04.01.2017 Єдиний унікальний номер 205/8322/16-ц
справа № 2/205/33/17
04 січня 2017 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Басової Н.В.,
при секретарі Сахончик Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 та відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач 08 листопада 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 24 листопада 2016 року, посилалась на те, що вона є власником домоволодіння № 2 по вул. Марка Озерного в м. Дніпрі на підставі договору довічного утримання від 17 квітня 2013 року. В зазначеному домоволодінні зареєстровані відповідачі, які в ньому не проживають з червня 2008 року.
Позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим домоволодінням № 2 по вул. Марка Озерного в м. Дніпрі, що є підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Позивач 04 січня 2017 року надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі (а.с. 46). Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило.
На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів.
Третя особа ОСОБА_6 у заяві від 25 листопада 2016 року просила розглядати справу без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.
Представник відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявися, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що домоволодіння № 2 по вул. Марка Озерного в м. Дніпрі належить ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання (догляду) від 17 квітня 2013 року, укладеного між ОСОБА_6 (відчужувачем) та ОСОБА_1 (набувачем), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 2253, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 17, 18).
У вищезазначеному домоволодінні зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 24-25, 38).
Відповідачі у вищезазначеному домоволодінні не мешкають з червня 2008 року, що підтверджується актами та довідками квартального комітету № 33 та № 34 Ленінського району м. Дніпропетровська (а.с. 19-29).
Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).
За змістом ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що реєстрація відповідачів у домоволодінні № 2 по вул. Марка Озерного в м. Дніпрі порушує права позивача, як його власника, відповідачі за зазначеною адресою не проживають з червня 2008 року, тобто понад один рік, а, отже є достатні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Зважаючи на те, що позивач сплатила судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 1а), суд вважає за необхідне стягнути рівними частками з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати, а саме: судовий збір.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 6-7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 72, 150 ЖК України, ст. ст. 15-16, 317, 319, 321, 379, 382, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 10-11, 59-61, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 та відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування домоволодінням № 2 по вул. Марка Озерного в м. Дніпрі, що є підставою для зняття ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Стягнути рівними частками з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок).
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.
Суддя Н.В. Басова