АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2017 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:
головуючого Владичана А.І.
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.
секретар Костюк Л.С.
за участю прокурора військової прокурори Чернівецького гарнізону Лупійчук Б.В., представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області Чорнея С.В., представника квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці Покори С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом військового прокурора Чернівецького гарнізону, який діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області, до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору оренди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2016 року військовий прокурор Чернівецького гарнізону, який діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області, звернувся до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору оренди.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15 жовтня 2015 року між КЕВ м. Чернівці та ОСОБА_1 укладено попередній договір оренди № 288/2015п нерухомого військового майна, розташованого в АДРЕСА_1 , площею 33,04 кв.м.
____________________________________________________________________
22ц/794/22/2016 р. Головуючий у І інстанції Волошин С.О.
Категорія 19 Суддя-доповідач Владичан А.І.
Пунктом 1.1 договору передбачено, що КЕВ м. Чернівці зобов`язується протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору провести процедуру укладення в майбутньому основного договору оренди нерухомого військового майна - нежитлових вбудованих приміщень площею 33,04 м.кв. в будівлі № 4
(літ.А) військового містечка № НОМЕР_1 , що знаходиться на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах, встановлених договором.
Визначене в договорі майно передано відповідачу відповідно до Акту приймання-передачі нерухомого військового майна від 15 жовтня 2015 року.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що сторона 2 до моменту підписання основного договору оренди має право використовувати майно за цільовим призначенням, визначеним п.1.2.3 договору.
Вважає, що зазначений попередній договір не відповідає вимогам наказу Міністерства оборони України №46 від 02.02.2010 року, яким затверджено Типовий договір оренди у Міністерстві оборони України.
Попередній договір за своєю юридичною природою не є майновим, за ним не переходить право користування майном, а визначаються умови, на яких основний договір в майбутньому.
Всупереч вимогам ст.ст. 2, 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» посадовими особами КЕВ м. Чернівці перед укладенням попереднього договору оренди не проведено конкурси про передачу військового нерухомого майна в оренду фізичній особі.
В порушення п .6 Порядку надання дозволу військовим частинам ЗС України на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, КЕВ м. Чернівці перед укладенням попереднього договору оренди процедура виготовлення експертної оцінки майна не проводилась. Оспорюваний попередній договір оренди не завізований юрисконсультом КЕВ та головним бухгалтером.
Крім цього, в порушення вимог ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», нерухоме майно орендарем не було застраховане і за таких обстави балансоутримувач КЕВ м. Чернівці несе ризик випадкової втрати чи пошкодження нерухомого військового майна без відповідного відшкодування його вартості. За укладеним договором оренди втрачено можливість збільшення надходжень коштів до бюджету України через порушення процедури передачі в оренду нежитлових приміщень будівлі № 4 військового містечка № НОМЕР_1 у м. Чернівці до вимог орендного законодавства.
Укладений попередній договір оренди не відповідає вимогам договорів оренди нерухомого військового майна, який укладається відповідно до ст.ст. 759, 760 ЦК України.
Просив визнати недійсним попередній договір оренди № 288/2015-п від 15 жовтня 2015 року нерухомого військового майна площею 33,04 м.кв., розташованого в АДРЕСА_1 , укладений між КЕВ м. Чернівці та ОСОБА_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2016 року позов задоволено.
Визнано недійсним попередній договір оренди № 288/2015-п від 15 жовтня 2015 року, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці та ОСОБА_1 , нерухомого військового майна площею 33,04 м.кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з КЕВ м. Чернівці та ОСОБА_1 на користь військового прокурора Чернівецького гарнізону по 689 грн повернення судових витрат з кожного.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, рішення є незаконним а необґрунтованим.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Свої доводи мотивує тим, що законодавством прямо передбачено можливість укладення змішаних договорів, яким є спірний договір. Попередній договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, містить всі істотні умови, визначені ст. 10 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» та укладено сторонами в порядку, встановленому ст.ст. 179-181 ГК України з урахуванням особливостей укладення попередніх договорів відповідно до с. 182 ГК України а с. 635 ЦК України, а тому вважає, що відсутні підстави вважати його недійсним.
Крім того, прокурором у позові не обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави. Посилання на втрачені можливості збільшення надходжень коштів до Державного бюджету України не підтверджено відповідними розрахунками, ціновими порівняннями, що підтверджує викладену в заяві обставину.
В запереченнях на апеляційну скаргу військова прокуратура Чернівецького гарнізону просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.
Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості, оскільки при укладенні оспорюваного попереднього договору оренди нерухомого військового майна не було дотримано вимоги, які встановлені ЦК України та іншими нормативними актами.
Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з`ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 15 жовтня 2015 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці та ОСОБА_1 укладено попередній договір оренди нерухомого військового майна площею 33,04 м.кв, розміщеного в АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов договору (п. 1.1) КЕВ м. Чернівці зобов`язувалося протягом 12 місяців з моменту підписання попереднього договору оренди провести процедуру укладення в майбутньому основного договору оренди нерухомого військового майна - нежитлових вбудованих приміщень площею 33,04 м.кв. будівлі №4 (літ. А) військового містечка № НОМЕР_1 , що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці, розташоване за адресою: м. Чернівці, пл. Театральна 6.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що ОСОБА_1 до моменту підписання основного договору має право використовувати майно за цільовим призначенням, визначеним попереднім договором в п. 2.1.3 (а.с. 8-12).
Визначене в договорі майно передано відповідачу відповідно до Акту приймання-передачі нерухомого військового майна від 15 жовтня 2015 року (а.с. 12).
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до абзацу п`ятого п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.
Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст. 762 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Частиною 2 ст. 3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України передбачено, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
Згідно зі ст.ст. 2, 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове, платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності, виключно на конкурсних засадах.
Статтею 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» передбачено, що передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України. Оцінка вартості майна, що підлягає передачі в оренду, проводиться комісіями, до складу яких входять фахівці (уповноважені особи) Міністерства оборони України або іншого
органу військового управління та Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України.
Порядком надання дозволу військовим частинам Збройних Сил України на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду №778 від 11.05.2000 року передбачено обов`язкове проведення експертної оцінки майна, яке передається в оренду.
Нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що етапами укладення договору оренди державного майна є: одержання дозволу Фонду державного майна чи його регіональних відділень на право оренди, проведення конкурсу, здійснення експертної оцінки майна, що орендується та проведення відповідних розрахунків орендної плати.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є, зокрема, страхування орендарем взятого ним в оренду майна.
Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази дотримання сторонами договору необхідних передумов для укладення договору оренди нерухомого військового майна, зокрема Міністерством оборони України не надавався дозвіл на укладення оспорюваного договору, конкурс щодо (найму) оренди майна не проводився, експертна оцінка майна не проводилась, орендарем ОСОБА_1 не було застраховано взяте ним в оренду майна і таким чином КЕВ м. Чернівці несе ризик випадкової втрати чи пошкодження нерухомого військового майна без відповідного відшкодування його вартості.
Також, наказом Міністра оборони України від 2 лютого 2010 року № 46 затверджено Інструкцію про організацію передачі в оренду та укладення договорів оренди нерухомого військового майна та основні вимоги до договору оренди нерухомого військового майна (додаток №2).
Судом першої інстанції враховано вищезазначені положення ЦК України, спеціальних законів та правомірно задоволено позовні вимоги щодо визнання недійсним попереднього договору оренди нерухомого військового майна.
Безпідставними є посилання апелянта на те, що прокурором у позові не обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави, з огляду на наступне.
Відповідно до норм ст. 121 Конституції України, ст. 45 ЦПК України на органи прокуратури покладається представництво інтересів громадян а держави в судах у випадках, визначених законом.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Відповідно до ст. 10 Закону України Про оборону, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони. Серед функцій вказаного органу згідно із законом є здійснення управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.
Згідно зі ст. 3 Закону України Про Збройні Сили України та п. 3 Положення Про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 406/2011 Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та головним органом у сфері оборони і військового будівництва.
Крім того, статтями 3, 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» передбачено, що Міністерство оборони України є органом державного управління ЗС України і несе повну відповідальність за їх розвиток та підготовку до виконання завдань оборони, а суб`єктами господарської діяльності у ЗС України є військові об`єднання, військові частини, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.
Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України, здійснює управління військовим майном, а кошти, одержані від здійснення військовими частинами, установами, організаціями господарської діяльності, відповідно до ст. 8 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на національну оборону відповідно до кошторису Міністерства оборони України, при цьому, порядок обліку коштів, одержаних від господарської діяльності у Збройних Силах України, визначається Міністерствами фінансів та оборони України.
Отже, військовий прокурор Чернівецького гарнізону може представляти інтереси держави коли стороною у справі є орган державної влади тобто Міністерство оборони України.
Також варто зазначити, що подаючи позов прокурором зазначено, що Міністерство оборони не належним чином здійснює захист інтересів держави, шляхом звернення до суду, що є відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» підставою для представництва в суді таких інтересів.
Посилання апелянта на укладення між сторонами змішаного договору спростовується судом апеляційної інстанції з огляду на його умови, якими підтверджено, що спірний договір по своїй суті є лише попереднім договором оренди, яким визначено умови, на яких в майбутньому буде укладено основний договір оренди.
Таким чином, зважаючи на встановлений судом факт недотримання сторонами правочину всіх необхідних умов для укладення такого договору, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду стосовно задоволення позову та визнання недійсним попереднього договору оренди № 288/2015-п від 15 жовтня 2015 року, зважаючи на укладення його з порушенням закону.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Головуючий
Судді: