Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/8318/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Ревуцького С.І.
Провадження № 22-ц/778/50/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_5 треті особи Бердянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про визнання факту проживання однією сімєю, усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи Бердянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання факту проживання однією сімєю, усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування.

В обґрунтування позову зазначила, що з 19.03.1980 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. 28.09.1984 року цей шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу, з 1996 року ОСОБА_7 продовжив проживати з позивачем однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. 11.04.2015 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 2 земельних ділянок на території Дмитрівської сільської ради. Позивач вважає, що як особа, що проживала із спадкодавцем однією сімєю на протязі більше 5 років до часу відкриття спадщини, вона є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7

Однак при зверненні до нотаріальної контори вона довідалася, що заяву про прийняття спадщини вже подала мати спадкодавця відповідач ОСОБА_4, яка є спадкоємцем першої черги за законом. При цьому ОСОБА_7 в останні роки свого життя хворів в результаті виробничої травми, знаходився в безпорадному стані, потребував постійного нагляду та грошових коштів на лікування, але відповідач жодним чином не приймала у цьому участі, хоча мала таку можливість. Всі потреби спадкодавця щодо його догляду здійснювала позивач.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

08 червня 2016 року відповідач ОСОБА_4 померла.

Ухвалою апеляційного суду від 26 січня 2017 року залучена фізична особа ОСОБА_5 в якості правонаступника померлої відповідача ОСОБА_4

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно зі ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Встановлено, що 11 квітня 2015 року помер ОСОБА_7.

Згідно відповідних Державних актів на право власності на земельну ділянку, спадкодавець ОСОБА_7 володів на праві власності двома земельними ділянками на території Дмитрівської сільської ради.

Відповідач ОСОБА_4 була матір'ю спадкодавця і тому, у відповідності до ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги.

Позивач ОСОБА_3, як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю на протязі не менше 5 років до відкриття спадщини, претендує на визнання її спадкоємцем четвертої черги у відповідності до ст.1264 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України , за рішенням суду особа може бути усунена

від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Розглядаючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що позивач будь-яких переконливих доказів того, що ОСОБА_7 перед своєю смертю знаходився в безпорадному стані надано не було.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки стверджували, що він міг вільно себе самостійно обслуговувати. Не надано до суду і будь-яких доказів того, що спадкодавець ОСОБА_7 якийсь час перед своєю смертю нагально потребував додаткових грошових коштів, його загальний дохід є невідомим, клопотання про витребування інформації стосовно цього до суду не подавались.

У відповідності до ст.198 СК України, на яку посилається позивач, як на одну з підстав свого позову, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей лише у випадку, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 була людиною похилого віку (на час розгляду справи їй виповнилося 82 роки). Крім того, вона вже два роки хворіє онкологічним захворюванням, що визнано всіма учасниками судового розгляду. Будь-яких доказів її доходів до суду надано не було.

За таких обставин суд вірно вважав недоведеним, що відповідач взагалі мала можливість надавати своєму синові ОСОБА_7 будь-яку практичну допомогу, в тому числі матеріальну.

Крім того, виходячи із пояснень всіх учасників судового розгляду та свідчень свідків, допитаних в судовому засіданні, спадкодавець ОСОБА_7 до своєї смерті був забезпечений всім необхідним. Будь-яких доказів того, що він потребував додаткової допомоги зі сторони інших осіб, в тому числі відповідача ОСОБА_4, до суду надано не було.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку відсутність підстав для усунення відповідача від права на спадкування та зміни черговості спадкування відсутні.

З урахування наведеного не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині встановлення факту проживання позивача однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_7 в період з 1996 по 2015 роки, за умови відмови в задоволенні інших позовних вимог, цей факт не має і не може мати будь-якого юридичного значення.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 червня 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: