АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2016 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року представник ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27.03.2008 між ВАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є ПAT «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002-2008-932, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті розміром 96000 доларів США, строком до 10.03.2038 року зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом.

10,09.2009, 08.10.2009 та 14.08.2013 між Банком та ОСОБА_1 укладалися додаткові угоди до кредитного договору, згідно з умовами яких змінювався розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки б/н від 14.08.2013 .

ОСОБА_1 скористався кредитними коштами, але свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 13.05.2016 утворилась заборгованість на суму 108787 доларів США 74 центи, з яких: заборгованість по кредиту - 83132,51 доларів США, заборгованість по відсотках - 25 491,38 доларів США, заборгованість по підвищених відсотках - 163,85 доларів США. Сума заборгованості до сплати становить 54 000 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 28 344,77 доларів США, заборгованість по відсотках - 25 491,38 доларів США, заборгованість по підвищених відсотках - 163,85 доларів США.

Справа № 759/7490/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1926/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Оскільки, відповідачі добровільно не погашають суму вказаної заборгованості, Банк вимушений звернутися до суду з таким позовом.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2016 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зa кредитним договором - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13.05.2016 становить 54000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 10 206 грн. 61 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 10 206 грн. 61 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представником відповідачів подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про його необґрунтованість, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного встановлення обставин, які мають істотне значення для справи.

Представник відповідачів в апеляційній скарзі зазначає, що існує різниця у розмірах відсоткової ставки, яка свідчить про зміну Банком відсотків в односторонньому порядку, що прямо заборонено Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки тягне за собою зміни у витратах споживача фінансових послуг.

Крім того, наданий Банком розрахунок заборгованості, зовсім не відповідає графіку платежів, який не був підписаний між банком та позичальником. А тому достовірність нарахованих до сплати сум з'ясувати лише за одним розрахунком заборгованості на думку представника відповідачів неможливо, як неможливо з'ясувати і фактично сплачену позичальником та прострочену суму заборгованості за кредитом, оскільки банк для цього мав надати первині документи.

Суд першої інстанції не з`ясував відповідність вказаних у розрахунку заборгованості розмірів відсоткових ставок, наявність погоджувальних графіків в період дії кредитного договору в нових редакціях, підтвердження розміру боргу первинними документами, наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Також в апеляційній скарзі зазначається про порушення судом першої інстанції вимог процесуального права, а саме судом першої інстанції порушено порядок заочного розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутня ухвала про заочний розгляд справи. Крім того, представник відповідачів вказує на те, що судом першої інстанції не вирішено належним чином питання про прийняття зустрічного позову про визнання припиненим договору поруки поданого відповідачами 14.09.2016, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідачів просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволені позову ПАТ «Універсал Банк», а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідачів - ОСОБА_3. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки щодо вчасного повернення кредиту та плати за його користування (відсотків), що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає, в силу вимог договору та закону, стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27.03.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002-2008-932, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті розміром 96000 доларів США. строком до 10.03.2038 зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом.

Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі.

Згідно п. 1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Банка, тип якого у відповідності до рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» було змінено на публічне акціонерне товариство та який було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк».

Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору погашення основної суми Кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів.

Відповідно до п. 2.5 Кредитного договору розмір щомісячного платежу встановлений в Графіку погашення кредиту, що викладений у Додатку № 2 до даного Договору.

Пунктом 2.7 Кредитного договору передбачені умови нарахування процентів.

10.09.2009 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, згідно з умовами якої відбулося підвищення відсоткової ставки за користування кредитом до 13, 45 % річних з 08.10.2009 по 09.09.2010 включно.

Додатковою угодою від 08.10.2009 відбулося підвищення відсоткової ставки за користування кредитом до 14,56 % річних з 10.09.2010 по 09.09.2015 включно, а з 10.09.2015 позичальник зобов'язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 13, 45 % річних.

Згідно з умовами Додаткової угоди від 14.08.2013 за період з 14.08.2013 по 09.08.2014 позичальник зобов'язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 10 % річних, а з 10.08.2014 року - 13,72% річних.

Також 14.08.2013 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки б/н від 14.08.2013 для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1

Згідно п. 1.4 Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Згідно п. 1.4 Договору поруки Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Враховуючи, що договір поруки був укладений в один день з додатковим договором до договору кредиту, поручитель зобов'язаний відповідати за зобов'язаннями боржника з урахуванням внесених додатковим договором хмін.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 всупереч умовам Кредитного договору, вчасно не здійснює платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 13.05.2016 утворилась заборгованість на загальну суму 108787 доларів США 74 центи, з яких: заборгованість по кредиту - 83132,51 доларів США, з якої 935,53 доларів США - це прострочена заборгованість по кредиту; заборгованість по відсотках - 25491,38 доларів США, заборгованість по підвищених відсотках - 163,85 доларів США. Тобто заборгованість прострочена у розмірі 54000 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 28344,77 доларів США; заборгованість по відсотках - 25491,38 доларів США, заборгованість по підвищених відсотках - 163,85 доларів США, яку Банк і просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Вказана заборгованість підтверджується наданим Банком розрахунком заборгованості за кредитним договором № 002-2008-932, який містить розрахунковий період, суми нараховані до сплати, як кредиту так і відсотків, та суми фактичної сплати позичальником, та відповідно прострочену заборгованість (а.с. 58-62).

Із наданих суду матеріалів вбачається також, що Банком 22.08.2014 направлялися відповідачам вимоги про погашення суми заборгованості, які ними були особисто отримані 18.09.2014, проте така прострочена заборгованість погашена не була (а.с. 74-77).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Так, факт отримання суми кредиту за кредитним договором № 002-2008-932 від 27.03.2008 відповідачем ОСОБА_1 підтверджується випискою Особового рахунку за 28.03.2008 та меморіальним ордером № 00229141І8В004814 від 28.03.2008 (а.с. 63, 64), а тому доводи відповідачів про те, що відсутні докази отримання ОСОБА_1 кредиту не відповідають дійсності та спростовуються зазначеними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути належним доказом у справі, оскільки зовсім не відповідає графіку платежів (додаток № 2 до кредитного договору), а розмір відсоткових ставок вказаний у цьому розрахунку, не відповідає укладеним між сторонами додатковим угодам, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що відповідачі не надали суду доказів на підтвердження невірності проведених банком нарахувань та власного розрахунку заборгованості.

Безпідставними також є доводи відповідачів про те, що суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення не перевірив наявність у Банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, оскільки ця обставина могла б бути підставою для визнання договору кредиту недійсним.

Також відповідачі стверджували, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припинилася, оскільки прострочення чергових платежів на які посилається Банк, почалося 10.02.2014, а тому з 10.02.2014 розпочався шестимісячний строк для звернення банку до поручителя, який закінчився 09.08.2014. Крім того, вимога Банку про дострокове погашення кредиту датована 19.08.2014 та отримана поручителем 18.09.2014, тобто більше як через 6 місяців після спливу встановленого законом терміну.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи відповідачів, виходячи з наступного.

За змістом положень частини 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 по справі № 6-53цс14, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України може бути врахована судами загальної юрисдикції.

За умов п. 4.2 Договору поруки б/н від 14.03.2013, сторони встановили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку і терміну виконання боржником основного зобов'язання за Основним договором не пред'явить вимоги до поручителя (а.с. 51).

Встановлення сторонами Договору трирічного строку дії поруки з дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором, у т.ч. у випадку пред'явлення Банком вимоги про дострокове його виконання, не суперечить положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Так, обґрунтовуючи заявлені вимоги Банк посилався на те, що боржником і поручителем не виконуються належним чином умови кредитного договору та не погашається заборгованість, у зв'язку з чим у травні 2016 року звернувся до суду із вказаним вище позовом.

Таким чином Банк пред'явив вимогу до Поручителя протягом трирічного строку дії поруки, встановленого п. 4.2 вищевказаного Договору поруки.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відносно відсутності в матеріалах справи ухвали про розгляд справи в заочному порядку, оскільки в рішенні суду зазначено, що рішення ухвалюється відповідно до вимог ст. ст. 224, 225 ЦПК України в заочному порядку.

Посилання відповідачів на те, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не постановив ухвалу про об'єднання в одне провадження вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання припиненим договору поруки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зустрічний позов поданий ОСОБА_2 після ухвалення рішення суду, що вбачається з відмітки канцелярії суду, а тому судом першої інстанції не розглядався.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, натомість, відповідачі, в односторонньому порядку, відмовились виконувати взяті на себе зобов'язання щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Таким чином, в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, а отже, суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 554 ЦК України, суми кредиту та відсотків за його користування.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: