АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Лисака І.Н.,

секретар: Костюк Л.С.

за участю: представника відповідачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що між банком та відповідачем ОСОБА_4 11.07.2006 року був укладений кредитний договір №CVMWGK00000014, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 40000 доларів США строком до 08.07.2021 року та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 11.07.2006 року був укладений з відповідачем ОСОБА_3 договір поруки.

Посилаючись на те, що зобовязання за кредитним договором не виконано, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 118079,91 доларів США, що еквівалентно 2772516,29грн.

№22ц-9/17 Головуючий у І інстанції Мізюк В.М.

Категорія 19/27 Суддя-доповідач ОСОБА_5

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення суду ПАТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що 11 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 40000 доларів США строком до 08 липня 2021 року (а.с.12-13).

В забезпечення зобов»язання за кредитним договором 11 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки (а.с.16).

10 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору, за умовами якої сума заборгованості була зменшена на 571,43 доларів США, тіло кредиту збільшено до 45153,17 доларів США, встановлений новий графік погашення кредиту, збільшений термін позовної давності до 50 років (а.с.14-15).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності для пред»явлення позову до суду.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п.6 додаткової угоди від 10 червня 2011 року терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсоткам за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлені сторонами тривалістю 50 років.

Суд першої інстанції дані обставини не врахував і помилково відмовив в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

З уточненого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_2 належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого станом на 18 грудня 2015 року у нього виникла заборгованість в розмірі в розмірі 72404,24 доларів США та 696780,54 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 40078,48 доларів США, заборгованості по відсоткам в розмірі 28164,19 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 4161,57 доларів США та пені в розмірі 696780,54 грн.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог банку.

Доводи представника відповідачів про те, що існує рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 липня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки за спірним кредитним договором і одночасне стягнення з відповідачів заборгованості за цим кредитним договором призведе до подвійного стягнення, є безпідставними.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Встановлено, що рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 липня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, предмет іпотеки не реалізовано, і відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося.

Отже, зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягало судовому захисту.

За змістом ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Безпідставними є і доводи представника відповідача про те, що після рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки проценти за користування кредитом повинні нараховуватися не за умовами кредитного договору, а відповідно до вимог ст.1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Само по собі ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє виконання боржником свого договірного обов»язку щодо сплати процентів за користування кредитом до моменту фактичного повернення кредитору.

Отже, кредитний договір не припинив свою дію і повинен виконуватись відповідно до умов, погоджених сторонами.

Що стосується позовних вимог банку про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3, то колегія суддів вважає, що порука припинила свою дію, а тому рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3 з підстав пропуску строку позовної давності підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Закон пов'язує припинення договору поруки із сукупністю двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Як вбачається з матеріалів справи, що 10 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору, за умовами якої сума заборгованості була зменшена на 571,43 доларів США, тіло кредиту збільшено до 45153,17 доларів США, встановлений новий графік погашення кредиту, збільшений термін позовної давності до 50 років. Із нового графіку погашення кредиту вбачається, що був збільшений щомісячний платіж.

На підставі цього договору зміни до договору поруки, який укладений з ОСОБА_3, не вносилися.

Пунктом 13 договору поруки, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, передбачено, що зміни і доповнення до цього Договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Оскільки відповідно до додаткової угоди від 10 червня 2011 року обсяг відповідальності був збільшений і у матеріалах справи відсутні докази того, що зазначені зміни до кредитного договору були погоджені з поручителем ОСОБА_3, то колегія суддів вважає, що порука є припиненою на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 41587,74 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 45746,51 грн.. а всього 87334,25 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVMWGK00000014 від 11 липня 2006 року, що утворилася станом на 18 грудня 2015 року в розмірі 72404,24 доларів США та 696780,54 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 40078,48 доларів США, заборгованості по відсоткам в розмірі 28164,19 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 4161,57 доларів США та пені в розмірі 696780,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 87334,25 грн.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: