У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 Олександрійвни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше лізинг Україна", ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и л а :

28 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ "Порше лізинг Україна", ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в який доводить про незаконність та необґрунтованість вказаної ухвали через порушення судом норм процесуального права.

Вказує, що в позовній заяві просила визнати недійсним положення кредитного договору №50011429 від 18 грудня 2013 року, укладеного між ТОВ «Порше мобіліті» нею та ОСОБА_2, в обґрунтування заявлених вимог посилалась на порушення при укладенні договору вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому на даний позов поширюються правила підсудності, визначені ч.5 ст. 110 ЦПК України.

Також, суд неправильно зазначив в ухвалі, що нею безпідставно заявлено вимоги до ОСОБА_2, оскільки кредитний договір відповідно до свого змісту є договором кредиту та договором поруки, тому ОСОБА_2 також є стороною такого договору.

Просить ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року скасувати та передати питання щодо відкриття провадження до суду першої інстанції.

В запереченні на апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг України» зазначає, що кредитний договір №50011429 від 18 грудня 2013 року з ними не укладався, а укладався з ТОВ «Порше Мобіліті», просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, 18 грудня 2013 року між ТОВ «Порше мобіліті», ОСОБА_1 та за участю поручителя ОСОБА_2 укладено кредитний договір №50011429, відповідно до якого ТОВ «Порше мобіліті» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 383608,07 грн. на придбання автомобіля зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою у розмірі 9,90% річних.

Відповідно до п.1.2 загальних умов договору позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадяни (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних потреб. Закон регулює відносини споживача підприємством, установою, організацією чи громадянином - підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

Правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані з наданням кредитних послуг; позивач є споживачем таких послуг, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, вибрала підсудність справи за місцем свого проживання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі щодо офіційного тлумачення положень пп. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»у взаємозв'язку з положеннями ч. 4ст. 42 Конституції України(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно ч.5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції, що на даний позов не поширюються правила підсудності, визначені ч.5 ст. 110 ЦПК України є помилковими і не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на захист порушених прав, свобод та інтересів, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 307, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року скасувати та передати питання щодо відкриття провадження на новий розгляд до Рівненського міського суду Рівненської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча

Судді :