01 березня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Лях М.Ю.,
при секретарі Хомінської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 30 серпня 2016 року о 12 год. вона разом з 6 річним сином приїхала до гімназії № 43, розташованої за адресою: м. Харків, Салтівське шоссе, буд. 121/2 та залишила свій автомобіль поруч із школою. Приблизно через 30 хвилин побачила біля свого автомобіля співробітників патрульної поліції та жінку, яка їх викликала. Вона стверджувала, що машина позивача заважає їй виїжджати із гаражу. Співробітники патрульної поліції також стверджували, що позивач перешкоджає проїзду машини. Один із поліціантів, відповідач по справі, в нервовій формі почав емоційно розмовляти і поводитися по-хамськи, іноді зриваючись на крик. В машині позивача чекала її малолітня дитина, яка дуже вразливо реагувала на підвищені тони співробітника поліції та відверто злякалась. Позивач вирішила сплатити штраф і поїхати до дому, проте стала почуватися зле. На її прохання, не затягувати оформлення документів, відповідач не реагував. В свою чергу позивач попередила працівників поліції, що відчуває себе погано і має намір викликати медичну допомогу. Підписав в хворобливому стані документи, позивач сіла до свого автомобіля, в очікуванні швидкої медичної допомоги. Відповідач звернувся з вимогою відїхати, але позивач не могла керувати транспортним засобом. Дитина позивача почала плакати і поліціанти поїхали з місця пригоди. Дочекавшись швидку та отримавши медичну допомогу, позивач змогла сісти на кермо. 30 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Урядової гарячої лінії та зареєструвала скаргу за номером 5677813. Наступного дня дитина позивача продовжувала нервувати з приводу попередніх подій і позивачу довелось звернутись у дитячу поліклініку до профільного спеціаліста. На підставі наведеного, позивач змушена звернувся до суду з позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів.
В судове засідання позивач не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просила позов задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачв судове засідання не зявився, про дату, місце і час розгляду справи був належним чином повідомлений, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказів з ухваленням заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.
Відповідно до копії постанови від 30 серпня 2016 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ДР № 125698 вбачається, що 30 серпня 2016 року о 12 год. 15 хв. в м. Харкові по пров. Каунаський біля буд. 3 А, водій ОСОБА_1 здійснила (зупинку) стоянку у місці, де транспортний засіб, зробив неможливий рух іншого транспортного засобу, чим порушила п. 15.10 Д Правил дорожнього руху України (арк. справи 6).
Згідно з копією довідки від 07 вересня 2016 року № 805-01/М виданою Комунальним закладом охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» 30 серпня 2016 року о 13 год. 14 хв. до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, буд. 121/2 (Харківська гімназія № 43), виїжджала бригада екстреної медичної допомоги, яка після огляду поставила діагноз: гостра реакція на стрес; вегето судинна дистонія та надала медичну допомогу (арк. справи 7).
В обґрунтування доводів, викладених в позовній заяві з приводу поведінки відповідача ОСОБА_2 під час виконання ним службових обовязків позивачем додано до матеріалів справи диск, на якому міститься відеозапис спілкування працівника поліції з водієм чоловіком за кермом транспортного засобу.
Разом з тим, відповідно до ч.1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За таких обставин, суд не приймає до уваги доданий до позовної заяви відеозапис, який знаходить на диску, оскільки вказані обставини не стосується події, яка відбулась 30 серпня 2016 року, у звязку з чим не може вважати належним та допустимим доказом у справі.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення
Згідно зі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.
Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як вбачається з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Надані позивач відомості в обґрунтування заявлених позовних вимог, їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки судом не встановлено, а позивачем не надано до суду достатніх доказів протиправної поведінки відповідача, а також завдання моральної шкоди позивачу.
Окрім цього, в матеріалах справи відсутні відомості звернення позивача до Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції з приводу проведення службової перевірки, за результатами якої надавалася правова оцінка дій інспектора поліції ОСОБА_2 за обставинами події, що мала місце 30.08.2016 року, а також звернення позивача до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання дії (бездіяльності) неправомірною, скасування постанови про адміністративне правопорушення та стягнення штрафу.
Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 за недоведеністю.
На підставі наведеного, керуючись статтями 23, 1167 Цивільного кодексу України, статтями 10, 11, 60, 119, 120 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Відповідачем, який не приймав участь у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях