Провадження № 2/202/367/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря Георгієвських Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість на свою користь за кредитним договором

№ DN80AM00000070 від 01.08.2007 року у розмірі 79239 грн. 21 коп.; з ПАТ «Акцент банк», ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000 грн. 00 коп., з ОСОБА_1 на свою користь судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору № DN80AM00000070 від 01.08.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 91533,73 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 9,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.07.2014 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості була задоволена.

Ухвалою суду від 01 березня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2015 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства « Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 залишена без розгляду. Провадження по цивільній справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» про стягнення заборгованості закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2015 року скасовано в частині залишення без розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині.

При новому розгляді справи справи представник позивача відповідно до заяви позовні вимоги підтримав та просив суд розглядати справу без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості з 01.02.2009 року відсоткова ставка за кредитним договором становить 21% річних, замість 9,96%. Відповідно до умов договору банк мав право в односторонньому порядку збільшити розмір відсоткової ставки за наявності умов, перерахованих в п.2.3.1. Однак, Банк не повідомив його про збільшення відсоткової ставки, як це передбачено договором. Таким чином, можна вважати, підвищення відсоткової ставки за кредитним договором таким, що не відбулося. Крім того позивачем жодним чином не доведено та не надано належних доказів того, що йому було надано кредитні кошти за договором, а саме не надано документ, що підтверджує видачу готівки з каси банку, а саме заяву позичальника на отримання кредиту. Також позивачем не враховано погашення заборгованості, що відбулося за кошти, виручені з продажу автомобіля, що був предметом застави, не враховано відсоткову ставку, що діяла на момент укладання кредитного договору. Отже розрахунок заборгованості проведений позивачем невірно, зокрема кошти отримані від реалізації заставного майна 28.09.2009 року в розмірі 41500 грн. не внесені позивачем в погашення заборгованості. В розрахунку заборгованості за кредитним договором, доданих позивачем до позовної заяви та у виписці по рахунку існують суттєві суперечності. Крім того позивач надав розрахунок пені починаючи з 21.09.2007 року, однак строк для стягнення пені річний, тому є всі підстави для застосування строку позовної давності для стягнення пені. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши відповідача в судовому засіданні, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2007 року між відповідачем ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») був укладений кредитний договір № DN80AM00000070, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 91533,73 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 9,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.07.2014 року.

Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору ОСОБА_2 зобовязується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 01.08.2007 року по 31.07.2014 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 91533,73 гривень на наступні цілі: купівля автомобіля у розмірі 64951,00 гривень, сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3247,55 гривень у момент надання кредиту, у розмірі 20914,25 гривень за сплату страхового платежу згідно договору страхування наземного транспорту на період кредитування, у розмірі 2386,93 гривень згідно договору особистого страхування на період кредитування, а також у розмірі 34,00 гривень для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,83% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Періодом сплати вважати період з «3» по «10» число кожного місяця.

Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (Щомісячний платіж) у сумі 1549,49 гривень.

Відповідно до п.7.3 Кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним Договором виступає договір застави автомобіля DAEWOO LANOS.

Відповідно до п.2.3.1 Кредитного договору ОСОБА_2 має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні…., банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Як вказав в позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору № DN80AM00000070 від 01.08.2007 року заборгованість за ним станом на 10.09.2012 р. склала 89239,21 грн., в тому числі: 32110,19 грн. заборгованість за кредитом; 19784,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 12523,35 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 24821,65 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

В судовому засіданні встановлено, що 28.09.2009 року від реалізації заставного майна надійшла на рахунок погашення боргу сума 41500 грн.

Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача проте, що він не отримував кредиту, про незаконне підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами та не зарахування Банком отриманої суми в розмірі 41500 грн. від реалізації автомобіля в рахунок погашення заборгованості. Оскільки дані твердження відповідача суперечать одне одному, наданим письмовим доказам по справі та є взаємовиключними.

Так, ОСОБА_1 за рахунок кредитних коштів був придбаний автомобіль, який був предметом застави та реалізований в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та згідно виписки по рахунку, наданої представником позивача, кошти від реалізації автомобіля зайшли на рахунок 28.09.2009 року та розподілені згідно до п.3.3 Кредитного договору, тобто ця сума була врахована при подачі позову ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 190-192).

Оскільки відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 19784 грн. 02 коп. та комісію у розмірі 12523 грн. 35 коп.

Оскільки заборгованість по процентам за користуванням кредитом та комісія є платою за користування грошима, тому вони підлягають стягненню в повному розмірі за правилами основного боргу, виходячи із вищевикладеного позовні вимоги в цій частині законні і підлягають задоволенню та суд не вбачає законних підстав для зменшення заборгованості за даними платежами.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за пенею, нарахованою за неналежне повернення кредиту в розмірі 24821 грн.65 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до п. 14.2 Договору, у випадку порушення Позичальником зобов'язань, передбачених ст. ст. 6.2.2 та 6.2.3 Договору щодо сплати винагород та процентів Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожний день прострочки.

Згідно до п.4.1 Кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3,7.5 даного Договору, Банк має право нараховувати, а позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

ПАТ КБ «Приват Банк» нараховано пеню в розмірі 24821 грн. 65 коп., яка нарахована з 03.12.2009 року.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що заставне майно реалізовано, та кошти від реалізації автомобіля надійшли позивачу та за рахунок цих коштів була повністю погашена пеня, тому суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені з 24821 грн. 65 коп. до 5000 грн. 00 коп.

Виходячи із вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Згідно з п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі якщо суд на підставі частини 3 статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

При зверненні до суду ПАТ КБ « ПриватБанк» був сплачений судовий збір у сумі 892,39 грн.

Отже, вказані витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в повному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 257,259,261,266,525, 526, 530, 551, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 15, 27, 30, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (57500, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за договором № DN80AM00000070 від 01.08.2007 року станом на 10.09.2012 року у розмірі 69417,56 грн. (Шістдесят девять тисяч чотириста сімнадцять гривень 56 коп.), яка складається із наступного: 32110,19 грн. заборгованість за кредитом; 19784,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 12523,35 грн. заборгованість за комісією; 5000,00 грн. пеня.

Стягнути із ОСОБА_1 (57500, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати по справі у розмірі 892 грн. 39 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар