Справа № 761/6303/17
Провадження № 2-о/761/132/2017
У Х В А Л А

24 лютого 2017 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Осаулов А.А., розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року Заявник звернувся до Шевченківського району м. Києва, заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, із заявою, відповідно до якої просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт останнього проживання (реєстрації) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.1ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення факту, що мають юридичне значення. Вказаний перелік не є вичерпним.

Разом з тим, відповідно до п. 4 листа Верховного суду України від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Аналогічні положення містить і п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995, № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Як вбачається з матеріалів справи, заявник просить встановити вказаний факт, оскільки Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою останньому було відмовлено з тих підстав, що ним не надано довідки житлово-експлуатаційної організації, тощо, про підтвердження останнього місця проживання (реєстрації) спадкодавця на день смерті.

Вирішення питань, пов'язаних із наданням та отриманням інформації щодо місця реєстрації, регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 02.06.2016 та віднесено до компетенції інших органів (органів реєстрації), тобто чинним законодавством встановлений інший порядок вирішення порушеного заявником у своїй заяві питання.

Згідно ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, слід відмовити, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Додатково суд роз'яснює, що відповідно до листа Мінюсту від 03.03.2016, № 1535/13/32-16 «Щодо надання роз'яснення [стосовно витребування нотаріусами довідок житлово-експлуатаційних організацій при заведенні спадкових справ та видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті осіб, які проживали та були зареєстровані на території проведення антитерористичної операції]», статтею 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Враховуючи наведене, надання довідки житлово-експлуатаційної організації з місця проживання спадкодавців, які проживали та були зареєстровані на території проведення антитерористичної операції, не може вимагатися.

Керуючись положеннями ст.122, 234, 256, 257, 258 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: