Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/4084/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
Номер провадження 22-ц/778/478/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

ОСОБА_2

Суддів Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2016 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 15 березня 2012 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір на суму 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач свої зобовязання за договором не виконує, в звязку з чим станом на 31 травня 2016 року виникла заборгованість на суму 17928,91 грн., з яких: 1040,64 грн. за кредитом, 12308,35 грн. за процентами, 3249,97 грн. за пенею та комісією, 500,00 грн. фіксована частина штрафу за порушення строків платежів, 829,95 грн. процентна складова штрафу за порушення строків платежів.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 17928,91 грн. та судовий збір 1378,00 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не враховано, що строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями. Судом не застосована правова позиція, що викладена в постанові Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06.11.2013 року.

Крім того, у разі застосування строку позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобовязань та нарахувань, які здійсненні за межами строку позовної давності, водночас позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості у межах строків позовної давності у будь-якому випадку підлягають задоволенню. Така правова позиція міститься в постанові Верховного суду України № 6-249цс15 від 02 грудня 2015 року, яку суд першої інстанції залишив поза увагою.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 березня 2012 року ОСОБА_4 уклав кредитний договір № б/н, підписавши заяву, яка разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, є договором про надання банківських послуг (а.с. 5-31).

Відповідно умов даного договору, банк видав ОСОБА_4 платіжну кредитну картку з встановленням на ній кредитного ліміту у розмірі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за спливом строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що строк виконання відповідачем зобовязань встановлено в 1 рік та спливає 16 березня 2013 року. Останній платіж здійснено 12 квітня 2013 року. З цього часу, відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг строку позовної давності тривалістю 3 роки. До суду з позовом банк звернувся 08 серпня 2016 року та не посилався на поважність причин пропуску позовної давності. Відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 47).

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань.

Відповідно ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або інших умов та вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно заяви позичальника, ОСОБА_4погодився, що його заява разом з памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Порядок погашення кредиту визначений зазначеними Умовами та правилами як і визначена відповідальність за невиконання умов договору, шляхом сплати пені та штрафу, одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

При вирішенні спору судом першої інстанції правильно застосовані норми ст.ст. 253, 256,261,267 ЦК України та правомірно відмовлено у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вирішуючи спір суд правомірно прийняв до уваги, що кредит є картковий, а відповідно до пунктів 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Судом встановлено, що останній платіж по картці здійснено 12 квітня 2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом 08 серпня 2016 року та не обґрунтував свою позицію щодо дотримання ним строку позовної давності, не зазначив обставин, які заважали йому звернутися до суду з відповідним позовом після 12 квітня 2013 року, з моменту настання строку погашення чергового платежу, який не сплатив відповідач.

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Відповідно ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При вирішенні спору судом першої інстанції правильно застосовані норми законодавства та правова позиція Верховного Суду України, що викладена в постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним та відповідає обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями, не мають правового значення при вирішенні даного спору. Як уже зазначалося, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Саме така правова позиція і викладена в постанові Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06.11.2013 року.

В постанові зазначено, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Верховним судом зроблений правовий висновок про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Інший довід апелянта про те, що судом не застосована правова позиція, що викладена в постанові Верховного Суду України № 6-249 від 02.12.2015 року не заслуговує на увагою, оскільки у даній постанові викладений правовий висновок щодо застосування строку позовної давності у разі зміни строку виконання основного зобов'язання. У даній справі, строк основного зобовязання не змінювався, сторони не врегульовували дострокове повернення коштів, тому відрахування строку позовної давності здійснюється від несплати чергового платежу.

У вказаній постанові також вказано й на те, що стягнення кредитних коштів по сплаті щомісячних платежів в межах трьохрічного строку позовної давності до дня звернення до суду із зазначеним позовом є помилковим. Тому доводи апеляційної скарги відносно того, що у разі застосування строку позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобовязань та нарахувань, які були здійснені за межами строку позовної давності, а, суми нарахувань,здійснені у межах строку позовної давності, підлягають стягненню з відповідача є неспроможними.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом.

Судова колегія дійшла висновку про те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: