04.01.2017 227/3973/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Заварзіній Я.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Добропільської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_6, яка на час смерті знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. Під час знаходження в шлюбі з матір»ю позивача ОСОБА_6 її чоловік ОСОБА_7 придбав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі/продажу житлового будинку від 17.09.2002р. Після смерті матері позивач звернулася до нотаріуса та подала заяву про прийняття спадщини, внаслідок чого було відкрито спадкову справу. 04.11.2015 року помер чоловік матері позивача ОСОБА_7, який за життя 03.08.2015 року склав заповіт на користь ОСОБА_2 Постановою від 07.06.2016 року нотаріус відмовила позивачу в видачі свідоцтва про право власності на ? частину спадкового майна, оскільки відсутні відомості про те, що на ім»я матері позивача зареєстровано право власності. Позивач просить визнати за нею право власності на 1/4 частину ідеальної долі в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в результаті спадкування після смерті матері ОСОБА_6.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Представник відповідача Добропільської міської ради та третя особа ОСОБА_5 у судові засідання не з'явилися, про дату і час судового розгляду повідомлялися належним чином. За згодою сторін судом було ухвалено рішення про проведення судового розгляду за відсутності зазначених осіб.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, є донькою ОСОБА_6,що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 52), яка після укладання шлюбу з ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу(а.с.52).

Згідно копії свідоцтва про одруження, виданого 23.11.2000 року Добропільським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 204 від 23.11.2000 року, між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, в результаті чого прізвище ОСОБА_6 було змінено на ОСОБА_7 (а.с.51)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого повторно 22.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 311 від 29.05.2015 року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 49).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та копії заяви ОСОБА_1 державним нотаріусом Другої Добропільської, в.о. Добропільської державної нотаріальної контори Гусєвою О.В. було відкрито спадкову справу № 58248264 після смерті ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_1.(а.с. 45-48)

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру( заповіти/спадкові договори) від 23.11.2015 року на випадок своєї смерті ОСОБА_6 не складала заповіт (а.с.47).Таким чином, спадкування після смерті ОСОБА_6 здійснюється за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги є діти померлої ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_7

На підставі ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 в встановлений законом 6-ти місячний строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_6 Інші спадкоємці першої черги ОСОБА_5 та ОСОБА_7 із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 не зверталися. Разом із тим, згідно довідки № 2571 голови квартального комітету ОСОБА_14.(а.с.64) ОСОБА_6 з 08.10.2002 року до дня своєї смерті проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, ОСОБА_7, який постійно проживав з ОСОБА_6 на момент її смерті, є таким що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, разом із ОСОБА_1

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст.60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.09.2002р., ОСОБА_7 , під час знаходження в шлюбі з ОСОБА_6 придбав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.(а.с.58).Зазначений договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Шиманським І.Ю. та зареєстровано в Добропільським БТІ за № 464 від 19.09.2002р.(а.с.57-58)

Таким чином, будинок АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_6 є таким, що належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частинах на підставі ст.ст.60,70 СК України.

Як вбачається із матеріалів справи , а саме копії Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна(а.с.65-66) право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03.08.2004р., право власності підлягає державній реєстрації відповідно до вимог зазначеного закону.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно ст.227 ЦК УРСР, який був чинний на час укладання договору купівлі-продажу спірного будинку, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 ( z0157-02 ), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N 157/6445, реєстрація права власності на нерухоме майно проводилася БТІ.

Як вбачається з матеріалів справи, укладений 17.09.2002 року договір купівлі-продажу будинку було зареєстровано в Добропільському БТІ 19.09.2002р., що підтверджується довідкою Добропільського БТІ № 1547 від 11.11.2015 року (а.с. 57). Тобто, ОСОБА_7 було здійснено всі необхідні дії, щодо державної реєстрації договору купівлі-продажу будинку, відповідно до вимог законодавства, яке діяло на момент укладання цього договору.

Аналізуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, яке складається з ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, і спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є її донька ОСОБА_1 та чоловік померлої ОСОБА_7 , кожному з яких належить до спадкування по ? частині від ? частини спірного будинку, тобто по ? частині зазначеного будинку.

04.11.2015 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.50).

Як вбачається з матеріалів справи 03.08.2015р. ОСОБА_7, в присутності свідків та приватного нотаріуса ОСОБА_16, було складено заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом матиме право, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1, він заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.69).

В судовому засіданні сторони повідомили суду, що зазначений заповіт на час розгляду справи є дійсним, його не було оспорено в судовому порядку.

Таким чином, спадкоємицєю за заповітом після смерті ОСОБА_7 є відповідач по справі ОСОБА_2

В судовому засіданні рідна донька померлого ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_3 суду повідомила, що не заперечує, щоб після смерті її батька спадок прийняла спадкоємиця за заповітом ОСОБА_2 В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 не відноситься до осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині згідно ст.1241 ЦК України.

Судом також встановлено, що постановою державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори Гусєвої О.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6, яке складається з 1/2 ідеальної частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із відсутністю відомостей щодо оформлення та реєстрації права власності на вказаний будинок за померлою ОСОБА_6 та наявністю даних про реєстрацію права власності на цей будинок за ОСОБА_7І.(а.с.67)

В судовому засіданні позивач суду показала, що зверталася до нотаріуса з проханням видачі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6 із зазначенням ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, оскільки вважала себе на той час єдиною спадкоємицею після смерті матері, але згодом їй стало відомо, що відповідно до закону спадкоємицем разом із нею є ОСОБА_7, і тому вона в своїй позовній заяві просить суд визнати за нею право власності в результаті спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 в розмірі ? частини спірного будинку.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд вважає, що позивачем доведено набуття права власності на вищезазначений будинок ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на законних підставах, а також неможливість захисту позивачем свого порушеного права іншим шляхом ніж визнання права власності на спадщину в судовому порядку, в зв»язку із чим позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, виходячи з того, що позов заявлено до трьох відповідачів, з яких ОСОБА_3 та Добропільська міська рада на думку суду є неналежними відповідачами по справі, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, які були сплачені ОСОБА_1 в розмірі 551 грн.20 коп.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1216, 1218, 1268 ЦК України, ст. 227 ЦК УРСР, ст. ст. 10, 11, 15, 60, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину ідеальної долі в житловому будинку з надвірними побудовами та спорудами (зазначено в технічному паспорті як житловий будинок "А-1", нежитлова прибудова «а-1», тамбур « а-1-1», погріб «пг», літня кухня «Б-1», тамбур « б-1», сарай «В-1», вбиральня «Г», сарай «Д-1», огорожа №1, ворота №2,огорожа №3, вимощення-1 та ІІ, водопровід- ІІІ) АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Добропільський міськрайонний суд Донецької області в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Корнєєва