ухвала

іменем україни

01 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 році ОСОБА_6 звернулася до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що відповідач самоусунувся від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню та вихованню доньки, не бере участі у її вихованні, не піклується про здоров'я, фізичний, етичний і духовний розвиток, не проявляє батьківського піклування, не надає матеріальної допомоги на життєзабезпечення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року, позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_7 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 гривень, щомісячно, починаючи з 10 червня 2014 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 сплачену суму судового збору у розмірі 243 грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - просить скасувати судові рішення в частині позбавлення батьківських прав та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В іншій частині судові рішення не оскаржуються та касаційним судом не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з доцільності позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав стосовно доньки, оскільки факт самоусунення від виконання покладених на нього батьківських обов'язків встановлений та підтверджується належними доказами, зокрема нотаріально посвідченою заявою про згоду на позбавлення його батьківських прав.

Як установлено судами попередніх інстанцій, з 30 червня 2010 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2012 року було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін у справі народилась донька ОСОБА_10.

Згідно з довідкою форми № 3, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Новобудова», відповідач у квартирі АДРЕСА_1, не зареєстрований та не проживає.

Відповідно до даних довідки № 03, виданої 17 січня 2014 року Дошкільним навчальним закладом № 725 Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує дошкільний навчальний заклад № 725 з 03 вересня 2012 року та повністю знаходиться на утриманні мами ОСОБА_6, яка постійно приводить та забирає дитину. Протягом вказаного часу ОСОБА_7 жодного разу не приводив ОСОБА_10 до дитячого садочку, не забирав її, на святах та урочистих подіях був відсутній.

Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав № 100-8234, складеним 25 вересня 2014 року органом опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, з часу роздільного проживання ОСОБА_7 не виконує обов'язків щодо виховання та розвитку доньки: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею у обсязі, необхідному для усвідомлення турботи про себе, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі, матеріально не утримує, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

Крім того, ОСОБА_7 надав нотаріально завірену заяву від 16 вересня 2014 року про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

За таких обставин Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації вважав за доцільне позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак