Справа № 219/6712/16-ц
Провадження № 2/219/3323/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2016

27.12 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воробйової І.В.

при секретарі Бібік Н.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ТОВ Бахмут-Енергія до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за спожиту теплову енергію, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ Бахмут-Енергія звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.05.2011 року по 01.04.2016 р. у розмірі 13500 грн. 92 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та зазначив, що відповідач знаходиться в правовідносинах з ТОВ Бахмут-Енергія врегульованих Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, згідно з якими він зобов'язаний був оплачувати рахунки по опаленню житла. Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 і є споживачами наданих послуг. Позивачем надавались послуги по теплопостачанню своєчасно і якісно відповідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення". Нарахування оплати за використану теплову енергію здійснювалося відповідно до вимог чинного законодавства України та ст. 67 Житлового кодексу України. Відповідно до діючого законодавства відповідач повинен своєчасно, щомісячно вносити повну оплату комунальних послуг (теплової енергії). Всупереч вимогам Правил… про порядок оплати за спожиту теплову енергію відповідач вказані обовязки не виконував, сплачував рахунки за спожиту теплову енергію не в повному обсязі в звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 13500 грн. 92 коп. за період з 01 травня 2011 року по 01 серпня 2016 року, при цьому уточнив, що нарахування за спожиту теплову енергію проводились лише в опалювальний період. Позивач здійснював подачу теплової енергії до багатоквартирного будинку 95 по вул. Чайковського в м. Бахмут, де проживає відповідач. У спірний період часу на адресу відповідача щомісячно надходили рахунки на оплату теплової енергії, які предявлялись товариством. Вказані рахунки відповідач отримував і не оспорював їх. Споживання відповідачем теплової енергії є такими діями, що свідчить про його згоду на встановлення правовідносин з теплопостачальною організацією ТОВ «Бахмут-енергія». Просив суд звернути увагу на те, що відповідач не звертався до підприємства з питань невідповідності температурного режиму в своїй квартирі. Зазначив, що 27.04.2016 року ТОВ «Бахмут-енергія» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.05.2011 року по 01.04.2016 р. у розмірі 13500 грн. 92 коп. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду було відмовлено у видачі судового наказу на підставі п. 2ч.3 ст. 100 ЦПК України. Просить суд стягнути на користь ТОВ «Бахмут-енергія» з відповідача ОСОБА_2 суму заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.05.2011 року по 01.04.2016 р. у розмірі 13500 грн. 92 коп. та понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1378 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що у спірний період він періодично здійснював платежі за надані послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується наданими ним квитанціями за квітень 2011р., травень 2012 р., серпень 2012 року, січень 2013 р., квітень 2013 року, березень 2014 року, серпень 2015 року та січень 2016 року. Звернув увагу суду на те, що в наданих квитанціях ним було вказано місяць та рік, за який ним здійснюється оплата за спожиту теплову енергію у певному розмірі. Вказав на те, що позивачем неправомірно було здійснено зарахування сплачених ним сум у розмірі 4462 грн. 40 коп. в рахунок оплати сум заборгованості за судовим рішенням від 18.08.2011 року, так як ним в платіжках не було зазначено про те, що проводиться оплата за рішенням суду. Зазначене просив врахувати при винесенні рішення судом. Також просив суд застосувати трирічний строк звернення до суду із заявленими позовними вимогами, так як позивач звернувся до суду лише в квітні 2016 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали даної цивільної справи і цивільної справи № 219/4197/2016-ц 2/н/219/214/2016 за заявою ТОВ «Бахмут-Енергія» до ОСОБА_2, дослідивши надані сторонами докази по справі, встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено те, що ОСОБА_2 зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 з 24 жовтня 1994 року по теперішній час. Згідно до свідоцтва про право власності на житло від 4 листопада 1999 року, ОСОБА_2, його брат ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4, які були зареєстровані та фактично мешкали в квартирі АДРЕСА_3, приватизували вказану квартиру і стали співвласниками квартири АДРЕСА_3 (Бахмут) у розмірі 1/3 частини кожен. ОСОБА_4 померла 16.09.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-НО № 811058, яке було видане Артемівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції. Згідно наданої Першою Бахмутською державною нотаріальною конторою інформації, 15.03.2005 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є синами померлої, та були зареєстровані та фактично мешкали за однією адресою з померлою, звернулись до Першої Артемівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. він не заявив про відмову від неї. Враховуючи викладене, відповідач ОСОБА_2 та його брат ОСОБА_3 фактично прийняли спадщину після померлої матері і з часу відкриття спадщини відповідач ОСОБА_2 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_4; його брат ОСОБА_3 є також власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (обєму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством.

Як вбачається із змісту ч.1 ст. 4 Закону України Про житлово-комунальні послуги законодавство в Україні сформоване та регулюється Конституцією України, Цивільним та Житловим Кодексом України, Законом України Про житлово-комунальні послуги та іншими законами. Як вбачається із пояснень сторін, між сторонами існували і продовжують існувати правовідносини по наданню житлово-комунальних послуг і користування такими послугами, які витікають із зазначених вище нормативно-правових актів - послуг, повязаних з постачанням теплової енергії, з того, що позивач виконував свої обовязки по наданню таких послуг, надавав такі послуги, а відповідач, будучи споживачем цих послуг, отримав ці послуги, але свої зобовязання по їх оплаті не виконав і не оплатили їх у повному обсязі, що спричинило виникненню заборгованості.

Судом встановлено, що підприємство позивача у відповідності з вимогами ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги є виробником житлово-комунальних послуг, а саме теплопостачання.

В судовому засіданні встановлено те, що в опалювальний період 2011- 2016 років ТОВ Бахмут-Енергія надавало послуги з теплопостачання на території м. Бахмут (Артемівськ) та здійснювало подачу теплопостачання в квартиру відповідача за адресою: АДРЕСА_5.

Також встановлено те, що оплата за споживання теплової енергії відповідачу була нарахована згідно із нормами діючого законодавства, затвердженими у встановленому порядку тарифами і в підтвердження суми позову в матеріалах справи є розрахунок нарахування оплати за користування тепловою енергією відповідачу, особовий рахунок № 9672, відкритий на ім'я ОСОБА_2, згідно якому нарахування проводились тільки на час опалювального періоду в м. Бахмут (період якого було встановлено відповідними рішеннями виконавчого комітету міської ради).

Таким чином вбачається, що теплопостачання у будинок №95 по вулиці Чайковського в м. Бахмут, де мешкає відповідач, підприємство позивача подавало у відповідності до діючого законодавства і відповідач ОСОБА_2 повинні проводити оплату за надані послуги. У даному випадку позивач, виконавши свої зобовязання по наданню комунальних послуг, має законні підстави вимагати від відповідача оплати за надання йому цих послуг.

Згідно із ст. 510 ч. 3 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобовязані має водночас і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

27.04.2016 року ТОВ «Бахмут-Енергія» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.05.2011 року по 01.04.2016 р. у розмірі 13500 грн. 92 коп. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 28.04.2016 р. було відмовлено у видачі судового наказу на підставі п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України.

Як вбачається з позовної заяви, ТОВ «Бахмут-Енергія» просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за спожиту теплову енергію, яка утворилась за період з 1 травня 2011 року по 1 квітня 2016 року. З дослідженого судом розрахунку заборгованості відповідача по оплаті за спожиту теплову енергію вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 нараховане за спожиту теплову енергію за період з 1 травня 2011 року по 1 квітня 2016 року 14808 грн. 52 коп., проведено відповідачем оплату у розмірі 1307 грн. 60 коп. за розрахунковий період; здійснено оплату за судовим рішенням у розмірі 4462 грн. 40 коп., заборгованість за розрахунковий період за вказаним розрахунком складає 13500 грн. 92 коп. Згідно розрахунку відповідачем за вказаний період часу було сплачено 407 грн. 60 коп. в квітні 2014 року; 400 грн. в серпні 2015 року, в січні 2016 року - 500 грн., а всього 1307 грн. 60 коп. Також, у розрахунку зазначено те, що відповідачем було проведено оплату за судовим рішенням від 18.08.2011 р. ( відповідно до якого з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання у розмірі 4462 грн. 40 коп.) у розмірі 4462 грн. 40 коп. наступними платежами: в травні 2011 р. - 300 грн., в червні 2012 р. - 270 грн., у вересні 2012 р. - 1500 грн., в січні 2013 р. - 1000 грн., в травні 2013 року - 800 грн., в квітні 2014 року - 592 грн.

Так, відповідачем було надано до суду квитанції про проведену ним оплату позивачу за надані послуги з теплопостачання: квитанція з зазначенням того, що ним проведено оплату за квітень 2011 року на суму 300 грн., квитанція з зазначенням того, що ним проведено оплату за травень 2012 року на суму 300 грн.; квитанція з зазначенням того, що ним було проведено оплату за серпень 2012 року у сумі 1500 грн.; квитанція з зазначенням того, що ним проведено оплату за січень 2013 року у розмірі 1000 грн.; квитанція з зазначенням того, що ним було проведено оплату за квітень 2013 року у розмірі 800 грн. квитанція з зазначенням того, що ним було проведено оплату за березень 2014 року у розмірі 1000 грн., квитанція з зазначенням того, що ним було проведено оплату за серпень 2015 року у розмірі 400 грн., квитанція з зазначенням того, що ним було проведено оплату за січень 2016 року у розмірі 500 грн., квитанція з зазначенням того, що ним було проведено оплату за травень 2016 року у розмірі 200 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем неправомірно було зараховано суму, сплачену відповідачем у розмірі 4462 грн. 40 коп. за наданими ним квитанціями, як сплачену за судовим рішенням від 18.08.2011 р., так як у вказаних платіжних документах відповідачем не зазначено те, що ним проводиться оплата за рішенням суду. Тому сплачену відповідачем суму у розмірі 4462 грн. 40 коп. необхідно віднести в рахунок сплати за надані послуги за період з травня 2011 року по квітень 2016 року і з урахуванням цього за вказаним розрахунком позивача сума заборгованості відповідача перед ним складає 9038 грн. 52 коп.

Також, досліджуючи розрахунок заборгованості відповідача по оплаті за спожиту теплову енергію та надані відповідачем квитанції по сплаті послуг слід зазначити, що в травні 2012 року позивачем не було здійснено нарахувань, в той же час відповідачем було сплачено 300 грн., і в платіжці зазначено, що ним проводиться оплата за травень 2012 року; в серпні 2012 року позивачем не було здійснено нарахувань, однак відповідачем було здійснено оплату у розмірі 1500 грн., і в платіжці зазначено, що проводиться оплата за серпень 2012 року; в січні 2013 року було здійснено нарахування у розмірі 516 грн. 53 коп., відповідачем було здійснено оплату у розмірі 1000 грн. і в платіжці було зазначено, що проводиться оплата за січень 2013 року; в квітні 2013 року позивачем було нараховане до сплати 258,27 грн., відповідачем було здійснено оплату у розмірі 800 грн. і в платіжці було зазначено, що проводиться оплата за квітень 2013 року; в березні 2014 року позивачем було нараховане до сплати 247 грн. 88 коп., відповідачем було здійснено оплату у розмірі 1000 грн. і в платіжці зазначено те, що проводиться оплата за березень 2014 року; в серпні 2015 року позивачем не було здійснено нарахувань, в той же час відповідачем було здійснено оплату у розмірі 400 грн. і в платіжці було зазначено, що проводиться оплата за серпень 2015 року; в січні 2016 року позивачем було здійснено нарахування у розмірі 1017 грн. 08 коп., відповідачем було здійснено оплату у розмірі 500 грн., і в платіжці було зазначено, що проводиться оплата за січень 2016 року.

В судовому засіданні встановлено те, що за період з травня 2011 року по квітень 2016 року відповідач повинен був сплатити за надані послуги з теплопостачання 14808 грн. 52 коп., в той же час відповідачем за вказаний період часу було проведено оплату у сумі 5770 грн. При цьому слід зазначити, що відповідачем сума внесених платежів за січень 2013 року, квітень 2013 року та березень 2014 року перевищували розмір нарахованої до сплати суми за надані послуги з теплопостачання за один місяць; надмірно сплачена сума була зарахована на погашення заборгованості за попередні періоди. Крім того, в травні та серпні 2012 року, травні 2014 року та серпні 2015 року позивачем зовсім не проводилися нарахування відповідачу за послуги з теплопостачання, в той же час відповідачем була проведена оплати за спожиту теплову енергію в травні та серпні 2012, травні 2014 року, серпні 2015 року і вказані кошти було зарахована на погашення заборгованості за попередні періоди. З викладеного вбачається, що протягом спірного періоду відповідач, здійснюючи оплату поточних платежів за спожиту теплову енергію, здійснював погашення заборгованості, яка виникла за попередні місяці.

При вирішенні даного спору суд керується ст. 10 ЦПК України у відповідності з вимогами якої цивільне судочинство здійснюється на засадах загальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів про неналежне виконання позивачем функцій по постачанню теплової енергії. Доказів про неякісне надання послуг судом не встановлено і відповідачами таких доказів судові не надано. Навпаки, судом встановлено, що відповідачам з боку позивача були надані послуги по постачанню теплової енергії, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи і доданими до справи документами. Ці послуги відповідач використовував для задоволення власних потреб, не відмовляючись від них, крім того і періодично проводив оплату рахунків за спожиту теплову енергію.

Відсутність між сторонами підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг не спростовує наявності фактичних договірних відносин, про що також свідчать надані відповідачами квитанції про часткову сплату коштів за отримані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до вимог ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, закон на споживача комунальних послуг покладає прямий обов'язок із оплати спожитих послуг.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, вчинення боржником ОСОБА_2 дій, спрямованих на часткове погашення заборгованості, свідчить про визнання ним свого обов'язку по оплаті отриманих послуг і відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України - перериву перебігу строку позовної давності. Таким чином суд вважає за необхідне відмовити відповідачу у застосуванні строку позовної давності до вимог про стягнення боргу за теплопостачання, так як позивач, звертаючись в квітні 2016 році з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь заборгованості за надані послуги з теплопостачання, вважав свої права порушеними з боку ОСОБА_2 і звернувся за захистом цих прав у передбаченому цивільно-процесуальному законодавством порядку.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, а також з положень ч.1 ст. 360 ЦК України, яка регулює порядок утримання майна, що є у спільній частковій власності, співвласники квартири повинні нести витрати по утриманню належного їм нерухомого майна у частках, що їм належать. З урахуванням того, що відповідач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_6, тому він повинен оплачувати 1/2 частину витрат по утриманню майна. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті за спожиту теплову енергію за період з 1 травня 2011 року по 01.04.2016 року складає: 9038,52 грн. : 2 = 4519 грн. 26 коп.

Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ "Бахмут-Енергія" суму заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 1 травня 2011 року по 1 квітня 2016 року у розмірі 4519 грн. 26 коп., в задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених ним витрат, повязаних з розглядом даної цивільної справи, у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1378 грн. В обґрунтування цього позивачем надана квитанція про сплату судового збору на вказану суму. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги позивача задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі 689 грн., в іншій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 322, 360, 369 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 10, 58, 60, 79, 81, 85, 88, 107, 179, 208, 209, 213, 215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТОВ Бахмут-Енергія задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Бахмут-Енергія» суму заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 4519 грн. 26 коп. та понесені судові витрати у розмірі 689 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя І.В.Воробйова