Провадження № 2/225/107/2017
Справа № 225/5086/16-ц
Головуючий у справі: ОСОБА_1

Дзержинський міський суд Донецької області
03 лютого 2017 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Челюбєєва Є.В.,
секретаря Бондарчук Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В вересні 2016 року до суду звернувся позивач з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому ставить питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 9550 грн. 02 коп.
Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 7216 грн. 61 коп., заборгованість за відсотками в сумі 686 грн. 04 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 1218 грн. 78 коп., пеню за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 160 грн. 22 коп., інфляційні витрати за кредитом у сумі 233 грн. 26 коп., інфляційні витрати за відсотками в сумі 35 грн. 11 коп.
Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує.
Належно повідомлені через розміщення інформації в засобах масової інформації газеті «Урядовий курєр» відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у їх відсутності суду не надавали, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Моментом (днем) надання кредиту вважається день списання з позичкового рахунку позичальника коштів в сумі кредиту згідно з цим договором (п. 2.2 кредитного договору).
Відповідно до п. 1.1 п.п. 1.1.1 кредитного договору погашення кредиту буде здійснюватися до 20 числа включно кожного місяця, починаючи з червня 2013 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 19 травня 2016 року включно, на умовах визначених цим договором.
Відповідно до ст. 4 п. 4.1. кредитного договору у разі порушення позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та в розмірі , визначеному п.п. 1.1., 2.4, 2.7, 2.9 цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1., 3.2.3, 3.3.16 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.
Відповідно до ст. 7 п. 7.6 кредитного договору (а.с. 10) цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань.
Однак, в порушення умов договору ОСОБА_2 несвоєчасно сплачувала суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитом.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1078 ЦК України.
Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.
У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу.
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Розглядаючи питання щодо дострокового повернення кредиту у зв'язку з простроченням позичальником свого обов'язку щодо повернення позики, слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати, зокрема, дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 припинила виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з листопада 2015 року, після чого за нею почала обраховуватись прострочена заборгованість. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 07 вересня 2016 року, тобто без порушення строків позовної давності для стягнення цих платежів.
В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк.
В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.
Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу ОСОБА_2, яка зареєстрована у м. Донецьку, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за його користування, нараховані після 14.04.2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені у загальному порядку є неправомірним.
В положеннях зазначеного Закону чітко визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування саме пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики.
Отже, нараховані банком інфляційні витрати за кредитом у сумі 233 грн. 26 коп. та за відсотками в сумі 35 грн. 11 коп. не є штрафною санкцією або пенею в розумінні ст.549 ЦК України.
Виходячи з цього, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат за кредитом та відсотками підлягають задоволенню в повному обсязі відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту.
Отже, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості є частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню і з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 7216 грн. 61 коп., заборгованість за відсотками в сумі 686 грн. 04 коп., інфляційні витрати за кредитом у сумі 233 грн. 26 коп., та інфляційні витрати за відсотками в сумі 35 грн. 11 коп.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 припинила виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з листопада 2015 року, тому утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, як до поручителя 07 вересня 2016 року.
Отже, з урахуванням умов Кредитного договору та встановлених обставин справи слід вважати термін повернення кредиту та сплати процентів на дату звернення позивача до суду у повному обсязі таким, що настав, а заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, - обґрунтованими.
При цьому суд зазначає, що частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.
Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини ч.4 ст.559 ЦК України).
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі; застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-53цс14 від 17.09.2014 р.
Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.
Враховуючи, що кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту на момент подачі позову не сплив, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з вимогами в частині стягнення заборгованості за кредитом в цілому позивачем не був пропущений передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк, а до вимог про сплату процентів за кредитним договором, тільки що нараховані позивачем за період з 20.03.2016 року по 14.08.2016 року (дата, до якої розраховано прострочену заборгованість зі сплати процентів) на загальну суму в розмірі 133 грн. 42 коп.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі 7216 грн. 61 коп. та заборгованість по процентам у сумі 133 грн. 42 коп., а також інфляційні витрати за кредитом у сумі 233 грн. 26 коп., та інфляційні витрати за відсотками за період з березня 2016 року по 14.08.2016 року в сумі 192 грн. 82 коп.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 224 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом у сумі 7216 (сім тисяч двісті шістнадцять) грн. 61 коп., заборгованість за відсотками в сумі 133 (сто тридцять три) грн. 42 коп., інфляційні витрати за кредитом і відсотками у сумі 192 (сто дев'яносто два) грн. 82 коп., а також витрати на сплату судового збору у розмірі 1004 (одна тисяча чотири) грн. 71 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за відсотками в сумі 552 (п'ятсот п'ятдесят дві)грн. 62 коп., інфляційні витрати за кредитом і відсотками у сумі 75 (сімдесят п'ять) грн. 55 коп., а також витрати на сплату судового збору в сумі 83 (вісімдесят три) грн. 61 коп. Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: