Провадження № 2/161/614/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Джерела» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заданої керівником під час виконання трудових обовязків

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, заявою про зменшення позовних вимог, на обґрунтування вказавши, що в період з 01.06.2009 року по 09.03.2016 року відповідач працював на посаді директора ОСОБА_5 «Джерела». 01.06.2009 року з відповідачем було укладено контракт на управління товариством, відповідно до умов якого відповідач зобовязався здійснювати поточне управління (керівництво) ОСОБА_3, забезпечувати його високоприбуткову діяльність. Основним видом діяльності ОСОБА_5 «Джерела» є надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна. За результатами перевірки продажу та передачі в оренду квартир та нежитлових приміщень в ЖК «Коста Брава» за 2010 р. 1 квартал 2016 року, проведеної контрольно-ревізійною комісією товариства, було встановлено, що відповідач передав належне товариству нерухоме майно в безоплатне користування працівнику ОСОБА_5 «Джерела» без отримання на це згоди зборів учасників товариства. Так, ОСОБА_4 була передана в безоплатне користування бухгалтеру ОСОБА_6 квартира № 3б в буд. 23 по вул. м. Кривоноса в с. Липини Луцького району Волинської області. Така передача майна ОСОБА_3 в безоплатне користування фактично є обмеженням права власності на належне позивачу майно. Вказане перевищення повноважень призвело до виникнення у позивача збитків. Так, вартість оренди вмебльованих однокімнатних квартир в цьому ж будинку становила: 2051 грн. на місяць за квартиру № 1б загальною площею 35,6 кв.м. (умебльовану); 2051 грн. на місяць за квартиру № 6б загальною площею 35,1 кв.м. (умебльовану). З наведеного випливає, що вартість завданих відповідачем ОСОБА_3 збитків за період з 20 жовтня 2013 року по 01 квітня 2016 року становить 59479 грн. (2051 грн. х 29 місяців). Договір оренди на вищевказану квартиру відсутній. При відсутності письмових договорів оренди по квартирі № 3б наймачем квартири було здійснено лише два платежі по орендній платі на суму 1548,29 грн. Отже, збитки, у вигляді недоотриманого ОСОБА_5 «Джерела» доходу становлять 56451,61 грн. Посилаючись ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 130, 132, 136 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь заподіяну з його вини матеріальну шкоду в сумі 56451,61 грн., а також судовий збір в сумі 1378 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовних заявах.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, суду пояснив, що дійсно він працював на посаді директора ОСОБА_5 «Джерела» в період з 01.06.2009 року по 09.03.2016 року. Квартира № 3б в буд. 23 по вул. м. Кривоноса в с. Липини Луцького району Волинської області була здана в оренду бухгалтеру підприємства ОСОБА_6, але фактично договір оренди було укладено з її сестрою ОСОБА_7 Відповідно до умов вищевказаного договору орендар мала сплачувати орендну плату у розмірі 1000 грн. на місяць., а також вносити плату за комунальні послуги. Йому відомо, що плата за вказаним договором оренди на рахунки підприємства вносилася, але чи відбувалася така оплата кожного місяця пояснити не може. Контроль за повним та своєчасним внесенням орендної плати відносився саме до посадових обовязків бухгалтера ОСОБА_6, остання ж відповідала і за зберігання оригіналів договорів оренди. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Представник відповідача позов не визнав з підстав наведених у письмових запереченнях, просив у його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 перебував з ОСОБА_5 «Джерела» у трудових відносинах працював на посаді директора в період з 01.06.2009 року по 09.03.2016 року (а.с. 14-18).

З акту контрольно-ревізійної комісії ОСОБА_5 «Джерела» № 04/692/16 від 15.04.2016 року, складеного за результатами перевірки продажу та передачі в оренду квартир та нежитлових приміщень в ЖК «Коста Брава» за 2010 р. 1 квартал 2016 року (а.с. 4-5), вбачається, що при перевірці було встановлено, що за період перевірки виявлено надання в оренду квартири № 3Б площею 35,5 кв.м. працівнику ОСОБА_5 «Джерела» ОСОБА_6 з 20.10.2013 року до 07.04.2016 року без укладення договору оренди без оплати (пояснення ОСОБА_6 додаються до акту перевірки).

В своїй позовній заяві позивач ОСОБА_5 «Джерела» фактично ставить питання про стягнення з ОСОБА_4 на його користь збитків, які товариство могло б реально отримати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).

Як на правову підставу свої вимог позивач ОСОБА_5 «Джерела» одночасно посилається на ст.ст. 22, 1166 ЦК України та ст.ст. 130, 132, 136 КЗпП України.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано майнову шкоду у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Шкодою є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовується у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Посилання позивача на ст. 1166 ЦК України, як на правову підставу стягнення з відповідача ОСОБА_4 матеріальної шкоди, суд вважає помилковим, оскільки даною статтею врегульовано відшкодування матеріальної шкоди особою, яка не перебуває в договірних правовідносинах із особою, якій завдано шкоду, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цією особами обов'язків за договором, тобто породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Суд вважає, що в даному випадку при вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди, завданої при виконанні трудових обовязків, слід керуватися нормами трудового права, зокрема Главою ІХ КЗпП України, якою визначено підстави, умови, порядок, межі й розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі, організації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності, права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 КЗпП України відповідальність за неодержаний прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

Відповідно до п. 7.1. Контракту на управління товариством, укладеним 01.06.2009 року між ОСОБА_5 «Джерела» та ОСОБА_4 (а.с. 14-17), у випадку невиконання або неналежного виконання обовязків за контрактом, сторони несуть дисциплінарну, матеріальну, адміністративну, цивільну відповідальність у відповідності до законодавства і цього контракту.

Відповідач ОСОБА_4 працював на посаді директора ОСОБА_5 «Джерела», тобто був службовою особою на товаристві, що не виключає його обов'язок щодо відшкодування останнім збитків у вигляді упущеної вигоди у разі наявності передбачених законом умов.

Такими умовами настання матеріальної відповідальності працівника, в розумінні положень ч. 2 ст. 130 КЗпП України, є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний звязок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порушення вищенаведених норм позивач не довів належними та допустимими доказами обгруннтованність своїх вимог.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що поведінка відповідача була протиправною та винною, а саме: не надно доказів того, що трудові обов»язки та (або) повноваження відповідачем не виконувалися, виконувалися не належним чином або з перевищенням наданих повноважень.

У якості неналежного виконання своїх посадових обов»язків ОСОБА_4 позивач зазначає неукладення договору оренди з орендарем квартири № 3б в буд. 23 по вул. м. Кривоноса в с. Липини Луцького району Волинської області (ЖК «Коста Брава»), передачу даного майна у безоплатне користування працівнику товариства бухгалтеру ОСОБА_6

Проте, в ході розгляду справи, судом встановлено, що такий договір оренди з орендарем вищевказаної квартири укладався.

Про це, на думку суду, свідчать платежі від 09.04.2015 року та від 30.07.2015 року, які надходили на розрахункові рахунки ОСОБА_5 «Джерела» від платника ОСОБА_7 з призначенням платежу «за оренду квартири по вул. м. Кривоноса 3 «б» в ЖК «Коста Брава» (а.с. 87-89, 112-113).

Отримання таких платежів визнане представником позивача, як в судовому засіданні, так і в заяві про зменшення позовних вимог (сума первинно заявлених позовних вимог була зменшена саме на суму платежів отриманих від платника ОСОБА_7І.).

Документальною підставою здійснення таких платежів зазначено рахунки Д-00000044 від 09.04.2015 року, Д-000000074 від 30.07.2015 року, видані ОСОБА_5 "Джерела" ОСОБА_7 для здійснення оплати за користування квартирою № 3Б на підставі договору б/н від 01.04.2015 року (а.с. 85-86). Вказані рахунки були надані суду безпосередньо представником позивача ОСОБА_5 «Джерела».

Доводи представника позивача про те, що оскільки оригінал договору у ОСОБА_5 «Джерела» відсутній, а тому договір оренди взагалі не укладався, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами.

Доказів того, що договір оренди у товаристві відсутній з вини відповідача, представником позивача суду також не надано.

ОСОБА_6 того, під упущеною вигодою розуміється неодержання тих майнових цінностей, які підприємство, установа, організація могли б одержати при належному виконанні працівником своїх трудових обовязків.

Упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено, тобто збитки повинні бути реальними.

Доведення розміру завданих збитків покладається на позивача.

Проте, позивачем відповідно до ст.ст. 58-60 ЦПК України не надано доказів того, що товариству завдані збитки, а також що розмір таких збитків складає саме 56452,61 грн.

Так, розрахунок збитків позивачем здійснено на підставі договорів оренди інших обєктів нерухомого майна (інших квартир, іншою площею та іншими характеристиками), жодних доказів того, що за такою ж ціною (2051 грн. на місяць) могла би бути здана в оренду квартири № 3Б позивачем не надано, як і не надано доказів того, що інша особа, мала намір орендувати вказану квартиру, але не могла це здійснити у звязку з проживанням в ній ОСОБА_6

Таким чином, суд вважає, що передбачених законом підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_4 матеріальної шкоди, заданої керівником під час виконання трудових обовязків немає, в тому у задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю.

На підставі ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст. 130 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Джерела» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заданої керівником під час виконання трудових обовязків відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_8