АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/6732/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2909/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про визнання договорів поруки припиненими.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в березні 2016 року до суду вищевказаним позовом, обґрунтовувала свої вимоги тим, що в лютому 2016 року вона отримала позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» від 22.12.2015 року про стягнення солідарно з неї як поручителя та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 030.29- 50/160-К від 26.09.2006 року у розмірі 1 177 824 гривень, кредитним договором №030.29-50/293-0 від 26.06.2007 року у розмірі 367 901 гривень та кредитним договором №030/710057-КЯ від 22.08.2008 року у розмірі 215 392 гривень - виходячи з того, що позичальником ОСОБА_3 порушено починаючи з жовтня 2013 року умови кредитних договорів, у зв'язку з чим перед банком виникла заборгованість.

Ставлячи питання про припинення договорів поруки позивач виходила з того, банк не пред'явив у визначений строк вимоги до поручителя, а також вчиненням банком дій, пов'язаних із зміною процентної ставки та зміни умов кредитування, відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя без згоди останнього, що є підставою для припинення договорів поруки у відповідності до положень ст. 559 ЦК України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Учасники судового розгляду будучи належним чином повідомленими про розгляд справи не з'явилися у судове засідання ( а.с. 130 -132)

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 26 вересня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір 030.29-50/160-К, відповідно до умов якого позичальнику було надано грошові кошти в сумі 78 540 доларів США строком до 25 вересня 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_4 та банком 30.11.2012 року було укладено договір поруки.

26 червня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір 030.29-50/293-С, відповідно до умов якого позичальнику було надано грошові кошти в сумі 30 000 доларів США строком до 25 червня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором від 26.06.2007 року між ОСОБА_4 та АКБ СР «Укрсоцбанк» 30.11.2012 року укладено договір поруки 030.29-50/293-ПОР.

30 червня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угоди №1 до кредитного договору № 030.29-50/160-к від 26.09.2006 року відповідно до якої сторони змінили розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, визначивши її в розмірі 14 % річних.

30 листопада 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та позичальником було укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту № 030.29-50/160-к від 26.09.2006 року, яким сторони змінили умови кредитування.

22 серпня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 030/710057-КК, відповідно до умов якого останній надано грошові кошти в розмірі 16 000 доларів США строком до 20 серпня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,50 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_4 та відповідачем 30.11.2012 року було укладено договір поруки №030/710057-П0р.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з недоведеності позивачем заявлених позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, третя особа по справі вказувала на те, що судом першої інстанції при постановленні рішення не було взято до уваги те, що строк визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України є преклюзивним ( припиняючим) строком, сплив якого припиняє існування права вимоги кредитора внаслідок нездійсненням кредитором свого права, тому поновленню не підлягає. Так як вимога про дострокове повернення кредиту була направлена банком поручителю 13.11.2015 року, тобто після закінчення 6 - місячного строку для пред'явлення даної вимоги з моменту виникнення у банка права вимоги на всю суму кредитних коштів. А заборгованість позичальника за укладеними кредитними договорами виникла в лютому, жовтні 2013 року. В той час як з позовом банк звернувся до суду лише в лютому 2016 року.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку встановленого в договору поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

п.п. 6.2 спірних договорів поруки встановлено, що договори набирають законної сили з дати їх укладення та діють до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказувала на те, що вона як поручитель в листопаді 2015 року отримала вимогу банку про дострокове повернення кредитних коштів за укладеними з ОСОБА_3 кредитними договорами. Банк змінивши строки повернення кредитних коштів, звернувся до суду з позовом з дотриманням строку визначеного законодавством - у лютому 2016 року тобто в межах шестимісячного строку.

Також доводами апеляційної скарги є те, що внаслідок укладення додаткових договорів до договору кредиту була збільшена процентна ставка за користування кредитними коштами. Збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, припиняє дію договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які зумовили збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Пунктом 2.1.1.2 вказаних договорів поруки, встановлено, що сплата процентів за користування кредитом, максимально можливий розмір яких становить 27 % річних процентів річних та комісій у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту.

Отже, вказаним пунктом договору визначено зміст зобов'язання забезпеченого порукою, а додатковими угодами збільшився обсяг зобов'язання лише у позичальника оскільки відсоткова ставка не перевищила 27% річних.

Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України, колегія суддів вважає, що внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки не вплинуло на збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_4, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою як з підстав визначених п. 1 так і п. 4 ст. 559 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги, що у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при постановленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, які призвели до постановлення неправосудного рішення. Підстав для скасування рішення суду нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: