Справа № 460/245/11 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/421/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Фольксбанк" до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Фольксбанк", третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства "Фольксбанк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в користь Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Фольксбанк" 61733,07 доларів США та 5261 грн. заборгованості за кредитним договором №KF 47043 від 12 лютого 2008 року та судові витрати по справі в сумі 1820 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Фольксбанк" про визнання недійсним Кредитного договору №KF 47043 від 12 лютого 2008 року, визнання недійсним іпотечного договору від 12 лютого 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зобов"язання приватного нотаріуса ОСОБА_5 виключити з реєстру іпотеки та заборони відчуження запису про іпотеку нерухомого майна, а саме: двохкімнатної квартири №53, загальною площею 51,9 кв.м., що знаходиться по вул. Ю Липи, 1 в м. Новояворівську Яворівського району Львівської області відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_3 вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і таким, що підлягає частковому скасуванню. Звертає увагу, що позивач звернувся до суду в серпні 2010 року, відповідно і пеня за один рік може бути нарахована та стягнута за період з серпня 2009 року по серпень 2010 року, а також безпідставно стягнуто пеню в доларах. Також вважає, що судом безпідставно стягнуто 5261 грн. заборгованості по строковій комісії та заборгованість по відсотках, без посилання на будь - які норми. В рішенні суду містяться суперечності стосовно того, що станом на 30 січня 2015 року позичальником фактично погашено тіло кредиту в сумі 36000 дол. США, пізніше зазначається, що заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 33719,29 дол. США. Окрім цього, суд безпідставно відмовив йому в задоволенні зустрічного позову. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Яворівського районного суду Львівської області в частині стягнення з нього на користь банку 19957,36 доларів США заборгованості за простроченими відсотками, 8056,42 доларів США пені та 5261 грн. заборгованості за строковою комісією за кредитним договором №№KF 47043 від 12 лютого 2008 року та судові витрати по справі в сумі 819 грн., та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ "Фольксбанк" про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними, скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його зустрічного позову. Просить вирішити питання судових витрат

ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі стверджує, що судом при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права при стягненні з поручителя заборгованості в зв"язку з припиненням договору поруки. Вважає, що договір поруки припинив свою дію 04.08.2010 року, в зв"язку з чим вимоги банку до поручителя є необгрунтованими. ОСОБА_4 просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ "Фольксбанк" до ОСОБА_4. Просить вирішити питання судових витрат

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до задоволення не підлягають із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Кредитного договору №KF 47043 від 12 лютого 2008 року, Відкрите акціонерне товариство "Електрон Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство /ПАТ/ "Фольксбанк", надав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 36000 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 12 лютого 2033 року. Графік погашення кредиту сторонами було визначено в Додатку №1 до договору кредиту.

Згідно договору поруки №РО 92595 від 12 лютого 2008 року, відповідач ОСОБА_4 взяла на себе зобов"язання відповідати перед Банком за своєчасне і повне виконання зобов"язань відповідача ОСОБА_3 за його Кредитним договором № KF47043 від 12 лютого 2008 року.

Згідно Іпотечного договору від 12 лютого 2008 року, укладеного між Банком та відповідачем ОСОБА_3, з метою забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору № KF47043 від 12 лютого 2008 року, відповідачем було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат площею 28,5 кв.м. та кухні загальною площею 51.9 кв.м., який був посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу ОСОБА_5

З розрахунку боргу відповідача ОСОБА_3, за Кредитним договором №KF 47043 від 12 лютого 2008 року, станом на 30 січня 2015 року вбачається, що у нього наявна заборгованість:

за простроченим тілом кредиту - 33719,29 доларів США.

за простроченими відсотками - 19957,36 доларів США.

за строковою комісією 5261 грн.

за пенею - 8056,42 доларів США. (за період з 29.01.2014 року по 29.01.2015 року)

Всього борг за Кредитним договором №KF 47043 від 12 лютого 2008 року, станом на 30 січня 2015 року, становить 61733,07 доларів США та 5261 гривень.

Окрім цього, в даному розрахунку зазначено, що Станом на 30.01.2015 року фактично погашено тіла кредиту 36 000 доларів США, однак жодних розрахунків на підтвердження заданого факту розрахунки боргу не містять, в той час як розрахунки містять детальний розрахунок наявності заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 33719,29 доларів США.

З письмової вимоги від 31.12.2009 року про повернення кредиту вбачається, що ПАТ "Фольксбанк" на ім'я відповідача - ОСОБА_3 направляв лист з вимогою добровільно погасити заборгованість по Кредитному договору № KF47043 від 12 лютого 2008 року.

Згідно заяви клопотання від 23.05.2014 року ПАТ "ВіЕс Банк", останній повідомив, що ПАТ "Фольксбанк" змінило назву на ПАТ "ВіЕс Банк".

Задовольняючи позов Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Фольксбанк" про стягнення боргу за договором кредиту, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що між сторонами було укладено кредитний договір, умови виконання якого відповідач ОСОБА_3 порушив, чим допустив заборгованість перед банком.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними, суд першої інстанції вважав, що згадані договору були укладені між сторонами у відповідності до вимог діючого законодавства і відповідач ОСОБА_3 прийняв на себе зобов"язання, приступивши до виконання договору кредиту і з часу укладення згаданих договорів, не заявляв жодних претензій щодо їх незаконності.

З такими висновками суду, колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч. 2 ст. 214 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Колегія суддів вважає, що кредитний договір, договір поруки та договір іпотеки не можна визнати недійсними, оскільки такі укладені між сторонами з дотриманням усіх істотних умов договору.

Слід зазначити, що договір іпотеки від 12 лютого 2008 року, укладеного між Банком та відповідачем ОСОБА_3, з метою забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору № KF47043 від 12 лютого 2008 року не може бути визнаний недійсним з тих підстав, що площа квартири фактично є більшою ніж та, що зазначена в самому договорі. Згідно умов іпотечного договору, Боржник-Іпотекодавець зобов"язаний повідомляти Іпотекодержателя про всі зміни щодо предмета іпотеки та інше.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положення ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до вимог ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Крім того, частиною другою статті 1050 ЦК України встановлено, що коли договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки, у зв"язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов"язань за кредитним договором № KF47043 від 12 лютого 2008 року забезпеченим порукою ОСОБА_4, станом на на 30 січня 2015 року утворилася заборгованість:

за простроченим тілом кредиту - 33719,29 доларів США.

за простроченими відсотками - 19957,36 доларів США.

за строковою комісією 5261 грн.

за пенею - 8056,42 доларів США. (за період з 29.01.2014 року по 29.01.2015 року)

Всього борг за Кредитним договором №KF 47043 від 12 лютого 2008 року, станом на 30 січня 2015 року, становить 61733,07 доларів США та 5261 гривню, така підлягає стягненню в солідарному порядку як з боржника ОСОБА_3 та і з поручителя ОСОБА_4

08 лютого 2017 року на адресу Апеляційного суду Львівської області надійшли додаткові пояснення від ОСОБА_3 та з долучених документів до пояснень вбачається, між ОСОБА_3 та ПАТ "ВіЕсБанк" 08 грудня 2016 року укладено договір про погашення заборгованості, згідно умов якого ОСОБА_3 повністю визнає заборгованість: 33719,29 доларів США по тілу кредиту, 1075,04 доларів США по відсотках, 5261 грн. витрат за претензійно позовну роботу.

Згідно довідки виданої ПАТ "ВіЕс Банк" - ОСОБА_3 №15/1954 від 08 лютого 2017 року, вбачається, що кредит №KF 47043 від 12 лютого 2008 року ОСОБА_3 погашений повністю. Окрім цього, зазначено, що станом на 08.02.2017 року ОСОБА_3 заборгованості перед ПАТ "ВіЕс Банк" немає.

Проте, такі обставини не можуть бути причиною для скасування рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2015 року оскільки в момент його ухвалення у ОСОБА_3 перед банком існували невиконані грошові зобов"язання (заборгованість).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуальногоо права, а тому у задоволенні таких скарг апелянтам слід відмовити, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2