АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є. при секретареві Сахарові Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.09.2010р. у цивільній справі №2-26/10 розглянуто позов прокурора Індустріального району м.Дніпропетровська, поданий в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1, та ухвалено визнати житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 та на 1/8 частину вказаних житлового будинку та земельної ділянки у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та зобов'язати ОСОБА_1 усунути їй перешкоди у користуванні будинком. У задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним заповіту на імя ОСОБА_1 відмовлено (а.с.218-228 т.3).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.12.2010р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.09.2010р. скасовано в частині визнання права власності на будинок та земельну ділянку з ухваленням у цій частині нового рішення - про визнання за ОСОБА_2 право власності на 5/16 частин житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 та у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. (а.с.18-24 т.4).

17.10.2017р. до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.12.2010р. на підставі п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України додаткового рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на 11/16 частин житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 у справі №2-26/10 та про скасування арешту майна, накладеного ухвалою рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.01.2010р. у справі №2-68/10 (а.с.33,34 т.4).

Для розгляду вказаної заяви до апеляційного суду із суду першої інстанції 26.10.2017р. надійшло дві цивільні справи: І- №2-26/10 та ІІ- №0417/2-30/11 (2-2971/08, 2-280/09, 2-68/10).

Заслухавши ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6, колегія суддів вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає відхиленню за такими підставами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Однак з матеріалів цивільної справи №2-26/10 вбачається, що судом Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, рішення якого 23.12.2010р. переглядалось Апеляційним судом Дніпропетровської області, позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 права власності не розглядалась, а тому по ній і не ухвалювалось відповідного рішення. Зокрема, ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26.03.2007р. у цій справі у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права власності відмовлено (а.с.236 т.1), а поданий повторно його зустрічний позов про визнання права власності не розглядався у звязку з тим, що ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2008р. відмовлено у поновленні строку на пред'явлення вказаного позову (а.с.173,174 т.2). Крім того, апеляційна скарга ОСОБА_1, подана на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.09.2010р., жодних доводів щодо не вирішеного судом першої інстанції питання про його право власності не містила.

Позов ОСОБА_1 було подано в іншій справі, провадження у якій не об'єднувалась із вказаною справою за позовом прокурора. Так, у цивільній справі №0417/2-30/11 (2-2971/08, 2-280/09, 2-68/10) ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16.10.2008р. відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 23/32 частини домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3 За заявою адвоката ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.01.2010р. накладено арешт на майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30.11.2011р. вказана позовна заява залишена без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України у зв'язку з предявленням ОСОБА_1 заяви про залишення його позову без розгляду, після чого ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30.11.2011р. скасовано арешт, накладений ухвалою суду у цій справі 12.01.2010р. (а.с.1,97,146,147).

Таким чином підстав для ухвалення додаткового рішення до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.12.2010р. за заявою ОСОБА_1 відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України не вбачається. Зазначений у заяві ОСОБА_1 арешт майна не стосується справи, яка переглядалась апеляційним судом, та взагалі фактично вже скасований судом першої інстанції.

Питання щодо накладеного у цивільній справі №2-26/10 ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27.11.2007р. за заявою прокурора арешт та заборони відносно житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.127 т.1) може бути вирішено судом першої інстанції у передбаченому ст.154 ЦК України порядку.

Керуючись ст.220 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.