Справа № 901/2156/12
Провадження № 22-ц/779/410/2017
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність старшого державного виконавця Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богородчанського районного суду від 20 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подав до суду скаргу на бездіяльність старшого державного виконавця Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 20 січня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі на вказану ухвалу ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що про бездіяльність державного виконавця - несвоєчасне внесення відомостей до державного реєстру обтяжень рухомого майна, він дізнався тільки 5 грудня 2016 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Тому з огляду на ці обставини при поданні скарги просив поновити строк оскарження такої бездіяльності. Крім того, відповідно до положень ст. 72 ЦПК України скарга, подана після закінчення відповідного строку, залишається без розгляду, якщо суд за клопотанням заявника не знайде підстав для його поновлення. Даних обставин суд першої інстанції не врахував та безпідставно відмовив у задоволенні скарги.

Також вказує, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено мотивів, з яких суд прийшов до висновку про пропуск ним строку звернення до суду.

З наведених підстав апелянт просив ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

В засіданні апеляційного суду старший державний виконавець Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 доводи скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник апелянта ОСОБА_4 в судове засідання не зявився будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає розглядові справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення старшого державного виконавця Богородчанського районного ВДВС ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За положеннями ч. 1 ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи на примусовому виконанні у Богородчанському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області знаходиться виданий Богородчанським районним судом 4 лютого 2013 року виконавчий лист №901/2156/12 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 71 910,00 грн, три відсотки річних у сумі 4 137,33 грн, а також 763,90 грн сплаченого судового збору. Виконавче провадження №50353382 відкрито постановою державного виконавця від 03.03.2016 року на підставі заяви стягувача від 01.03.2016 року (а.с.4). 11 травня 2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Богородчанського районного управління юстиції ОСОБА_3П по цьому виконавчому провадженню винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_5 (а.с 9).

Відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Як видно зі змісту скарги ОСОБА_2 оскаржує бездіяльність старшого державного виконавця Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 щодо несвоєчасного надсилання нею до Івано-Франківської філії державного підприємства «Національні Інформаційні Системи» постанови про арешт майна боржника від 11 травня 2016 року. Одночасно заявлено клопотання про поновлення строку на подання скарги, оскільки про порушення своїх прав він дізнався 5 грудня 2016 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження.

Заперечуючи проти скарги Богородчанський районний відділ державної виконавчої служби зазначав, що про винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 травня 2016 року стягувач дізнався 22 серпня 2016 року у Богородчанському районному суді під час розгляду його скарги на дії старшого державного виконавця, про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про зупинення виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду, зокрема у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Про місце і час розгляду цього питання повідомляються особи, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку (ст. 72 ЦПК України).

За ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Аналогічно згідно п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» строки для звернення із скаргою є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Таким чином, перебіг процесуального строку для звернення сторони виконавчого провадження до суду із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця може розпочинатися не лише з моменту порушення прав чи свобод такої особи, але і з моменту виникнення реальної можливості заявника пересвідчитися у ймовірності порушення його прав у виконавчому провадженні.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з пропуску заявником строку на звернення до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця та відсутності поважних причин для його поновлення.

Відповідно до ст. 210 ЦПК України ухвала, що постановляється як окремий документ, складається, в тому числі, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Всупереч вказаної норми права в оскаржуваній ухвалі не міститься жодних мотивів, з яких суд прийшов до вказаного висновку, що унеможливлює перевірку його правильності.

Не враховано судом також вищезазначених процесуальних норм закону, згідно яких пропуск строку звернення до суду є підставою для залишення скарги без розгляду. Натомість, суд неправильно прийшов до висновку про відмову з цих підстав у задоволенні скарги ОСОБА_2

Пунктом 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам розяснено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст.ст.210, 213, 387 ЦПК України.

Отже, за наслідками розгляду скарги по даній справі, обґрунтованою може вважатися така ухвала, яка постановлена на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними доказами, які мають бути досліджені в судовому засіданні.

Вищезазначене свідчить про те, що у ході розгляду справи судом не дотримано вимог п. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи та не надано оцінки усім доводам сторін у справі, що є обовязковим елементом справедливого судового розгляду.

А тому оскаржувана ухвала не може залишатися в силі та підлягає до скасування з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 20 січня 2017 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_7