У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за договором фінансового лізингу від 13 жовтня 2011 року.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» суму заборгованості за договором фінансового лізингу від 13 жовтня 2011 року в розмірі 25 893,36 грн, штраф в розмірі 1 047,83 грн, пеню - 3 228,60 грн, 3 % річних - 968,59 грн та збитки в сумі 16 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У січні 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, просила стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» судові витрати в сумі 16 394,30 грн, які складаються із судового збору, сплаченого при подачі апеляційної та касаційної скарг, а також витрат на проїзд її представника до судових засідань.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 січня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та ухвалено рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення, яким стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 2 557,80 грн та витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту, в сумі 12 009,50 грн.

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить скасувати вказане рішення апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

ОСОБА_7, не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, подала касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить його змінити в частині стягнення судового збору та стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на її користь сплачений нею судовий збір в сумі 4 383,00 грн.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_8 підлягає відхиленню, а касаційна скарга ТОВ «Порше Лізинг Україна» частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ТОВ «Порше Лізинг Україна» підлягають стягненню понесені ОСОБА_7 судові витрати, які підтверджені документально.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2014 року позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу та сплатила судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. При цьому в апеляційній скарзі просила вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного Чернівецької області від 20 березня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено.

ОСОБА_7, не погоджуючись із вказаними рішеннями суду першої та апеляційної скарги, подала касаційну скаргу і також сплатила судовий збір в розмірі 2 557,80 грн. У касаційній скарзі також просила вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_7 було задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 березня 2014 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» суму заборгованості за договором фінансового лізингу від 13 жовтня 2011 року в розмірі 25 893,36 грн, штраф в розмірі 1 047,83 грн, пеню - 3 228,60 грн, 3 % річних - 968,59 грн та збитки в сумі 16 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» судовий збір в розмірі 3 441,00 грн.

ОСОБА_7, звертаючись до суду першої інстанції у січні 2015 року з заявою про ухвалення додаткового рішення, посилалась на те, що при ухваленні рішення місцевим судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме - не стягнуто на її користь сплачений нею судовий збір за подання апеляційної (1 827,00 грн) та касаційної скарги (2 557,80 грн) у загальній сумі 4 384,80 грн, а також витрати на проїзд її представника до судових засідань про що надала відповідні докази.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неї і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Пунктом 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено про те, що якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правилами, передбаченими статтею 88 ЦПК. У разі якщо з певних причин у цих випадках суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим судом на підставі статті 220 ЦПК або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_7 за подання якої останньою було сплачено судовий збір в розмірі 2 557,00 грн, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07 вересня 2014 року було постановлено ухвалу, якою рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 березня 2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_7 в частині сплати останньою судового збору за подання касаційної скарги, вищевказаних вимог закону та роз'яснень не врахував, не звернув уваги на те, що діючим законодавством не передбачено розподіл судових витрат, у разі, якщо суд касаційної інстанції передав справу на новий розгляд, у зв'язку з чим дійшов до передчасного висновку щодо стягнення судового забору в розмірі 2 557,00 грн, який було сплачено ОСОБА_7 при подачі касаційної скарги.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції щодо відшкодування ОСОБА_7 витрат на проїзд її представника до судового засідання з огляду на наступне.

Пунктом 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено про те що, якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 просила відшкодувати витрати на проїзд її представника до судових засідань, які відбулися: 11 травня 2013 року, 12 квітня 2013 року, 23 грудня 2013 року, 09 січня 2014 року, 12 лютого 2014 року, 05 березня 2014 року, 20 березня 2014 року, 04 вересня 2014 року, 02 жовтня 2014 року, 19 листопада 2014 року та надала відповідні докази на підтвердження вказаних витрат лише після ухвалення рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим вказані докази не були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Отже, стягуючи витрати на проїзд, апеляційний суд вказаних обставин та роз'яснень не врахував, у зв'язку з чим прийшов до помилкового висновку про стягнення вказаних витрат з ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Викладене свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова