22-ц/775/829/2016(м)
Категорія 39 Головуючий в першій інстанції - Костромітіна О.О.
Доповідач - Принцевська В.П.
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 січня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Принцевської В.П.,
суддів Сорока Г.П., Гаврилова Г.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 30 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Скоробогатько О.В., Реєстраційна служба Маріупольського міського управління юстиції Донецької області про визнання договору дарування недійсним, про скасування запису про державну реєстрацію права власності, про визнання права власності в порядку спадкування, про зобов»язання внести записи до Державного реєстру речових прав,
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Скоробогатько О.В. Реєстраційна служба Маріупольського міського управління юстиції Донецької області про визнання договору дарування недійсним, про скасування запису про державну реєстрації права власності, про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, про зобов'язання внести записи до Державного реєстру речових прав. Протягом розгляду справи неодноразово уточнювала позовні вимоги. В остаточній редакції позовних вимог просила суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, № 268 від 12.02.2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Скоробогатько О.В. недійсним, скасувати запис № 233 в книзі 2 від 01.04.2011 року про державну реєстрацію права власності внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, зобов'язати Реєстраційну службу Маріупольського міського управління юстиції Донецької області внести відповідні записи до Державного реєстру речових прав.
В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її дідусь ОСОБА_6. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу.
Спадкоємцями першої черги після смерті дідуся ОСОБА_6 є дві його дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та вона на праві представлення, після смерті її батька ОСОБА_8
Вона та її тітка ОСОБА_4 в шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори у м. Маріуполі з заявами про прийняття спадщини. ОСОБА_7 відмовилася від спадщини на користь ОСОБА_4, але заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не подала.
ОСОБА_4 не погодилася з тим, що вона приймає спадщину та звернулася до суду з позовом про усунення її від права на спадкування та визнання права власності на квартиру.
Рішенням Орджонікідзевського суду м. Маріуполя від 30 вересня 2010 року, яке було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 7 грудня 2010 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

07 вересня 2011 року Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя скасовано, справу передано на новий розгляд, в процесі якого ОСОБА_4 залишила свої позовні вимоги без розгляду.

Вона знову звернулася до нотаріальної контори з питання про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено, оскільки вона не надала правоустановчих документів на квартиру, які знаходилися у ОСОБА_4

Спадкоємиця ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини, але в задоволені її позову було відмовлено.

ОСОБА_4 не дожидаючись закінчення розгляду справи, зареєструвала в БТІ м. Маріуполя на соє ім'я право власності на спадкову квартиру та в подальшому подарувала дану квартиру своїй доньці ОСОБА_9, порушуючи її право на отримання спадщини на спадкову квартиру.

На теперішній час є дві спадкоємиці на спадкову квартиру вона та відповідач ОСОБА_4 в рівних частках по 1/2 частині, але відповідачі порушили її право на отримання спадщини за законом, тому вона звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 30 квітня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, №268 від 12.02.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Скоробогатько О.В., недійсним. Скасовано запис № 233 в книзі: 2 від 01.04.2011 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 на ім'я ОСОБА_2, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті її діда ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 30 квітня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_5. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності власності на ? частину квартири АДРЕСА_5 відмовлено. В решті частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

При ухваленні вказаного рішення апеляційним судом не вирішено питання щодо відшкодування судових витрат позивача при зверненні з вказаним позовом до суду.

Статтею 220 ч.1 п.4 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В судове засідання сторони не з»явилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат позивача при зверненні з даним позовом до суду.

Вимогами статті 88 ч.1, ч.2 ч.5 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, а тому на підставі вимог ст. 5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від оплати судового збору.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2016 року змінити в частині розподілу судових витрат. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 229,40 грн. (двісті двадцять дев»ять грн.) 40 коп.

Керуючись ст.ст. 88, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2016 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 229,40 грн. (двісті двадцять дев»ять грн.) 40 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Судді