Провадження №2з/200/132/17
У Х В А Л А

про забезпечення позову

«07» листопада 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро заяву позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2017 року провадження у справі було відкрито та призначено до судового розгляду.

Позивачем через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову відповідно до якої просить накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_2 шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії на відчуження вказаного майна у будь-який спосіб, до вирішення справи по суті. а саме: на ? частину квартири АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

В обґрунтування заяви зазначає, що в провадженні Бабушкінського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1. ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики. А тому на даний час існує ймовірність, що відповідачка ОСОБА_2 може відчужувати спірну квартиру а також і інше належне їй майно з метою унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, що унеможливить виконання рішення суду, у разі задоволення даного позову про поділ майна.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пленумом Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4, зазначено що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, повязаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально - правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження та реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

Суд оглянувши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки не наведено грунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустих доказів, які мали підтвердити, що майно на яке позивач просить накласти арешт, належить на праві власності сааме ОСОБА_2, в той же час відсутність зазначених відомостей та обгрунтування підстав для вжитя заходів забезпечення позову, позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обгрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Оцінивши наведені обставини для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява представника позивача ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", за змістом ст. 293 ЦПК окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Одночасно суд роз`яснює положення ч.3 ст.293 ЦПК України, відповідно до яких заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Е.В. Женеску