З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
"12" січня 2017 року м. Слов'янськ Провадження № 2/243/250/2017
Єдиний унікальний № 243/9938/16-ц
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Мінаєв І.М.,
при секретарі судового засідання Кабановій О.О.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,
ОСОБА_1 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду із позовною заявою, яка в подальшому уточнювалася, про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_1. Позивачка зазначає, що вона є власницею зазначеної квартири в якій зареєстрований її колишній зять - ОСОБА_2 Відповідач більше шести місяців не проживає за вказаною адресою, добровільно виписуватися не бажає через що вона змушена звернутися до суду.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася. Надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Представник позивачки - адвокат Мізюк С.В. у судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах інформації, у судове засідання не з'явився. Заяв про розгляд справи у його відсутності не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши надані докази і матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, реєстраційний номер в реєстрі прав № 34262183 (а.с.12-14).
Згідно даних домової книги по АДРЕСА_1, у вказаному домоволодінні окрім позивачки ОСОБА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с.5-6).
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Положення статті 405 ЦК України та статті 71 ЖК України однаково регулюють правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме не проживання без поважної причини в приміщенні понад встановлений законом строк.
За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
У підтвердження відсутності відповідача в спірному будинку позивачка ОСОБА_1 надала суду довідку від 15.09.2016 року (а.с.23) підписану керівником комітету мікрорайону «ЖЕУ № 3» Рудик Л.Л. про те, що прописаний у домоволодінні АДРЕСА_1 ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає з 22.05.2014 року і по теперішній час. Його особистих речей в будинку немає.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідача в спірному будинку, а також, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.
Відповідач ОСОБА_2 не надав доказів поважності причин його відсутності у квартирі понад одного року.
У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідач за власною ініціативою і у добровільному порядку залишив будинок. Протягом тривалого часу - більше одного року за даною адресою не проживає. У справі відсутні відомості щодо будь-якої неправомірної поведінки позивача відносно відповідача, створення з боку ОСОБА_1 перешкод для його проживання в даному жилому приміщенні.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 відсутній в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування ним.
З огляду на викладене, вимоги позивачки підлягають задоволенню.
Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Зі змісту нормативно-правового акта убачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання.
Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем на підтвердження понесених судових витрат надано квитанцію про оплату судового збору у розмірі 551,20 грн., які підлягаюті стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 391, 405 Цивільного кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права на користування житлом, а саме - будинком АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення складене та підписане у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.
Суддя
Слов'янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв