Номер провадження: 22-ц/785/2376/17
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Таварткіладзе О.М., Цюра Т.В.

За участю секретаря- Поліхранової Ю.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі з апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 27.11.2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, за участю третьої особи без самостійних вимог Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської А.М.

про визнання заповіту недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, виселення,

та за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_6

- про зменшення обов'язкової частки у спадщині,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезаявленими позовними вимогами в котрих зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2. помер його батько ОСОБА_8 Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини житлового будинку АДРЕСА_1.

15.05.2014р. батько уклав заповіт за умовами якого заповідав все своє майно ОСОБА_5 Даний заповіт його батька склав в той час коли не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати в силу наявної у нього психічної хвороби . В зв'язку з чим просить визнати недійсним вказаний заповіт в судовому порядку.

Одночасно зазначав, що ОСОБА_5 утримує всі оригінали правовстановлюючих документів на спадковий будинок та не визнає його право на спадщину, а він позбавлений права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку. Посилаючись на ст. 392 ЦК України ОСОБА_6 просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на спадковий житловий будинок. Зазначаючи , що ОСОБА_5 перешкоджає йому у користуванні та володінні спадковим будинком проживає безпідставно в ньому, просив виселити її з житлового будинку.

ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом в якому просить зменшити обов'язкову частку ОСОБА_6 у спадщині посилаючись на те, що ОСОБА_6 не спілкувався зі своїм батьком, а вона утримувала та матеріально забезпечувала ОСОБА_8, а після його смерті поховала за свої кошти.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним заповіт укладений ОСОБА_8, який був посвідчений 15 травня 2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., реєстровий номер 2663. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 3/5 (три п'яти) частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, які складаються з житлового будинку літ «А», 2-1 коридор, 2-2 - житлова, 2-3 житлова, 2-4 комора, 2-5кухня, загальною площею 39,9 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., та надвірних споруд: літ. «Б» - сарай, літ. Г - кухня, літ. «Е» - вбиральня, літ. Л - гараж, №1-8 паркан-ворота, І,ІІ мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 442 кв.м. Виселено ОСОБА_5 з 3/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 365,40 гривень.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 - про зменшення обов'язково ї частки у спадщини - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в задоволені позовних вимог посилаючись на вимоги ст.309 ЦПК України .

В судове засідання ОСОБА_5 та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Таранська А.М. не з'явились. Про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення учасників судового процесу, що з'явились, перевіривши матеріалами справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи заявлені вимоги районний суд виходив з доведеності факту укладення заповіту ОСОБА_8 15.05.2014 року під час стійкого хронічного розладу в наслідок чого він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними,а тому є недійсним. Визнаючи за позивачем право власності на спадкове майно, районний суд виходив з того, що ОСОБА_5 утримує оригінали правовстановлюючих документів на спадкову частину житлового будинку, що є перешкодою в отриманні свідоцтва про паво на спадщину за законом в нотаріальному порядку, котру він прийняв 18.09.2014 року, тобто у визначений законом шестимісячний термін. Висиляючи ОСОБА_5 зі спірної частини житлового будинку,районний суд виходив з вимог ст.116 ч.3 ЖК України та ст. 391 ЦК України.

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду з таких міркувань.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 2-2073, від 12.06.1999р. ОСОБА_8 є власником 3/5 частин житлового будинку № 6 по вулиці Ломоносова - вулиці Училищній №16.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого на підставі складеного а/з № 9247 від 10.09.2014р. відділом ДРАЦС у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управляння юстиції. З 02.07.2014. по час смерті ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні. ОСОБА_8 15.05.2014р. уклав заповіт за яким на випадок своєї смерті заповідав все належне йому майно ОСОБА_5 Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., реєстровий номер 2663.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 149 від 26.03.2015р., проведеної експертною комісією КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я», ОСОБА_8 під час свого життя і станом на 15.05.2014р. страждав хронічним, стійким психічним розладом у вигляді органічного розладу особистості внаслідок церебрального атеросклерозу, з параноідним синдромом (F07.07 по МКБ-10), в зв'язку з чим за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та ними керувати, в тому числі і станом на час складання заповіту - 15.05.2014р.

З метою повного дослідження всіх обставин справи та представлених з боку сторін доказів, районним судом було призначено додаткову посмертну судово-психіатричну експертизи. За висновком додаткової експертизи №531 від 30.09.2015р. експертна комісія прийшла до аналогічного висновку, який був зазначений у висновку від 26.03.2015р. № 149.

В ході розгляду апеляційної скарги за клопотанням представника ОСОБА_5 ухвалою апеляційного суду Одеськох області від 30.05.2016 року призначена повторна посмертна судово психіатрична експертиза в Київський міський центр судово-психіатричних експертиз.

Висновком № 758 від 28.10.2016 року підтверджено, що ОСОБА_8 станом на 15.05.2014 року страждав на органічний розлад особистості з синдромом (F07.07 ), в зв'язку з чим за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та ними керувати, в тому числі і станом на час складання заповіту - 15.05.2014р.( а.с.65-70 т.2 )

За таких обставин, показання свідоків ОСОБА_9, ОСОБА_10, яка знала ОСОБА_8 більше 50 років узгоджується з матеріалами спави, а тому районний суд правомірно взяв їх до уваги.

У відповідність до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як зазначено у п.16 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р., правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Пунктом 18 Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. роз'яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія погоджується з думкою районного суду ,що відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України виключено підстави недійсності правочину визначені у ч.2 ст. 225 ЦК, які зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі так як ОСОБА_8 на час укладення заповіту, а саме станом на 15.05.2014р. в силу наявного у нього стійкого хронічного психічного розладу не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Внаслідок чого, укладений ним заповіт від 15.05.2014р. правомірно визнано недійсним в силу ч.1 ст. 225, ч.2 ст. 1257 ЦК України.

Виходячи з того, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином померлого ОСОБА_8 він в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги так як прийняв спадщину у визначений законом строк так як звернувся до суду в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, районний суд дійшов правильного висновку, що пред'явлені позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на спадкову частину житлового будинку в порядку спадкування за законом так як є винятковим способом захисту, направлено на захист охоронюваних законом прав та інтересів спадкоємця, у якого на даний час існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Згідно із частиною 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідність до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 вселилася у спірну частину спадкового житлового будинку без достатніх правових підстав, а її проживання в будинку порушує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_6 суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_5 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в силу ч.3 ст. 116 ЖК України, ст. 391 ЦК України.

Судова колегія вважає, що зустрічні вимоги задоволенню не підлягають за наявності права позивача на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

За таких обставин доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для скасування законного та справедливого рішення суду.

Керуючись ст. 218, 303,308,315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 27.11.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до касаційного суду на протязі двадцяти днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - Т.В.Цюра

О.М.Таварткіладзе