Справа № 219/979/17
Провадження № 2/219/1358/2017
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

09.03.2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2

до ОСОБА_3,

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначає, що на праві особистої власності їй належить 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частина згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 2001 року і 1/3 частина згідно договору дарування від 06 лютого 2017 року. Також співвласником 1/3 частини даної квартири є ОСОБА_2 - її дочка, яка також є учасником приватизації квартири, згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 2011 року. Відповідач не є власником квартири, за місцем реєстрації не проживає з липня 2014 року, особистих речей у житлі не зберігає.

Позивач яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з'явився подавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнав у повному обсязі та проти його задоволення не заперечував (а.с.33).

З урахуванням ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 2001 року, яке записане у реєстрову книгу за НОМЕР_1, квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.7).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав Комунальне підприємство «Артемівське бюро технічної інвентаризації» НОМЕР_2 від 15.11.2012 року, власниками спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1, є ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності відповідно до наказу Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради від 22.10.2012 року №108п (а.с.8)..

Згідно договору дарування 1/3 частки квартири від 06 лютого 2017 року, ОСОБА_3 подарував належну йому 1/3 частку, а ОСОБА_1 прийняла в дар 1/3 частку трьохкімнатної квартири номер АДРЕСА_1. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В. та зареєстровано в реєстрі за НОМЕР_3 (а.с.5).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №79651952 від 06.02.2017 року, 1/3 частка трьохкімнатної квартири номер АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 06 лютого 2017 року, який посвідчено приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В. та зареєстровано в реєстрі за НОМЕР_3 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про одруження, виданого 30 серпня 2003 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції ОСОБА_8 та ОСОБА_2 уклали шлюб 30 серпня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 383. Після одруження дружині присвоєне прізвище «ОСОБА_8» (а.с.9).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано 08 лютого 2008 року, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбові зроблено відповідний актовий запис за №34. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище «ОСОБА_8»(а.с.10).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5, виданого 08 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артеміську міськрайонного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_10 та ОСОБА_2 уклали шлюб 08 листопада 2011 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 530. Після одруження дружині присвоєне прізвище «ОСОБА_10» (а.с.11).

Згідно довіреності від 14 квітня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Пигідою С.І. та зареєстровано в реєстрі за №386, ОСОБА_2 надала право ОСОБА_1 представляти свої інтереси та право розпоряджатись своєю часткою квартири (а.с.12).

Згідно з актом від 10 лютого 2017 року, складеного комісією в складі майстра дільниці ПП "Житловик" ОСОБА_12 паспортиста ОСОБА_13, встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 та відповідно до показів сусідів з липня 2014 року за місце реєстрації не мешкає (а.с.13).

Згідно заяви ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого нотаріусом Брянського нотаріального округу Брянської області Баранюк Дмитром Олеговичем та зареєстровано в реєстрі за №2д-2269 (НОМЕР_6), просить зняти її, ОСОБА_3, з постійного реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29).

Приймаючи рішення, суд виходить з наступного.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Тому з припиненням права власності внаслідок відчуження майна, у колишнього власника припиняються і інші правомочності, зокрема, право користування цим майном.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду України, серед іншого, висновків, що містяться в ухвалах у справах №№6-10723св08, 6-2778св08, 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

У відповідача - колишнього власника житла - після відчуження житлової квартири припинилось право власності на неї, а відтак і припинилось право користування цим житловим приміщенням у колишнього власника житла.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки у відповідача припинилось право власності, з місця реєстрації він не знявся, його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача згідно його заяви.

З огляду на викладене, керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 214, 215-218, 224, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Т.В.Давидовська