Ухвала

іменем україни

01 березня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У березні 2009 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості солідарно з боржників та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначало, що 07 лютого 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 56 250 доларів США зі сплатою 12% річних, зі строком повернення 07 лютого 2018 року.

Того ж дня між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, як майновим поручителем, укладено договір іпотеки, згідно з яким остання в забезпечення належного виконання боржником своїх зобов'язань надала в іпотеку належний їй житловий будинок АДРЕСА_1.

Також позивач зазначив, що ОСОБА_2 належним чином не виконуються зобов'язання за кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 29 січня 2009 року складає 50 285,97 доларів США.

В зв'язку з викладеним банк просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором, а також у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення цього продажу, виселити ОСОБА_1 з будинку без надання іншого житла зі зняттям її з реєстраційного обліку за цією адресою.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2009 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 38 2676 грн 23 коп. заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1, шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем за ціною не нижче інвентаризаційної, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення цього продажу.

У задоволені іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2009 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в цій частині позову.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволені позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та залишити в цій частині без змін рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, виходив з наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні підтвердження про надіслання іпотекодавцю та позичальнику письмових вимог про усунення порушень відповідно до п. 24 договору та ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Однак, з такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 07 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» ) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 12% річних, строком до 07 лютого 2018 року.

У забезпечення цього договору між банком та ОСОБА_1 цього ж дня було укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку позивачу будинок АДРЕСА_1, який належить їй на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 22 жовтня 2003 року.

Через неналежне виконання ОСОБА_2 зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, розмір якої згідно наданого позивачем розрахунку складає 50 285,97 доларів США, з яких: 48 222,07 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 919,77 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 39,19 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом та 104,94 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як зазначено в ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічні вимоги містять договори кредиту та іпотеки, укладені між сторонами.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Однак ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що положення частини 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Аналогічні роз'яснення наведено й в п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Проте зазначені положення законодавчих актів та обставини справи, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 10, 212, 316 ЦПК України не врахував, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірив, не звернувши уваги, що ненадсилання письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом не перешкоджає іпотекодержателю звернутися до судудля вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України та дійшов передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

При новому розгляді необхідно перевірити дотримання вимог передбачених ст. 39 Закону України «Про іпотеку», зокрема визначення ціни предмету іпотеки. Оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором взаємопов'язані з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в цілому.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення й направлення справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова