Єдиний унікальний номер 243/7925/16-ц Номер провадження 22-ц/775/187/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року м. Бахмут, Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Канурної О.Д., Санікової О.С.

за участю секретаря: Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивач ОСОБА_1 і подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач вказала, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просила судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів скарги позивач зазначила, що згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 619 ЦК України, якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Окрім цього, порушені трудові права відносно стягнення заборгованості з заробітної плати, гарантовані нормами Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явилася, але про час та місце розгляду справи повідомлена судовою повісткою і телефонограмою та надіслала до апеляційного суду електронною поштою заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності (а.с. 48, 49, 51, 54).

Представник відповідача - Фонду державного майна України в судове засідання апеляційного суду не з'явився, але про час та місце розгляду справи Фонд повідомлений судовою повісткою та телефонограмою (а. с. 48, 50, 52).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як зазначено в ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального и процесуального права.

За приписами ч. 2 цієї ж статті ЦПК не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП).

У статті 21 КЗпП визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП).

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 1 Закону «Про оплату праці»).

Заробітна плата виплачується працівникам роботодавцем (ст. 97 КЗпП).

Положеннями ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачені порядок та умови виплати заробітної плати.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказані норми Закону передбачають, що заробітну плату виплачує роботодавець або уповноважений ним орган.

Стаття 119 ЦК України регламентує, що держава не відповідає за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб.

За правилами ст. 619 ЦК України лише договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України (далі - ФДМУ) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

До повноважень ФДМУ належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Слов'янський содовий завод» визнано банкротом. ОСОБА_1 раніше працювала у ВАТ «Слов'янський содовий завод» і за рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року з заводу на її користь стягнуто індексацію заробітної плати в сумі 13 477 грн. 81 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13 834 грн. 80 коп., а разом - 27 312 грн. 61 коп. (а.с. 4-6).

Виконавчий лист за цим рішенням суду позивач надала ліквідаційній комісії ВАТ «Слов'янський содовий завод» та він був прийнятий до виконання.

У вересні 2016 позивач отримала довідку ліквідатора, в якій повідомлялось про неможливість виконання рішення суду (а.с. 7).

Посилаючись на те, що частка державної власності у ВАТ «Содовий завод» складає 100 відсотків, позивач вважала, що Фонд державного майна України несе субсидіарну відповідальність за невиконання боржником - ВАТ «Содовий завод» зобов'язання по ухваленому судовому рішенні та просила стягнути з Фонду державного майна України на її користь індексацію заробітної плати в сумі 13 477 грн. 18 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, суд виходив з того, що відповідач не є органом управління та законом не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність Фонду Державного майна України поряд з відповідальністю ВАТ «Содовий завод» щодо виплати індексації заробітної плати в сумі 13 477 грн. 81 коп., окрім цього відповідач не є правонаступником Товариства та належним відповідачем у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обгрнутовані відмовив позивачу ОСОБА_1 в задоволенні її вимог.

Апеляційний суд вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильні, а апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки доводи скарги позивача є безпідставні і не ґрунтуються на законодавстві, враховуюче наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦК України, акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Згідно з частиною 2 ст. 152 ЦК України, акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про акціонерні товариства», засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування.

Отже, ч. 2 ст. 152 ЦК України, а також ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

Посилання позивача на ст. 619 ЦК України є безпідставним, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема КЗпП, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало.

Із зазначених вище законодавчих положень не вбачається наявність повноважень Фонду щодо відповідальності за обставинами, які наведені у позовній заяві.

Не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги і посилання позивача на норми Конституції України і міжнародного права, а саме - ст. 1 Першого Протоколу, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, оскільки вони не виключають застосування законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та ними не передбачено стягнення вказаної заборгованості з Фонду державного майна України.

Доводи скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: