КІ від 3.07.2008 року банк без згоди ОСОБА_1 змінив зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Покликання відповідача на п.1 договору поруки №RО.094/2008-ДП від 3.07.2008 року, згідно якого поручитель поручився перед банком за виконання позичальником зобов'язань не лише за кредитним договором, а й будь-якими додатковими угодами до нього, в тому числі, що збільшують основне зобов'язання, правильності висновків суду не спростовують, оскільки пункт 1 договору поруки не конкретизував, на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель.

Висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-1161цс15 від 21.10.2015року.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст.309 ЦПК України, як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Григоренко М.П.

Гордійчук С.О.