Справа № 489/7829/15-ц
Номер провадження 2/489/42/17
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (далі-позивач) до ОСОБА_3 (далі-відповідач 1), ОСОБА_4 (далі-відповідач 2), ОСОБА_5 (далі-відповідач 3), ОСОБА_6 (далі - відповідач 4), третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Миколаївській області про визнання недійсними договорів, скасування рішення та запису,

встановив

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після оформлення позивачем права власності на спірну земельну ділянку йому стало відомо, що первинний її власник ОСОБА_1 відчужив цю земельну ділянку відповідачу 1, який в свою чергу відчужив згодом відповідачам 2 та 3. Відповідачі 2 та 3 також відчужили земельну ділянку відповідачу 4. Вказує, що рішення суду, яке стало підставою для видачі свідоцтва на право власності на спірну земельну ділянку відповідачу 1 скасовано. Таким чином відповідач 1 навмисно не повідомив покупців про наявний цивільно-правовий спір щодо вказаної земельної ділянки. Позивач зазначає, що вказане порушує його права як діючого станом на сьогоднішній день власника.

Позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.11.2009; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.06.2012; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.04.2013 №1730335; скасувати запис про право власності №695173 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач 1 та його представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти задоволення позову

Відповідачі 2, 3, 4 в судове засідання не з'явилися , про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа представника не направила, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів інвентарної справи та рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.10.2008 власником земельної ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0489 Га (далі-спірна земельна ділянка), на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Миколаївською міською радою 28.09.2001 за № 34/11 був ОСОБА_1.

14.11.2001 укладено біржовий договір купівлі продажу спірної земельної ділянки між ОСОБА_1 та відповідачем 1 ОСОБА_3.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.10.2004 визнано дійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 від 14.11.2001 та зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі "Миколаївська нерухомість 2000". 02.08.2005 відповідачем отримано Державний акт на землю на своє ім'я.

03.10.2008 рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва визнано право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_7, як спадкоємцем ОСОБА_1

21.11.2009 ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спірну ділянку за нотаріально посвідченим договором.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23.11.2009 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.10.2004 скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою суду від 22.07.2010 справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання угоди дійсною залишено без розгляду.

Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2011 визнано недійсним Державний акт від 02.08.2005 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0485 га, розташовано по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 та скасовано його державну реєстрацію.

11.01.2012 ОСОБА_8 отримано Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку на своє ім'я.

Згідно з договором купівлі-продажу від 17.05.2012 ОСОБА_8 продала ОСОБА_2 вказану земельну ділянку.

13.06.2012 відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, від імені яких діяв ОСОБА_11 продали ОСОБА_6 спірну земельну ділянку.

Право власності ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав від 03.06.2013.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2013 встановлено нікчемність договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 21.11.2009 №3630, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5; витребувано від ОСОБА_6 вказану земельну ділянку та передано її власнику ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11.12.2013 рішення суду від 07.10.2013 в частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.11.2009, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння , а також додаткове рішення цього ж суду від 08.11.2013 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

18.11.2013 рішенням апеляційного суду Миколаївської області рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.10.2008 скасовано та відмовлено у задоволення позову ОСОБА_8 до ММР про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,0489 га по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_1

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.06.2014 визнано дійсним договір від 14.11.2001. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 30.07.2014 скасовано рішення від 03.06.2014 та відмовлено в позові.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2014 визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 виданий на ім'я ОСОБА_8; визнано недійсним договір купівлі-продажу №648 від 17.05.2012 та витребувано від ОСОБА_2 спірну земельну ділянку та передано її ОСОБА_6

Рішенням від 12.11.2014 апеляційного суду Миколаївської області рішення суду від 29.06.2014 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу і витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Як встановлено рішенням суду від 12.11.2014 речове право на спірну земельну ділянку позивач набув від ОСОБА_8, за якою рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.10.2008 визнано право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_1 В свою чергу ОСОБА_6 набув таке ж право на ту ж земельну ділянку від ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які, в свою чергу, його набули від ОСОБА_3, який придбав його за договором купівлі-продажу укладеним з ОСОБА_1 і визнаним дійсним за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.10.2004.

На час укладення між ОСОБА_8 і ОСОБА_2 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, право власності ОСОБА_8 на спірну земельну ділянку не було оспорено, а судове рішення, на підставі якого вона як попередній власник набула право власності, скасоване вже після реєстрації права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 за новим власником ОСОБА_2

На сьогоднішній день склалася наступна ситуація: ОСОБА_6 набув право власності за нотаріально посвідченим договором, після його набуття за таким же договором ОСОБА_2, а первинні правовстановлюючі документи на право власності на спірну земельну ділянку скасовані в обох випадках. Визнано недійсними Державні акти обох власників (ОСОБА_8 та ОСОБА_3).

На даний час, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2013 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

За таких обставин, на час судового розгляду позивач є власником спірної земельної ділянки, а від так має право вимагати захистити своє порушене право.

Окрім цього, суд враховує те, що в задоволенні позову про визнання первісного біржового договору купівлі продажу від 14.11.2001 відмовлено. Рішення суду про визнання за ОСОБА_8 права власності в порядку спадкування також скасовано, однак скасовано у зв'язку з недоведеністю певних обставин та тим, що земельна ділянка не входила до спадщини.

14.11.2001 ОСОБА_1 було відчужено спірну земельну ділянку ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченого універсальною товарною біржею "Миколаївська-нерухомість 2000". Судом встановлено, що вказаний договір неодноразово був предметом судових розглядів щодо визнання вказаної угоди дійсною, проте на даний час, як вбачається з рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12.11.2014 такий біржовий договір купівлі-продажу не визнано дійсним і в задоволенні таких вимог відмовлено (що перешкоджає подальшому зверненню до суду з позовом з таких же підстав).

Статтею 47 ЦК УРСР встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку (Стаття 18 Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року N 561-XII, який діяв на момент укладення договору).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

За таких обставин, оскільки на час судового розгляду договір купівлі-продажу від 14.11.2001 не визнано дійсним, то в силу ст. 215, 236 ЦК України він є нікчемним.

За таких обставин, нікчемний правочин є таким, що не тягне за собою ніяких юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з нікчемністю правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 658, 659 ЦК України право продажу товару належить лише власникові товару.

На момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.11.2009 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 не був власником, оскільки нікчемний договір не породжує правових наслідків. Норми ЦК УРСР не містили положення про презумпцію правомірності правочину.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21.11.2009 підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Суд дійшов висновку про те, що в задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.06.2012 необхідно відмовити, оскільки визнання такого договору недійсним не потребується, а позивач може захистити своє право шляхом пред'явлення позову про витребування майна.

Разом з тим, вимоги про застосування наслідків недійсності правочину у вигляді скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.04.2013 за ОСОБА_6 та скасування запису про право власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 57, 60, 88, 212-214 ЦПК, суд

вирішив

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Головне територіальне управління юстиції в Миколаївській області про визнання недійсними договорів скасування рішення та запису - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.11.2009 укладений між ОСОБА_3, з одного боку та ОСОБА_4, ОСОБА_12, з іншого боку, посвідчений приватним нотаріусом Ласурія С. А., зареєстрований в реєстрі за № 3630 про купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,0489 га по АДРЕСА_1

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.04.2013 №1730335 щодо проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0489 га по АДРЕСА_1 за ОСОБА_6.

Скасувати запис про право власності №695173 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв