АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Дударя МиколиПетровича в інтересах комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року

в справі за позовом Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації (надалі - КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської РДА в м. Києві) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті за утримання житла та за користування комунальними послугами за період з 01 лютого 2010 року по 01 листопада 2012 року, в сумі 12902 грн. 27 коп., інфляційні втрати - 1233 грн. 47 коп., три проценти річних - 865 грн. 26 коп. та судові витрати в справі.

В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та користується наданими йому житлово-комунальними послугами, між тим, починаючи з 01 лютого 2010 року по 01 листопада 2012 року не здійснював оплату за надані послуги, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яку і просить стягнути.

Зазначав, що 22 серпня 2013 року звернувся до Солом'янського районного суду м.Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги, між тим, 02 червня 2014 року за заявою ОСОБА_3 судовий наказ було скасовано, оскільки співвласниця квартири та боржниця ОСОБА_4 - померла.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість у розмірі 5592 грн. 33 коп., інфляційні втрати в розмірі 543 грн. 76 коп., три проценти річних у розмірі 390 грн. 29 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, часткове визнання боргу, просив змінити рішення районного суду та стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість, у сумі 3298 грн. 19 коп., інфляційні витрати - 344 грн. 99 коп., три проценти річних - 98 грн. 95 коп. та судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а також розстрочити виплату стягнутої суми боргу мінімум на один рік рівними сумами щомісяця.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила відхилити апеляційну скаргу відповідача, ОСОБА_3, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу позивача відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що ОСОБА_3 є споживачем було подано заяву про застосування строку позовної давності при вирішенні даної справи, позивачем жодних причин поважності пропуску цього строку зазначено не було, відповідачем з вимогою здійснити перерахунок плати за житлово-комунальні послуги безпосередньо до позивача не звертався, а тому його твердження про те, що з 2001 року він житлово-комунальними послугами не користувалася є безпідставними, заборгованість підлягає стягненню в межах строку позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», стверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири обов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 14 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року плата за використовування теплової та електричної енергії, газу та водопостачання і каналізацію та інші послуги власниками квартир, наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в встановленому порядку тарифами.

Окрім цього, положенням ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено саме щомісячне нарахування плати за житлово-комунальні послуги, а відтак - щомісячний обов'язок її сплати. Отже, рахунки за спожиті житлово-комунальні послуги виставлялись через Головний інформаційно-обчислювальний цент м. Києва.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, п. п. 4, 17, 29 Правил наданню населенню послуг з газопостачання споживачі зобов'язані своєчасно оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги (опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання) та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно загальної площі квартири, згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529, а з 01 червня 2011 року згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1996 року, виданого відділом приватизації Залізничної районної ради народних депутатів м. Києва, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. за реєстровим № 435 (а.с.7, 9 т.1).

Встановлено, що 22 серпня 2013 року позивачем було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача та ОСОБА_4 (співвласниці квартири) заборгованості (а.с.83-84 т.1).

26 серпня 2013 року Солом'янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 лютого 2010 року по 01 листопада 2012 року в розмірі 12902 грн. 27 коп. основного боргу, 1233 грн. 47 коп. індексу інфляції, 865 грн. 26 коп. - три проценти річних та 114 грн. 70 коп. судового збору (а.с.82 т.1).

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року за заявою ОСОБА_3 зазначений наказ скасовано. Підставою для скасування судового наказу була смерть боржника - ОСОБА_4 (а.с.12 т.1).

З позовом у порядку позовного провадження в суд КП «Дирекція з управління таобслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації звернулось 24 грудня 2014 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року співвласниця 1/2 частини квартири - ОСОБА_4 померла (а.с.61 т. 1).

11 березня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до відповідача з заявою, в якій повідомив про смерть ОСОБА_4 (а.с.49-58 т. 1).

Крім того, відповідно до справи, 05 лютого 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. на адресу позивача надіслала запит з повідомленням про смерть ОСОБА_4 й витребувала у зв'язку з цим у житлового органу необхідні документи, які, як свідчить зміст долучених доказів, на запит нотаріуса були видані (а.с.85-87 т.1).

Отже, комунальному підприємству у лютому 2014року стало відомо про смерть співвласниці АДРЕСА_3, проте вимоги про стягнення заборгованості з відповідача, як спадкоємця майна покійної, було заявлено лише 24 грудня 2014 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, з урахуванням заяви ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності, правомірно на підставі положень ч. 4 ст. 267, ч. 1 ст. 1268, ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України визнав доведеним наявність правових підстав до стягнення з боржника заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 серпня 2010 року по жовтень 2012 року, в сумі 5592 грн. 33 коп., що становить половину від загальної суми боргу за вказаний період.

З урахування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, районний суд правомірно стягнув з боржника заборгованість з урахуванням 3 % річних, в сумі 390 грн. 29 коп. та інфляційних, у сумі 543 грн. 76 коп.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що судом при винесенні рішення допущена помилка при підрахунку суми заборгованості, колегія суддів визнає безпідставними.

До спадкоємця майна покійної позивач звернувся за спливом шестимісячного строку від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, що виключає стягнення з нього боргових зобов'язань на користь кредитора спадкодавця.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 тимчасово не проживав у зв'язку з тим, що доглядав за хворою матір'ю, а з дружиною, яка залишилася проживати за цією адресою не міг зв'язатися, а отже, не споживав комунальні послуги, стягнення заборгованості за які висунуто позивачем, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не звільняють боржника від сплати за надані житлово-комунальні послуги в межах встановленої судом суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність підстав до нарахування йому заборгованості за гаряче й холодне водопостачання, водовідведення за період з жовтня 2010 року, остільки подана ним у 2001 році до позивача заява про необхідність звільнення від сплати таких платежів у зв'язку з його тимчасовою відсутністю за місцем реєстрації розглянута позитивно, - безпідставні, необґрунтовані.

Зі змісту долученої до справи копії заяви боржника, адресованої у листопаді 2001 року ЖЕК № 501, убачається, що до житлового органу ОСОБА_3 звертався не з заявою про його звільнення від сплати за житлово-комунальні послуги, а у зв'язку із Всеукраїнським переписом населення з 05 грудня 2001 року по 14 грудня 2001 року та його тимчасовою відсутністю за місцем реєстрації (а.с.69, 73 т. 1).

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Дударя МиколиПетровича в інтересах комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/28001/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2797/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.