У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: державний нотаріус Голопристанського нотаріального округу Херсонської області Негра Олег Анатолійович, приватний нотаріус Голопристанського нотаріального округу Херсонської області Ноздрачова Віра Демянівна, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна із чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Померлий ОСОБА_4 був батьком, а ОСОБА_3 - дідом, за життя ОСОБА_9 заповіт не складав.

Позивачі вказували про те, що у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони звернулись до Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області з заявами про прийняття спадщини за законом. Проте через незадовільний майновий стан після спливу шестимісячного строку вони за свідоцтвом про право на спадщину за законом не звертались.

Зазначали про те, що у січні 2016 року їм стало відомо, що 5 червня 2014 року приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу Херсонської області на ім'я ОСОБА_5, який був сином померлого, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, а 22 вересня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продав спірне домоволодіння ОСОБА_6

Позивачі вказували про те, що при заведенні спадкової справи та її реєстрації у спадковому реєстрі державним нотаріусом було допущено помилку щодо прізвища спадкодавця, а саме замість ОСОБА_9 було зазначено ОСОБА_9, що унеможливило зведення до одної спадкової справи усіх спадкоємців, унаслідок чого було порушено їх права щодо отримання частки у спадщині.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 5 червня 2014 року на 2/3 частини спадкового майна, визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, за кожним по 1/3 частині зазначеного вище житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на їх користь вказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 червня 2016 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини спадкового майна, яке було видане 5 червня 2014 року приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу Херсонської області Ноздрачовою В.Д. на ім'я ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом як спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, по 1/3 частині для кожного у житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами до нього по АДРЕСА_1.

Витребувано у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами до нього по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі та ОСОБА_5 після смерті спадкодавця у встановленому законом порядку набули у власність в порядку спадкування за законом по 1/3 частині, кожний, у домоволодінні з господарсько-побутовими будівлями і спорудами. Відсутність свідоцтва про прийняття спадщини за законом не позбавляє спадкоємців права на спадщину, оскільки вони її прийняли. Отже, ОСОБА_5 не мав право на спадкування всього спадкового майна, унаслідок чого спірне нерухоме майно вибуло з володіння ОСОБА_3, ОСОБА_4 не з їх волі, а, отже, таке майно, набуте ОСОБА_6, підлягає витребуванню на їх користь.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, виходив із того, що позивачі та ОСОБА_5 є спадкоємцями після померлого ОСОБА_9, які своєчасно прийняли спадщину після його смерті, звернувшись до нотаріуса із відповідними заявами. Оскільки спірне спадкове майно продано ОСОБА_5 та отримано за нього кошти, то порушене право позивачів підлягає відновленню на підставі норм ст. 1280 ЦК України шляхом сплати грошової компенсації спадкоємцем, який майно продав і отримав кошти, згідно з часткою позивачів у спадковому майні.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1

3 липня 2012 року ОСОБА_5 звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті батька - ОСОБА_9, до приватного нотаріуса Голопристанського нотаріального округу Херсонської області.

12 липня 2012 року ОСОБА_3 звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті діда - ОСОБА_9 у порядку представлення до державного нотаріуса Голопристанського нотаріального округу Херсонської області.

13 жовтня 2012 року ОСОБА_4 звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька - ОСОБА_9 до державного нотаріуса Голопристанського нотаріального округу Херсонської області.

5 червня 2014 року приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу Херсонської області було видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

22 вересня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову, не звернув увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (ч. ч. 2, 3 ст. 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.

Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Апеляційний суд, у порушення вищевказаних положень закону, вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України, відмовляючи у задоволенні позову з посиланням на вимоги ст. 1280 ЦК України, яка не підлягає застосуванню у даних правовідносинах, оскільки спірне нерухоме спадкове майно наявне в натурі, не звернув увагу на те, що позивачі звернулись з позовом щодо захисту свого особистого майнового права та інтересу та вони мають право обирати спосіб захисту свого порушеного права на власний розсуд, що відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього змоменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону, вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув увагу на те, що позивачі звернулись з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та витребування майна, оскільки таке вибуло з їх володіння поза їх волею.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик