РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за договором позики та згідно заяви про уточнення позовних вимог від 25.10.2016 року просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму позики в розмірі 1932270 гривень.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01.07.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно умов якого він передав позичальнику грошові кошти в розмірі 49500 доларів США з терміном повернення 01.10.2013 року. Посилаючись на невиконання відповідачем умов вказаного договору позики просив суд стягнути заборгованість, яка утворилась у зв'язку з невиконання зобов'язання позики.

Позивач в судове засідання з'явився, надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про те, що позов не визнає та просить розглянути справу за його відсутністю, а також надав суду письмові заперечення на позов.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 49500 доларів США з терміном повернення 01.10.2013 року.

На підтвердження укладення договору позики та передачі грошових коштів суду була надана розписка від 01.07.2013 року на суму 36500 доларів США та розписка без зазначення дати на суму 13000 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини другої ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

ОСОБА_2 в порушення умов договору позики, суму позики у строк, передбачений договором, тобто до 01.10.2013 року, не повернув.

В матеріалах справи містяться два рекомендованих повідомлення про вручення поштового відправлення на підтвердження направлення ОСОБА_1 ОСОБА_2 листів з вимогою виконання зобов'язання за договором позики.

Крім цього, в матеріалах справи міститься акт про відмову в прийнятті вимоги про виконання грошового зобов'язання за договором позики від 25.12.2013 року, складений ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Таким чином, з врахуванням наведеного, загальний борг ОСОБА_2 на час подання уточненої позовної заяви складає 1932270 гривень та включає:

- сума позики - 1269180 гривень, що еквівалентно 49500 дол. США по курсу НБУ;

- проценти за позикою, нараховані відповідно до договору позики за весь строк користування позиченими коштами - 563515 гривень;

- 3% річних від простроченої суми - 99575 гривень.

Вказана сума заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідно до умов договору позики, на підтвердження якого були надані відповідні розписки.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 01.07.2013 року в загальному розмірі 1932270 (один мільйон дев'ятсот тридцять дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2) суму сплаченого судового збору в розмірі 6890 (шість тисяч вісім сот дев'яносто) гривень.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

21 лютого 2017 року