АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 760/11331/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1791/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

10 січня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, Солом'янський районний відділ державної міграційної служби України в м. Києві про надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документа та виїзду за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у червні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документа та виїзду за кордон без згоди батька, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що з 4 листопада 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 7 серпня 2013 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва було розірвано.

За час перебування в зареєстрованому шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем.

Зазначила, що з початком вагітності та до досягнення дитиною дворічного віку, відповідач не проявляв бажання побачити дитину та не цікавився її здоров'ям та розвитком, до теперішнього часу, ОСОБА_5 не виконує обов'язки щодо виховання дочки, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Також зазначила, що у липні 2014 року відповідач надавав позивачу нотаріально засвідчену згоду на виїзд дитини за кордон і позивач разом з донькою їздили до Грузії, а в літку 2016 року позивач планувала поїхати з донькою на відпочинок та оздоровлення за кордон до країн - Єгипет, Туреччина, Іспанія, Греція, а восени та взимку до країн - Германія, Грузія, Росія, оскільки такі подорожі нададуть можливість забезпечити дитині духовний та моральний розвиток, розширити її кругозір та ознайомити з культурою інших держав.

Проте на неодноразові звернення до відповідача з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, отримала безпідставну відмову такої згоди та жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову не наводить.

У зв'язку із викладеним, просила суд надати дозвіл на неодноразові протягом календарного року, тимчасові (строком до 15 календарних днів) виїзди за межі України (до країн: Греція, Германія, Іспанія, Туреччина, Єгипет, Грузія, Росія) малолітньої дитини - ОСОБА_6 у супроводі матері - ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька дитини до досягнення дитиною 16-ти річного віку, надати ОСОБА_4 дозвіл на оформлення всіх необхідних документів для забезпечення тимчасового виїзду малолітньої дитини за межі України до країн: Греція, Германія, Іспанія, Туреччина, Єгипет, Грузія, Росія, без згоди батька дитини до досягнення дитиною 16 - ти річного віку; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн. та судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, з 4 листопада 2006 року до 7 серпня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування в зареєстрованому шлюбі, у сторін народилася донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем.

Також з матеріалів справи вбачається, що на теперішній час позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7

Відповідно до ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Так, згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку з приводу порушення прав відповідача щодо участі у вихованні дитини, так як ОСОБА_5 протягом майже чотирьох місяців не цікавився дитиною, оскільки відповідно до ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Окрім того, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 будь-яким чином перешкоджав виготовленню закордонного паспорту дитині або не надавав згоди на виїзд дитини закордон.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді