Справа № 691/124/17
Провадження № 2/691/186/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

при секретарі Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідач депутат Дирдинської сільської ради ОСОБА_2 грубо та цинічно принизив її честь і гідність, оскільки, 25.11.2016 року, в газеті «Вісник Городищини» опублікував статтю, у якій звинуватив її у знущанні над собакою (псом). Також, зазначила, що дана публікація негативно відобразилася на її здоровї, вона отримала душевні страждання, оскільки дана стаття містить негативну інформацію про неї та її сімю, яка фактично нічим не підтверджується. Враховуючи викладене, просила зобовязати депутата Дирдинської сільської ради Городищенського району ОСОБА_2, який розмістив статтю «Тишкіна любов, або жив собі пес» у газеті «Вісник Городищини» № 48 від 25.11.2016 року, спростувати недостовірну інформацію, поширену про неї - ОСОБА_1, стосовно знущання та жорстокість над псом Тішкою (твариною) з її боку, шляхом розміщення спростування в засобі масової інформації газеті «Вісник Городищини». Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що у своїй статті він не вказував ні імені, ні прізвища позивача і не розуміє, чому ОСОБА_1 вважає, що у даній статті він писав саме про неї.

Вислухавши позивача та відповідача, повно і всебічно зясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, суд вважає наступне.

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України, передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї.

Згідно зі ст. 201 ЦК України здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація та інші блага є особистими немайновими благами, які охороняються чинним цивільним законодавством. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими, і в разі необхідності фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі та гідності.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, незалежно від її вини та у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.

Пунктом 15 вищезазначеної Постанови передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як встановлено в судовому засіданні, 25.11.2016 року у газеті «Вісник Городищини» № 48, була опублікована стаття відповідача ОСОБА_2 «Тішкина любов, або жив-був пес». Позивач стверджує, що в даній статті, відповідач розповсюдив про неї недостовірну інформацію, а саме: звинуватив її у жорстокому поводженні та знущанні над псом, чим принизив її честь і гідність, спричинивши душевні страждання та, як наслідок, погіршення стану здоровя. Відповідач заперечував факт поширення відносно позивача недостовірної інформації, посилаючись на те, що у своїй статті ніяких імен та прізвищ не вказував.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо у яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши вказану вище статтю «Тішкина любов, або жив-був пес», розміщену 25.11.2016 року у газеті «Вісник Городищини» № 48, вислухавши сторін, суд не знайшов підтверджень того, що інформація, яка міститься у вказаній статті стосується саме позивача ОСОБА_1, оскільки будь-які вказівки на імена чи прізвища у ній відсутні. Так як позивач ОСОБА_1 не довела, а в судовому засіданні не здобуто доказів того, що відповідач ОСОБА_2 розповсюдив про позивача недостовірну інформацію, яка принижує її честь та гідність, суд вважає, що позов є необґрунтованим та до задоволення не підлягає.

В звязку з викладеним, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених нею судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.32,68 Конституції України, ст.ст. 201, 277, 297 ЦК України, п.п. 4, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. ст. 10, 11, 13, 14, 57, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк. з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 06.03.2017 року.

Суддя ОСОБА_3