Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/253/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.03.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Голованя А.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

1 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда з вказаним позовом до ОСОБА_3

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що 6 серпня 2009 року вона народила сина ОСОБА_4, батьком якого являється відповідач. 6 грудня 2011 року шлюб між нею і відповідачем розірвано, син проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у додаткових витратах на дитину (оплата підготовки сина до школи, витрати на лікування) не приймає.

Посилаючись на вказані обставини та норми ст. ст. 180, 181, 185 СК України, позивач просив стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути компенсацію понесених додаткових витрат у сумі 8961 грн. 55 коп.

Кіровський районний суд м. Кіровограда заочним рішенням від 27 жовтня 2016 року позов задовольнив частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 1 липня 2016 року до 6 серпня 2027 року. Врешті вимог - відмовив.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач оскаржує рішення з підстав його необґрунтованості, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема позивач вказує, що призначений судом розмір аліментів не забезпечує право дитини на належний рівень життя. Необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку, гарантованого ст. 27 Конвенції ООН «Про права Дитини» (1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». Суд не врахував стан здоровя дитини та майновий стан позивача, яка не може нести більшу частину тягаря по утриманню сина. Встановивши відсутність відомостей про сталий, регулярний дохід відповідача, суд не застосував положення ст. 184 СК України, не дав належної оцінки наданим позивачем доказам додаткових витрат на дитину та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та свої позовні вимоги.

Відповідач, зареєстроване місце проживання/перебування якого або місце роботи є невідомими, повідомлений про час та місце розгляду справи згідно ч. 4, ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом публікації оголошення у пресі (а. с. 112, 121), але в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Неявка відповідача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини.

З 9 серпня 2008 року по 9 грудня 2011 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

6 серпня 2009 року народився ОСОБА_4, батьками якого являються сторони по справі.

Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо від сина ОСОБА_6, який знаходиться на утриманні матері (позивача).

Домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини сторони не досягли.

За змістом ст. ст. 180, 181-182, 184 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення для справи. У разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, якіобгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що відповідач проживає окремо від сина, утримання якого здійснює позивач, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що розірвання шлюбу не звільняє батьків від обовязку піклування про дітей а отже відповідач, як батько, зобовязаний приймати участь в утриманні малолітнього сина ОСОБА_6.

Порівняльний аналіз змісту ст. 183 і ст. 184 СК України дає підстави для висновку, що визначення розміру аліментів у частці можливий за наявності у матері/батька дитини регулярного, сталого заробітку (доходу), отримуваного у грошовій формі.

В інакшому випадку аліменти підлягають визначенню у твердій грошовій сумі.

Відсутність достовірних даних про наявність у відповідача постійного і регулярного доходу у вигляді заробітної плати чи з інших джерел, унеможливлює визначення розміру аліментів у частці від його заробітку (доходу).

При цьому суд врахував, що місце проживання, перебування або роботи відповідача ні позивачу, ні суду не відомо. Відповідач таких відомостей про себе суду не надав. За таких обставин зясувати цей факт суд не мав обєктивної можливості, про що він обґрунтовано вказав у рішенні.

Отже суд дійшов правильного висновку, що аліменти підлягають визначенню в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України).

Проте, присуджуючи аліменти у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції не врахував, що згідно ч. 2 ст. 182 СК України, її положення не поширюються на випадки, передбачені ст. 184 цього Кодексу.

Крім того, визначений судом розмір аліментів не являється твердою грошовою сумою, у розумінні ст. 184 СК України, оскільки містить змінну складову прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який визначається відповідно до Закону і його розмір залежить, як від обєктивних показників, так і від волі законодавця.

У звязку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права (ч. 2 ст. 182. Ст. 184 СК України), відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду в частині вирішення спору про стягнення аліментів підлягає зміні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, колегія суддів враховує таке:

стан здоровя дитини у позовній заяві позивач посилається на те, що дитина часто хворіє, але позивач не довів цієї обставини, хоч такий обовязок покладений на нього ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України. Так позивачем не надано ні місцевому суді, ні апеляційному суду епікриз, медичну картку чи історію хвороби дитини, які б підтверджували наявність у неї хвороби та її тяжкість. Надані позивачем замовлення на лабораторні дослідження ТОВ «Сінево Україна» біологічних зразків ОСОБА_4 Дмитроича (а. с. 20 27) не є достатніми доказами незадовільного стану здоровя дитини, наявності у нього хвороби, яка потребує лікування та відповідних матеріальних витрат так, як підстави призначення лабораторних досліджень не підтверджені, встановлені на підставі їх результатів діагнози також не підтверджені належними та допустимими доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). У звязку з цим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги надані позивачем замовлення на лабораторні дослідження;

матеріальне становище дитини - у дитини самостійні доходи чи кошти відсутні, перебуває на утриманні матері (позивача);

стан здоровя та матеріальне становище відповідаа за відсутності обєктивно можливості зясувати ці обставини через неявку відповідача до суду та не надання ним будь-яких відомостей про ці обставини, суд виходить з презумпції здоровя відповідача та наявності у нього засобів для існування та забезпечення його дитини. Відомості про наявність у платника інших утриманців чи осіб, яким він має в силу закону надавати допомогу, відсутні.

Враховуючи вказані обставини а також вік дитини, її потреби, які не можуть бути меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівність обовязку обох батьків приймати участь в утриманні дитини до її повноліття, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1200 грн. щомісячно. Вказана сума підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В апеляційній скарзі позивач посилався, серед іншого, на неправильне вирішення судом спору про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину.

Згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких обставин та витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Позивач, як на підставу цих своїх вимог, посилався на наявність додаткових витрат на лікування сина та його платну підготовку до школи.

Вирішуючи спір в частині стягнення додаткових витрат на лікування дитини, суд першої інстанції дав належну оцінку наданим позивачем доказам та обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог.

Так оцінка доказів щодо доведеності незадовільного стану здоровя дитини та повязаних з цим витрат наведена у рішенні, яке оскаржується.

Підстави вважати, що надані позивачем докази на підтвердження цих обставин судом першої інстанції були дослідженіз порушенням встановленого порядку або в їх дослідженні було неправомірно відмовлено немає.

Нові докази, неподання яких до суду першої інстанції могло бути зумовлено поважними причинами, позивач також не надав.

Щодо витрат на здобуття дитиною дошкільної освіти у комунальному закладі «Навчально-виховне обєднання ліцей-школа-дошкільний навчальний заклад «Вікторія-П» (а.с. 19) та занять у «Студії раннього розвитку «Невгамовні» ФОП ОСОБА_7 (а.с. 12 18), то колегія суддів враховує, що здобуття дошкільної освіти дитиною не є особливою обставиною у розумінні ч. 1 ст. 185 СК України оскільки, відповідно до ст. 4 Закону України «Про дошкільну освіту», дошкільна освіта є обовязковою, а тому витрати на неї мають враховуватися в якості звичайних та необхідних витрат на дитину при визначенні розміру аліментів (п. 4 ч. 1 ст. 182 СК України).

За змістом ч. 1 ст. 185 СК україни до особливих обставин відноситься необхідність розвитку природних нахилів і талантів дитини до чого-небудь, а не задоволення звичайних потреб, притаманних переважній більшості людей, зокрема в здобутті загальної освіти.

Позивач не посилалася на наявність у сина особливих здібностей (природного нахилу, таланту), який потребує розвитку та додаткових матеріальних витрат.

У звязку з тим, що позивач не довів наявність особливих обставини, що зумовлюють додаткові витрати на дитину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що в частині вирішення спору про стягнення додаткових витрат на дитину суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2016 року в частині розміру стягуваних аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. з урахуванням індексації, відповідно до закону, щомісячно починаючи з 1 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття 6 серпня 2027 року.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 606 грн. 34 коп. компенсації судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: