Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1012/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Є.У.№ 0805/6538/2012 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-ті особи: управління держгеокадастру у Вільнянському районі Запорізької області, Михайлівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державного акту на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 23.04.2002 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договорі купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1, яка розташована на території АДРЕСА_1, договір був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7

Вважає зазначений договір недійсним в частині продажу земельної ділянки площею 0,0053га, посилаючись на те, що 09.11.2001 до Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, звернулась ОСОБА_6, яка добровільно відмовилась від земельної ділянки розміром 0,0053га із присадибної ділянки загальною площею 0,095га, яка належала їй на підставі державного акту на право власності на землю від 26.04.1999, вказані відомості буди внесені до державного акту, де в графі «зміни у межах і розмірах земельної ділянки» було вказане рішення № 125 від 21.11.2001, на підставі якого земельну ділянку розміром 0,0053га, на якій збудовано гараж виділено йому, ОСОБА_4.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати частково недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та скасувати державний акт на земельну ділянку.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 від 23.04.2002 року АЕР 736985, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, посвідчений державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 - недійсним в частині продажу земельної ділянки площею 0,0053 га, для будівництва і обслуговування гаражу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що в 2001 році ОСОБА_6 добровільно відмовилась від частини земельної ділянки, яка їй належала на праві власності, у зв'язку з чим рішенням сільської ради від 21 листопада 2001 року № 125 земельна ділянка в частині 0,0053га була вилучена із присадибної ділянки ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7). Рішенням сільської ради від 21 листопада 2001 № 126 ця земельна ділянка була виділена ОСОБА_4 (а.с. 11). 14 серпня 2012 року присвоєна поштова адреса земельній ділянці площею 0,0053га - для будівництва і обслуговування гаражу, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Судом першої інстанції правильно відмовлено у застосуванні наслідків спливу строку позовної давності, про які просила відповідач ОСОБА_5

Так, суд правильно виходив з того, що за ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Суд правильно послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 10 червня 2015 року у справі №6-267цс15, яка в силу положень статті 360 -7 ЦПК України є обов'язковою для застосування всіма судами України, та у якій зазначено, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналась або повинна була дізнатись про це порушення) моменти.

До 2012 року ОСОБА_4 користувався спірним гаражем, про що свідчить те, що на підставі його заяви від 07.05.2012р. рішенням сільської ради земельній ділянці під гаражем був присвоєний поштовий адрес (а.с. 8), спір став виникати лише тоді, коли нові власники земельної ділянки, відчуженої ОСОБА_6, стали чинити перешкоди в користуванні його гаражем.

Відтак виходячи із вимог ст.ст. 256, ч.1 ст. 261 ЦК, суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із зазначеним позовом.

Також судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову.

Так, суд правильно виходив з того, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу частина відчуженої за договором земельної ділянки вже була вилучена у продавця, а відтак він не мав права розпоряджатися нею.

Як на час вчинення оспорюваного правочину, так і дотепер на спірній земельній ділянці вже була побудована будівля - гараж позивача, проти вилучення земельної ділянки попередній власник не заперечувала, не порушувала питання ані про скасування рішення Сільського голови про вилучення земельної ділянки в позивача, ані про усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою шляхом знесення або перебудови гаражу.

Фактчино на час відчуження частина земельної ділянки вже була зайнята ОСОБА_4 і фактично за договором покупець Яівдощена отримала лише ту частину земельної ділянки, яка була вільна від будівлі позивача, а отже меншу ніж зазначено у договорі купівлі-продажу.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і послання апелянта ОСОБА_3 на те, що вона наразі набула право власності на земельну ділянку, яка була відчужена їй попереднім власником ОСОБА_5.

Так, позивачем оспорюється перехід права власності до ОСОБА_3 з зазначенням про те, що всупереч закону ОСОБА_3 набула право власності на підставі судового рішення, яке наразі оскражується. Але в будь-якому разі на час набуття права на земельну длянку, ОСОБА_3 була обізнана про знаходження на земельній ділянці гаражу позивача а отже їй було відомо про те, яку земельну ділянку фактично вона отримує.

Сторонами не оспорений той факт, що первісний власник ОСОБА_6 відмовилась від частини земельної ділянки на корить ОСОБА_4 та це було у встановленому порядку вирішено органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Та обставина, на яку посилається апелянт, що у рішенні про вилучення йдеться про 0,005 га, тоді як позивач просив вилучити 0,0053 га, також не тягне скасування судового рішення, тому що за рішенням сільського голови Михайлівської сільради, яке було ухвалене в пізніше, у серпні 2012 року йдеться саме про розмір земельної ділянки 0,0053 га., який наданий позивачеві для будівництва та обслуговування гаражу.

В договорі купівлі-продажу не містилося жодних застережень щодо знаходження на відчужуваній земельній ділянці гаражу, навпаки, було зазначено, що земельна ділянка є вільною від будь-яких майнових прав та претензій третіх осіб.

Зважаючи, що на час укладення цього договору будівля позивача вже існувала, можна зробити висновок, що відчужувалася лише вільна від забудови земельна ділянка, тож земельна ділянка, виділна позивачеві, не була предметом купівлі-продажу, тому суд правомірно визнав оспоюванимй договір недійсним в частині відчуження земельної ділянки, яка знаходиться під будівлею гаражу позивача.

З огляду на положення ст. 14 Конституції України ст. 328 ЦК України ст. 26 ЗК України та ст. 378 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу.

В іншій частині судове рішення не оскаржене.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: