Номер провадження: 22-ц/785/1132/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Таварткіладзе О.М.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення заборгованості шляхом визнання права власності на предмет іпотеки та виселення без надання іншого житла,-

встановила:

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача, який було уточнено, вказуючи, що 09.11.2007 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 690/154-302 у вигляді відновлюваної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості у розмірі 100 000 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних, з кінцевим терміном повернення до 08.11.2017 року, а ОСОБА_2 зобов'язалася своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 09.11.2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є: садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 212,4 кв.м.; земельна ділянка площею 0,0599 га, цільове призначення для ведення садівництва, що знаходиться за цією ж адресою.

В порушення умов вказаного договору відповідач прострочив виплату грошової суми, тому, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, представник позивача просив суд в рахунок часткового погашення заборгованості у розмірі 1 376 879,22 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 212,4 кв.м.; земельна ділянка площею 0,0599 га, цільове призначення для ведення садівництва, що знаходиться за цією ж адресою, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки та виселення без надання іншого житлового приміщення усіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані та/або проживають у садовому будинку (т. 1 а. с. 1-3).

13.05.2016 року до суду надійшов позов від ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки, яке ухвалою суду від 13.07.2015 року об'єднано в одне провадження із даною справою (т. 1 а. с. 127-131, 141).

Ухвалою суду від 14.09.2015 року клопотання представника ОСОБА_3 задоволено, провадження у справі зупинено (т. 1 а. с. 146-147).

Ухвалою суду від 30.06.2016 року відновлено провадження (т. 1 а. с. 157).

Ухвалою суду від 28 вересня 2016 року заяву представника ОСОБА_3 задоволено, позов ОСОБА_3 залишено без розгляду (т. 2 а. с. 152).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» - відмовлено (т. 2 а. с. 154-156).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а. с. 165-166).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що при наявності умов, визначених сторонами у договорі про іпотеку від 09.11.2007 року, іпотекодержатель ПАТ «Укрсоцбанк» має право у позасудовому порядку задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, який прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодерожателя.

З таким висновком слід погодитись, оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Судом встановлено, що 09 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 690/154-302, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 100 000 Євро, а ОСОБА_2 отримала та зобов'язувалася повернути у строк до 08 листопада 2017 року грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних (т. 1 а. с. 5-9).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір від 09.11.2007 року, за умовами якого останній передав в іпотеку садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 212,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0599 га, цільове призначення для ведення садівництва, що знаходиться за цією ж адресою (т. 1 а. с. 10-12).

Внаслідок неналежного виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 01.01.2015 року складала 1 376 879,22 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом - 1 117 686,16 гривень, сума заборгованості за відсотками - 159 999,37 гривень, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 35 302,89 гривень, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 16 413,27 гривень, розмір інфляційних витрат за кредитом - 31 947,92 гривень, розмір інфляційних витрат за відсотками - 15 529,62 гривень (т. 1 а. с. 27-28).

Згідно з пунктом 4.5 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду (п. 4.5.1.), на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 4.5.2.), шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.5.3.), шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.5.4.), шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (п. 4.5.5.).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Так, відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі N 6-1219цс16, в постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685 цс16, в постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1625 цс16.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «По іпотеку»).

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що позичальник не виконував умов кредитного договору, кредиту не погасив, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки, в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Отже, застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Банк не надав доказів звернення до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно, та наявності у державного реєстратора підстав для відмови в державній реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також не надано доказів наявності будь-яких перешкод для здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, оскільки такі умови передбачені договором іпотеки.

Неспроможним є довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про уточнення позовних вимог, якою банк просив змінити прохальну частину позову та звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, в межах процедури виконавчого провадження, оскільки ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 серпня 2016 року заяву представника ПАТ «Укрсоцбанк» про зміну предмету позову залишено без розгляду, у зв'язку з порушенням приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України. Зазначена ухвала є чинною і не оскаржувалась ПАТ «Укрсоцбанк».

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та які б мали правове значення, у апеляційній скарзі не наведено.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

Таварткіладзе О.М.