Справа № 199/6512/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Руденко В.В.

при секретарі Куземі О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області ОСОБА_2,заінтересована особа-стягувач: ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області в частині винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.09.2014 року та просив скасувати вказану постанову та зобовязати Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна на яке було накладено арешт.

В обґрунтуванні заявлених вимог посилається на те, що на виконанні у Бориспільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться виконавчий лист №2/199/2554 виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 12 грудня 2013 року про стягнення з нього боргу в сумі 179 966,15 гривень на користь ОСОБА_3. 22 серпня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44475091. Він регулярно здійснює платежі щодо погашення боргу за виконавчим листом.

12 вересня 2014 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої, на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно, що належить йому на праві власності у межах суми звернення стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить йому лише в межах суми боргу.

Відповідно до ухвали судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року накладено арешт на житловий будинок №39 по вул. Перемоги в с. Старе Бориспільського району Київської області та заборонено здійснення відчуження вказаного будинку.

На підставі постанови органу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції проведена незалежна експертна оцінка належного йому на праві власності домоволодіння №39 по вул. Перемоги в с. Старе Бориспільського району Київської області, ринкова вартість якого складає 379 329 (триста сімдесят дев'ять тисяч триста двадцять дев'ять) гривень 00 копійок, вартість нерухомого майна на яке накладено арешт, в два рази перевищує суму боргу та суми оплати виконавчого збору.

На думку скаржника постанова державного виконавця від 12 вересня 2014 року є незаконною так, як державний виконавець зазначив в ній про арешт, належного йому майна у межах суми звернення стягнення та заборонив здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить йому лише в межах суми боргу.

Враховуючи ту обставину, що ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року накладено арешт на житловий будинок №39 по вул. Перемоги в с. Старе Бориспільського району Київської області та заборонено здійснення відчуження вказаного будинку, вартість його в два рази перевищує суму боргу та суми оплати виконавчого збору то наявність арешту на все нерухоме майно порушує його права, як власника та унеможливлює вирішення питання щодо реалізації частини майна для повного погашення боргу за виконавчим провадженням.

Про наявність оскаржуваної постанови щодо накладення арешту на все належне майно, скаржнику стало відомо після отримання 19 грудня 2016 року листа Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

На підставі зазначеного заявник просив суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Камбурян Катерини Вадимівни органу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 12 вересня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в виконавчому провадження №44475091 та зобов'язати Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна на яке було накладено арешт.

У судове засідання заявник та його представник не зявились, про дату час та місце розгляду скарги повідомлені в установленому законом порядку, заявник подав заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Державний виконавець та стягувач, як заінтересовані особи, до суду не зявились.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

За ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 с т. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пунктів 5, 6 ч. 3 ст. 11, ст. 57 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно, кошти боржника.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, та він може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Бориспільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться виконавчий лист №2/199/2554 виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 12 грудня 2013 року про стягнення з нього боргу в сумі 179 966,15 гривень на користь ОСОБА_3. 22 серпня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44475091, та надано боржнику строк для добровільного погашення заборгованості до 29.08.2014 року.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи добровільно у наданий державним виконавцем строк боржник ОСОБА_1 не виконав рішення суду та не повернув суму боргу стягувачу. У звязку з цим за заявою стягувача постановою державного виконавця Камбурян Катерини Вадимівни органу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції накладено арешт на все майно боржника.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення , арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника, арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису ,постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Отже, з огляду на зазначене, суд вважає що дії державного виконавця в частині винесення постанови про накладення арешту є такими, що відповідають вимогам закону, а вимоги заявника не знайшли свого законного обґрунтування, а тому є такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Судові витрати по справі стягненню не підлягають, оскільки не понесені заявником.

Керуючись ст. ст.383-386,388 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області ОСОБА_2,заінтересована особа-стягувач: ОСОБА_3,, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя/