РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Хомінської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 79/600 частину житлового будинку по праву набувальної давності, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2, після уточнення позовних вимог остаточно просила суд визнати за нею право власності на 79/600 частину житлового будинку № 9 по пров. Дігтярному в м. Харкові по праву набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1983 року і до своєї смерті 07 серпня 2005 року її батько користувався 79/600 частиною житлового будинку № 9 по пров. Дігтярному в м. Харкові. Після смерті батька позивач продовжує користуватись вказаною частиною будинку, підтримує у належному стані, сплачує комунальні послуги. Зазначила, що на протязі 23 років її покійний батько та вона добросовісно володіли 79/600 частиною житлового будинку, претензій чи вимог про повернення до них не надходило. Враховуючи вище викладене, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просила позов задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві.

В судове засідання відповідач не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти визнання права власності на 79/600 частину житлового будинку за ОСОБА_1 не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Згідно з копією свідоцтва про одруження серії ЯУ № 325856 від 06 листопада 1952 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, прізвище після укладання шлюбу ОСОБА_3 (ар. справи 10).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 294556 виданого повторно 18 грудня 2012 року Виконавчим комітетом Октябрської сільською радою Красноградського району Харківської області вбачається, що 01 вересня 1953 року народилась ОСОБА_5, батьком є ОСОБА_6, матірю є ОСОБА_7 (арк. справи 6).

Згідно довідки про укладання шлюбу № 475 ОСОБА_8 та ОСОБА_5 уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАЦС адміністрації муніципального району «Краснояружський район» Белгородської області (арк. справи 8).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 24 травня 2012 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 уклали шлюб, який був розірваний 08 листопада 2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (арк. справи 9).

Згідно з копією паспорта громадянина України серії МН № 176472 виданого Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 02 липня 2001 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Берестовеньки Красноградського району Харківської області (арк. справи 7).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 069910 виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 4 Харківського обласного управління юстиції від 26 квітня 2006 року вбачається, що 07 серпня 2005 року помер ОСОБА_11, актовий запис № 2177 (арк. справи 11).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 331450 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції від 18 жовтня 2011 року вбачається, що 17 жовтня 2011 року померла ОСОБА_12, актовий запис № 13618 (арк. справи 12).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 травня 2016 року ОСОБА_1 має 237/600 частки житлового будинку № 9 по пров. Дігтярному в м. Харкові (арк. справи 13).

Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 452281 від 13 лютого 2013 року ОСОБА_1 має 142/600 частки житлового будинку № 9 по пров. Дігтярному в м. Харкові з прибудовами літ. А-1, з відповідною часткою надвірних будівель: сарай літ. Е, огорожа № 1, 2, 3 (арк. справи 14).

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 451153 від 13 лютого 2013 року ОСОБА_1 має 142/600 частки житлового будинку № 9 по пров. Дігтярному в м. Харкові з прибудовами літ. А-1, з відповідною часткою надвірних будівель: сарай літ. Е, огорожа № 1, 2, 3, площею 85,5 (арк. справи 15).

Згідно з довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 10 липня 2015 року № Д-2-763/0/177-15-1590/0/189-15 ОСОБА_1 є власником 284/600 частин домоволодіння № 9 по пров. Дігтярному в м. Харкові, разом з нею в будинку проживає її донька ОСОБА_13 (арк. справи 16).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ЯК № 916349 виданого 08 квітня 1955 року, що 04 квітня 1955 року народилась ОСОБА_14, батьком є ОСОБА_6, матірю є ОСОБА_7 (арк. справи 18).

Згідно з копією свідоцтва про укладання шлюбу серії 1 ВЛ № 494634 виданого 20 серпня 1978 року Палацом одруження «Октябрський» 20 серпня 1978 року ОСОБА_15 та ОСОБА_14 уклали шлюб, прізвище після укладання шлюбу ОСОБА_15 (арк. справи 18).

Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок № 9 по пров. Дігтярному в м. Харкові власником є ОСОБА_1 (арк. справи 20-24).

Згідно копій квитанцій про сплату комунальних послуг ОСОБА_1 сплачує комунальні послуги (арк. справи 38-41).

Відповідно до копії довідки наданої Харківською міською радою Харківської області право власності на домоволодіння по пров. Дігтярний, буд. 9 в м. Харкові зареєстровано наступним чином:

-21/100 частин за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, засвідчений 10 липня 1961 року Восьмою ХДНК, № 2-2833;

-79/600 частин за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, засвідчений 06 травня 1970 року Восьмою ХДНК, № 2-4683;

-79/600 за ОСОБА_3 на підставі рішення районного народного суду м. Харкова від 08 січня 1970 року, справа № 2-26;

-237/600 частин за ОСОБА_16 на підставі договору купівлі-продажу, завірений 17 лютого 1927 року П'ятою ХДНК, № ч183.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова № 195-4 від 21 червня 1983 року анульовано право власності на 79/600 частин за вищезазначеною адресою, ідеальні частки співвласників не перерозподілялися (арк. справи 63).

В судовому засіданні досліджено цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку по праву спадкування, де рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року визнано за ОСОБА_1 пра власності в порядку спадкування на 237/600 ч. житлового будинку № 9 по пров. Дігтярному в м. Харкові, загальною площею 76 кв.м з прибудовою літ. А-1, з відповідною часткою надвірних будівель, сараєм літ. Е, огорожею № 1, 2, 3, після смерті батька ОСОБА_3, померлого 07 серпня 2005 року, який фактично успадкував 237/600 ч. житлового будинку після смерті власника матері ОСОБА_16, яка померла 17 квітня 1969 року, а в цілому на 521/600 ч. житлового будинку загальною площею 168 3 кв. м.

Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

При вирішенні спору про визнання права власності на майно за набувальною давністю, перш за все слід встановити таку ознаку, як добросовісність володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Аналізуючи норми чинного законодавства щодо добросовісності набуття права на певну річ за набувальною давністю є необхідним встановити добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. У відповідності до чинного цивільного законодавства, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Отже позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Отже застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», в якому зазначено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного й керуючись ст. 3, 10, 11, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, 16, 344 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 79/600 частину житлового будинку по праву набувальної давності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 79/600 частину житлового будинку № 9 по пров. Дігтярному в місті Харкові по праву набувальної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях