Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

при секретарі - Томіленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого було змінено в порядку, передбаченому ст.31 ЦПК України, в якому просив суд: зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4; встановити ОСОБА_1 участь у вихованні малолітньої дитини у формі спілкування з малолітньою донькою щовівторка та щочетверга з 19:00 до 21:00 без участі матері (а.с.77-80).

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 17.08.2012 р. між сторонами було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_4. 25.03.2015р. шлюб між сторонами було розірвано. Спільна дитина залишилася проживати з відповідачем. Фактично з моменту розлучення, у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі позивача у вихованні дитини, її відвідуванні, почали створюватись штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом з дитиною, щодо можливості участі позивача у вихованні дитини. Всі намагання врегулювати спір призводять до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає бачитися позивачу з дитиною та брати участь у її вихованні. Згідно розпорядження Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.03.2015р. №136 було визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_4, у формі спілкування кожного понеділка та кожної середи з 10-00 до 13-00 в присутності матері дитини. В подальшому, розпорядженням Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.06.2016р. №340 було визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_4, у формі спілкування з донькою щовівторка та щочетверга з 17-00 до 20-00. Весь цей час позивач намагався налагодити нормальний зв'язок з дитиною, прийняти участь у її вихованні, забезпечувати її матеріально. Відповідач ігнорує всі рішення Служби у справах дітей та не дає бачитися позивачу з їхньою дитиною. Права позивача є порушеними, що змусило останнього звершайся до суду за їх захистом з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити з викладених у позовній заяві підстав, додатково пояснив, що сторони не проживають разом з серпня 2013 року, відповідач проживає з дитиною. Позивач приїжджав до дитини декілька разів на місяць. У 2014 році намагався домовитись, щоб бачитись з дитиною частіше, але відповідач була проти. Вперше звернувся до опікунської ради в березні 2015року. Висновок був наданий про зустрічі вранці, оскільки дитина ще не ходила до садочку. До грудня 2015року у встановлені часи позивач з дитиною не бачився, в подальшому відповідач, посилаючись на хворобу дитини, відмовляла у спілкуванні. В квітні 2016 року позивач в останнє бачився з дитиною. У зв'язку з чим, позивач повторно звернувся до опікунської ради. Позивач надсилав відповідачу повідомлення на які остання не відповідала, перестала відповідати на дзвінки, двері не відчиняла. Після першого рішення служби у справах дітей Дніпровської РДА, відповідач бачився з дитиною в присутності відповідача чи її родичів. В травні 2016 року позивач декілька разів приходив до дитячого садочку приблизно о 16 годині, однак доньку на цей час вже забрали. Через перешкоди у спілкуванні з дитиною був вимушений звернутися до суду, оскільки у визначені для спілкування часи двері відповідач не відчиняла, крім того, чоловік відповідача сказав, щоб позивач більше не приходив. Не зважаючи на такі обставини, донька ставиться до батька тепло, каже, що любить. Зазначив, що під час прогулянок у присутності доньки ніколи не пив та не палив, проте з кінця 2013 року був вимушений спілкуватися з дитиною лише в присутності інших осіб. Також позивач, за його згодою, був допитаний в якості свідка.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у позові підстав, подав письмові пояснення, долучені до матеріалів справи (а.с.63-67). В судовому засіданні надав пояснення аналогічні, викладеним у письмових поясненнях та додатково пояснив, що позивач неодноразово приїжджав до місця проживання відповідача, однак остання не відчиняла двері, на контакт з позивачем не йде. До висновку психолога ставиться критично. Зазначив про відсутність підстав визначати спілкування позивача з дитиною у присутності матері чи іншої особи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, її представник подав письмові особисті пояснення відповідача (а.с.55-56), в яких зазначено, що під час перебування у шлюбі позивач не належним чином ставився до своїх обов'язків, після розірвання шлюбу позивач періодично бачився з дитиною, однак під час прогулянок з дитиною він вживав спиртні напої та курив. У зв'язку з чим, відповідач вирішила, що позивач в подальшому буде спілкуватись з дитиною тільки за її присутності. З чим останній не погодився та звернувся до Служби у справах дітей, з метою встановлення режиму побачень з дитиною. Позивачу було встановлено режим побачень з ОСОБА_4 два рази на тиждень по 2-3 години у присутності матері. Спочатку позивача такий режим побачень влаштовував, однак через деякий час він вирішив, що хоче бачитись з дитиною без присутності відповідача, з чим остання категорично не погодилась. Влітку 2016 року відповідач з дочкою поїхала відпочивати до Конча-Заспи, позивач знав, де вони відпочивають, однак впродовж літа жодного разу не відвідав доньку. Після повернення додому, відповідач дізналась, що позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкування з дитиною. Рішення служби у справах дітей було прийняте без участі відповідача. На даний час відповідач перебуває у шлюбі з чоловіком, який любить ОСОБА_4, як рідну доньку, піклується про неї, а донька сторін називає чоловіка відповідача татом. Зазначає, що ніяких перешкод у спілкуванні з ОСОБА_4, позивачу відповідач не чинила. Позивач міг вільно спілкуватись з дочкою у її присутності, однак його не влаштовувало таке спілкування.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, просив встановити позивачу графік побачень з донькою щосереди з 19год.00 хв. по 21 год.00 хв. у присутності матері на території добре знайомій дитині, подав письмові заперечення проти позову (а.с.57-58), в яких зазначив, що позивач вільно спілкувався з дитиною без присутності матері, однак після того, як відповідачу стало відомо про те, що позивач курить при дитині та в її присутності вживає спиртні напої, відповідач наполягла на тому, щоб позивач спілкувався з дитиною лише в її присутності, на що останній відреагував негативно. Під час перебування у шлюбі позивач мало цікавився долею дитини та не приймав участі у її вихованні, на сьогоднішній день відповідач хвилюється про те, як буде впливати поведінка та стиль життя батька на психіку та формування світогляду малолітньої дитини. Відповідач вважає за необхідне, щоб колишній чоловік бачився з дитиною лише в її присутності, щоб вона могла контролювати те, як позивач проводить час з дитиною. Також слід враховувати завантаженість дитини додатковими заняттями та висновок психолога від 18.11.2016 року, з якого вбачається, що з урахуванням віку дитини, особливостей стану її здоров'я і психічного розвитку, напружених стосунків між батьками та те, що батько давно не спілкувався з дочкою, на даний час психолог рекомендує проводити спілкування позивача з дочкою па території добре знайомій дитині та в присутності родичів, яким дитина довіряє (матері, бабусі). Відповідач ніколи не чинила перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, однак сам позивач за час перебування у шлюбі мало цікавився долею дитини, та після розірвання шлюбу лише періодично спілкувався з нею. У зв'язку з тим, що дитина відвідує додаткові заняття, то не завжди, коли позивач приходив до неї, вона була вдома. Дитину на додаткові заняття завжди супроводжують дорослі, тому нікого вдома немає. Тобто, в тих випадках, коли позивач приходив до дитини і ніхто не відчиняв двері, це не означало, що йому чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною, а просто нікого не було вдома. Відповідач розуміє те, що позивач має право на особисте спілкування з дитиною, та не має на меті перешкоджати цьому, однак, вважає за необхідне при вирішенні питання щодо встановлення режиму побачень позивача з донькою, враховувати обставини справи, зокрема: висновок психолога та той факт, що дитина відвідує додаткові заняття.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, в якій позов та розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини від 24.06.2016р. №340 підтримав в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, допитавши позивача в якості свідків та свідків по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 17.08.2012року (а.с.5), який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2014року (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6).

28.02.2015р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб (а.с.59).

Як з'ясовано судом та не заперечується сторонами, малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з відповідачем та вітчимом за адресою: АДРЕСА_1.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно витягу з розпорядження №136 від 25.03.2015р. Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 10.03.2015року протокол №5, визначена участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі спілкування з малолітньою донькою кожного понеділка та кожної середи з 10-00 години до 13-00 години в присутності матері дитини ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідно до розпорядження №340 від 24.06.2016р. Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 13.06.2016року протокол №10, визначена участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі спілкування з малолітньою донькою щовівторка та щочетверга з 17-00 години до 20-00 години (а.с.9).

Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов'язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст.ст. 153, 157, 159 СК України).

В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що з боку відповідача - матері дитини, чиняться перешкоди у його спілкування з донькою, оскільки на даний час дитина проживає разом з матір'ю, відповідач має бажання спілкуватись з дитиною та мати можливість проводити час з нею без присутності матері, вважає, що його спілкування з дитиною на одинці, без присутності матері, з урахуванням стосунків сторін, буде більше прийнятним для дитини.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 показав, що ніколи не вживав алкогольні напої та не палив у присутності доньки. При спілкуванні з психологом, повідомив останній, що донька називає його як на ім'я, так і батьком. На даний час стан здоров'я дитини йому не відомий, оскільки довго не мав можливості спілкуватись з донькою.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував факт будь-яких перешкод з боку відповідача в спілкуванні позивача з донькою, посилався на відсутність з боку батька бажання спілкуватись з дитиною, категорично заперечував проти того, щоб донька залишалась з батьком без присутності позивача, оскільки відповідач постійно знаходиться з дитиною, її чоловік любить дитину та піклується про неї, в той час, як батько дитини тривалий час не бачився з нею, є необізнаним у особливостях харчування дитини, тому відповідач, як матір дитини, не погоджується віддавати дитину батьку, наполягає на неможливості спілкування дитини з батьком у її відсутності, в той же час не заперечує щодо зустрічей батька та дитини.

Не зважаючи на невизнання відповідачем позову щодо чинення нею перешкод позивачеві у побаченнях та спілкуванні з дитиною, наявність порушень прав позивача, як батька, з боку відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Так, після визначення в червні 2016 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки, та наданні відповідного розпорядження, 13 листопада та 12 грудня 2016 року позивач намагався побачитися з донькою, в чому позивачу з боку відповідача чинилися перешкоди, що в свою чергу стало підставою звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів (а.с.52, 54).

Згідно Висновку Дніпровського УП ГУ НП в м.Києві від 13.11.2016р. встановлено, що 08.11.2016р. до Дніпровського УП ГУ НП в м.Києві надійшло телефонне повідомлення, про те, що за адресою АДРЕСА_1 виник конфлікт з колишньою дружиною ОСОБА_2 з приводу то, що остання не дає змоги бачитись зі спільною донькою. Працівниками поліції Дніпровського УП було здійснено виїзд за місцем проживання гр. ОСОБА_2, проте дверні даної квартири ніхто не відкрив, що виключило можливість опитати з даного приводу останню та встановити всі об'єктивні обставини даної події (а.с. 52).

Як убачається з Висновком Дніпровського УП ГУ НП в м.Києві від 12.12.2016р., встановлено що 12.12.2016р. до Дніпровського УП ГУ НП в м.Києві надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_1 колишня дружина не дає бачитись зі спільною дитиною. В ході перевірки по даному матеріалу було здійснено телефонний дзвінок, де в бесіді з ОСОБА_2 остання повідомила, що на даний час між нею та ОСОБА_1 триває судовий процес із вирішення питання щодо участі у вихованні та місця проживання спільної доньки. Також ОСОБА_2 повідомила, що не перешкоджає ОСОБА_1 бачитись із спільною малолітньою донькою, а навпаки він сам не проявляє інтересу до її виховання (а.с 54).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що доньку сторін бачив приблизно у 2014-2015р.р., свідок під'їжджав до позивача, коли той гуляв з донькою. При цих прогулянках позивач не вживав алкогольні напої, не палив, не сквернословив. У 2015р., ближче до осені, зустрівся з позивачем, останній попросив сходити з ним, щоб побачити доньку, підійшли до будинку по бульвару Перова, дочекались поки хтось не вийшов, зайшли, піднялись до квартири, але двері ніхто не відчинив. Другий раз приходили у 2016р. наприкінці осені у вечірній час, ситуація аналогічна. У вікнах відповідача були відблиски від телевізора. В його присутності позивач викликав поліцію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що знає відповідача з 2012р., позивача знає зі школи. Після повернення свідка - в липні 2016р та після цього свідок з позивачем приходили до помешкання відповідача, вона не відчиняла двері в квартиру. Одного разу в квартирі горіло світло, проте двері ніхто не відкрив, на дзвінки не відповідав. Аналогічна ситуація була ще два рази в літку 2016р., приблизно о 17 годині.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, що в межах даного спору позивачем надані належні докази, що підтверджують неправомірні дії відповідача, пов'язані зі створенням перешкод у спілкуванні батька з малолітньою дитиною, в тому числі невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування, яким визначено години та дні спілкування батька з донькою.

Оцінивши наявні у справі докази та пояснення сторін у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між відповідачем та позивачами, така ситуація в їх особистих стосунках не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків та їх ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Після проведеного психологом ОСОБА_9 спілкування з відповідачем та дитиною сторін, викладено аналіз про те, що дитина називає батьком чоловіка своєї матері. Зі слів матері, батько дитини ініціює зустрічі з донькою, але після конфлікту мати уникає зустрічей дитини з батьком, оскільки не довіряє йому дитину, оскільки батько не приймав участі у вихованні та догляді за нею і не зможе забезпечити повноцінний догляд і комфорт. З урахуванням вікових особливостей дитини, важливо уникнути дискомфорту, пов'язаного з доглядом за нею з урахуванням стану її здоров'я і психічного розвитку (а.с.103). При цьому представник відповідача пояснив у судовому засіданні, що медична документація дитини сторін психологу на вивчення не надавалась.

В подальшому психологом проведена бесіда з позивачем та складено консультативний висновок від 18.11.2016р., згідно якого, враховуючи напружені стосунки між батьками дитини та те, що батько давно не спілкувався з дочкою, психолог ОСОБА_9 на даний час вважає за необхідне спілкування батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_4 організувати на території добре знайомій дитині, в присутності родичів, яким дитина довіряє (мати, бабуся) (а.с.62).

Отже, встановивши наявність між батьками напружених стосунків, психолог прийшов до хибного висновку про те, що спілкування батька з донькою саме в присутності матері, як про це просить відповідач в запереченнях, відповідатиме найвищим інтересам дитини, оскільки конфліктна ситуація, що склалася між сторонами спору жодним чином не може сприяти належному розвитку дитини сторін.

Враховуючи викладене, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, а також психічний та фізичний стан малолітньої дитини, приходить до висновку, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною підлягають задоволенню.

Суд вважає за необхідне, виходячи з найвищих інтересів дитини, визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Враховуючи щільний графік відвідування ОСОБА_4 додаткових занять з англійської мови та спортивної секцій, про що стороною відповідача надані відповідні докази (а.с.60-61), суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_1, як спосіб участі у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, години для спілкування, а саме: щовівторка та щочетверга з 19 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин, без присутності матері дитини ОСОБА_2, враховуючи негативні стосунки сторін та відсутність обставин, які були б підставою необхідності проведення побачень позивача з дитиною в присутності іншої особи, що в цілому відповідає прийнятому з цього питання рішенню комісії з питань захисту прав дитини.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову в повному обсязі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 19, 141, 153, 157-159 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити ОСОБА_1 участі у вихованні малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі спілкування з малолітньою донькою щовівторка та щочетверга з 19 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин без присутності матері дитини ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: