Справа № 306/2584/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.,

суддів: Фазикош Г.В., Готра Т.Ю.,

секретарі - Шукаль О.Я.,

за участі - ОСОБА_1, представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Свалявського районного суду від 29 грудня 2016 року у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про накладення стягнення на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Свалявського районного суду від 29 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

На ухвалу суду позивач подав апеляційну скаргу, якою просить ухвалу Свалявського районного суду від 29 грудня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення справи по суті.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала не є обґрунтована та підлягає до скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не додержано вимог ст.121 ЦПК України, а саме до позовної заяви не надано свідоцтва про смерть, не надано доказів, які підтверджують родинні відносини ОСОБА_5 з відповідачами та факт прийняття спадщини такими після смерті ОСОБА_5, не зазначено майно, на яке саме слід накласти стягнення в натурі.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

За змістом зазначеної норми саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною чи залишення її без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Залишаючи позовну заяву без руху та визнаючи її неподаною, суд вважав, що вона не відповідає вимогам ст.ст.119-121 ЦПК України, оскільки позивач не надав усіх доказів, що підтверджують обставини на які посилається позивач, наявність підстав для звільнення від доказування.

Проте така вимога є неправильною, оскільки подання доказів можливе у порядку, визначеному ст.131 ЦПК України. Так, незазначення доказів у позовній заяві є підставою для залишення заяви без руху, а неподання доказів на підтвердження позовних вимог є підставою для відмови в позові.

За змістом ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати докази до або під час попереднього судового засідання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, вважає, що позовна заява відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК, позивач додав до заяви докази, які вважав за потрібне надати суду; якщо ж вони не підтверджують позовні вимоги, то це є підставою для відмови в задоволенні позову, а не для визнання позовної заяви неподаною.

За таких обставин, висновок суду щодо визнання неподаною та повернення позивачу позову є необґрунтованим, тому ухвала Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 грудня 2016 року підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст.307, 311, 314 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Свалявського районного суду від 29 грудня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: