АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Окармус О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2016 року,

встановила:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося до суду з названим позовом.

Позивач зазначав, що 26 вересня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 950 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 процентів річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві.

За умовами договору банк нараховує проценти за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою.

Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору.

Позивач зазначав, що відповідачка неналежно виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 31 липня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 15006 грн 91 коп., яка складається з: 803 грн 87 коп. - заборгованість за кредитом; 10250 грн 33 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3000 грн - заборгованість за пенею та з комісії; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, з яких 250 грн - штраф (фіксована частина), 702 грн 71 коп. - штраф (процентна складова).

Просив стягнути указану заборгованість.

Заочним рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість в сумі 5293 грн 28 коп., що складається з: 759 грн 26 коп. - заборгованість за кредитом; 805 грн 77 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3000 грн - заборгованість з комісії; 550 грн та 228 грн 25 коп. штрафи.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині часткового задоволення вимог про стягнення процентів та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 26 вересня 2007 року між банком та відповідачкою укладено кредитний договір б/н.

Згідно заяви відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 950 грн (а.с.7).

Відповідно до підписаної відповідачкою заяви, дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між особою і банком Договір про надання банківських послуг.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що проценти за користування кредитом підлягають стягненню зі ставки 36 %, а не 43,2 % річних як про це просить банк.

Суд першої інстанції вважав, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 1056-1 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI (далі - Закон № 661-VI), який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція статті 1056-1 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом № 661-VІ.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах №6-89цс12, № 6-2355цс15.

Встановивши, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку з 36 до 43,2 %, суд першої обґрунтовано виходив з того, що заборгованість за процентами, що підлягає стягненню з відповідачки слід розраховувати з процентної ставки у 36 % річних.

Доводи апелянта про те, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального права та умов договору з огляду на зміст норми ст. 1056-1 ЦК України є необґрунтованими.

Таким, що не заслуговують на увагу є й доводи апелянта про те, що банком застосовано змінювану процентну ставку, що передбачено умовами договору.

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

Передбачена кредитним договором процентна ставка не є змінюваною у розумінні ст. 1056-1 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування чи зміни.

Підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги (ч. 3 ст. 303 ЦПК України) відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: М.І. Кулянда

О.О. Одинак