Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарі - Томіленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Класикбанк» про стягнення компенсації за несвоєчасне проведення остаточного розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

23.12.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на свою користь 103773,60грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати належних позивачу як звільненому працівникові сум та 10000,00грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з вересня 2011 року працював у ПАТ «Класикбанк» на посаді начальника юридичного управління. 14 червня 2016р., згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1004 було запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Класикбанк» по 14.07.2016р., яку було продовжено по 14.08.2016р. Також визначено уповноважену особу ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації - Северина Ю.П., який 17.06.2016р. видав наказ №31 «Про скорочення штату працівників», згідно якого позивача було попереджено про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням чисельності штату з 19.08.2016р. 12.08.2016р., згідно рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1493 в банку розпочато процедуру ліквідації та призначено Северина Ю.П. уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Класикбанк». 18.08.2016р. Северин Ю.П. видав наказ №2-к, згідно якого позивача було звільнено з роботи 19.08.2016р. на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією. Згідно цього наказу позивачу повинні були виплатити допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за 61 календарний день невикористаної відпустки. 19.08.2016р. позивач був ознайомлений з наказом про звільнення та отримав трудову книжку та розрахунковий лист за серпень 2016 року, в якому була вказана сума, що підлягає виплаті позивачеві в день звільнення - 46569,80грн. Не зважаючи на неодноразові звернення до уповноваженої особи ФГВФО Северина Ю.П., вчасний розрахунок при звільненні проведений не був, у зв'язку з чим позивач залишився без засобів до існування. Першу часткову виплату позивач отримав лише 28.10.2016р., а повний розрахунок з позивачем було проведено 13.12.2016р. Отже, період за який позивачеві не проводилась виплата всіх належних при звільненні сум, з 19.08.2016р. по 13.12.2016р. складає 116 днів, а сума, що належить позивачеві відповідно до ст.117 КЗпП України, за його розрахунками, становить 103773,60грн. Крім того, у зв'язку із несвоєчасним проведенням з позивачем розрахунку та неможливістю отримання належної йому допомоги від держави в районному центрі зайнятості, з вини відповідача позивач фактично залишився без засобів до існування, був змушений звертатися до відповідача із заявами, а в подальшому до суду за захистом своїх прав, у зв'язку з чим зазнавав постійних хвилювань, мав поганий емоційний стан, підвищені психологічні навантаження та шукав можливість для існування без грошових коштів, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків та погіршення стану здоров'я. Завдану відповідачем моральну шкоду позивач оцінює у 10000,00грн. Також в позовній заяві, з посиланням на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вказується на те, що належним відповідачем в даній справі є саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримал заявлені позовні вимоги в повному обсязі з викладених у позові підстав та наполягав на тому, що належним відповідачем у даній справі є саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а банкрутство та відсутність у роботодавця коштів не є підставою для звільнення від обов'язку проведення вчасного розрахунку при звільненні. Стосовно обґрунтування моральної шкоди зазначив, що залишився без коштів для існування, не міг стати на облік в центр зайнятості населення, оскільки роботодавцем не були подані необхідні статистичні дані.

Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі, подала письмові заперечення на позовну заяву (а.с.49-51), в яких зазначено, що згідно відомостей, вказаний в позовній заві, позивач з 12.09.2011р. працював в ПАТ «Класикбанк». Трудові відносини, згідно діючого законодавства, виникають безпосередньо між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. Позивачем не надано будь-яких доказів, що підтверджують факт укладання між Позивачем і Фондом гарантування трудового договору (чи контракту) та існування відповідних трудових відносин. Позивач не був працівником Фонду гарантування про що стверджує і сам Позивач. Отже, Фонд гарантування не може порушити права Позивача. Таким чином, за відсутності трудових відносин, у Фонду гарантування відсутня будь-яка заборгованість по заробітній платі перед Позивачем і обов'язок щодо її відшкодування. Згідно частини третьої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду, зокрема, має право призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов'язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю. При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань керівником ПАТ «КЛАСИКБАНК» є Северин Ю.П. з 15.06.2016. Відповідно до абзацу дев'ятого частини шостої статті 36 Закону, зобов'язання банку, передбачені пунктами 1-4 частини 6 ст. 36 Закону, тобто зобов'язання по виплаті заробітної плати, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. Починаючи з 12.08.2016р. (з дня введення процедури ліквідації) залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «КЛАСИКБАНК» становив 14948,70грн. Тобто, наявні на момент звільнення Позивача фінансові ресурси банку об'єктивно позбавляли Уповноважену особу можливості провести виплати по заробітній платі та вихідній допомозі всім без виключення працівникам банку. Станом на сьогоднішній день у Банку існує заборгованість по заробітній платі як перед звільненими, так і перед працюючими на цей час працівниками. Згідно ст. 50 Закону про СГВФО уповноважена особа Фонду на ліквідацію з дня свого призначення приступає до інвентаризації та оцінки майна з метою формування ліквідаційної маси банку, яка в подальшому буде реалізована. Таким чином уповноваженою особою Фонду гарантування здійснюються дії в межах законодавства спрямовані на погашення заборгованості перед всіма працівниками ПАТ «КЛАСИКБАНК». Згідно частини другої статті 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для реалізації завдань, визначених цією статтею. Також цим Законом встановлена черговість та порядок задоволення вимог до банку, згідно статті 45 Закону встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. При цьому черговість та порядок задоволення вимог до банку за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, визначені статтею 52 Закону, згідно ч.1 якої грошові вимоги щодо заробітної шати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками відносяться до другої черги погашення кредиторських вимог. Також, Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює витрати на ліквідацію неплатоспроможного банку за рахунок коштів банку в межах кошторису витрат банку на здійснення ліквідації. На сьогодні, ПАТ «КЛАСИКБАНК» є самостійною юридичною особою. Банк перебуває у стані ліквідації, але запису про його припинення як юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено. Крім того, норми спеціального закону про СГВФО, який регулює діяльність Фонду, не містять положень, які дають підстави вважати, що Фонд є правонаступником банківської установи, зокрема ПАТ «КЛАСИКБАНК», тому Фонд не може відповідати за будь-якими зобов'язаннями банку. Позов заявлений до Фонду гарантування, однак за змістом позову відсутні належні докази порушення прав Позивача саме Фондом гарантування. Крім того, позовні вимоги обґрунтовуються саме діями Северина Юрія Петровича як керівника ПАТ «КЛАСИКБАНК». Стосовно вимоги позову про стягнення моральної шкоди зазначено, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивач не довів суду з посиланням на належні та допустимі докази спричинення йому моральної шкоди відповідачем. Фондом не допускалося протиправне діяння (дія або бездіяльність) по відношенню до Позивача та не порушувалися його права чи інтереси. В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях.

Представник залученої судом третьої особи ПАТ «Класикбанк» в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, подала письмові заперечення (а.с.53-56), в яких зазначено, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у своїй діяльності керується Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тобто, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. ОСОБА_1 був звільнений з посади Начальника юридичного управління на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією - 19 серпня 2016р. згідно наказу Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КЛАСИКБАНК» №2-К від 18.08.2016р. Відповідно до абзацу дев'ятого частини шостої статті 36 Закону, зобов'язання банку, передбачені пунктами 1-4 частини 6 ст. 36 Закону, тобто зобов'язання по виплаті заробітної плати, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. Згідно ст. 50 Закону уповноважена особа Фонду на ліквідацію з дня свого призначення приступає до інвентаризації та оцінки майна з метою формування ліквідаційної маси банку, яка в подальшому буде реалізована. Пунктом 2 ст.52 Закону встановлена черговість, метою якої є забезпечення неупередженого ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку та врахування їх пріоритетності. Погашення заборгованості перед всіма кредиторами банку відбувається виключно завдяки спрямуванню коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, на погашення такої заборгованості, що не спростовано Позивачем та зазначено у його позовній зайві. Починаючи з 12.08.2016р. (з дня введення процедури ліквідації) залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «КЛАСИКБАНК» становив 14948,70грн. Тобто, наявні на момент звільнення Позивача фінансові ресурси Банку об'єктивно позбавляли Уповноважену особу можливості провести виплати по заробітній платі, вихідній допомозі та інших платежах всім без виключення працівникам банку, в тому числі і ОСОБА_1 Заборгованість ПАТ «КЛАСИКБАНК», що існувала перед всіма без виключення працівниками була значною та станом на 14.12.2016р. погашена в повному обсязі. Уповноваженою особою ФГВФО всі розрахунки по заборгованості з заробітної плати та прирівняних до неї виплат, як перед працюючими так і перед звільненими працівниками, здійснювались відразу та у межах фінансових можливостей, за рахунок надходжень коштів від реалізації майна Банку та погашення позичальниками заборгованості за кредитами. Уповноваженою особою ФГВФО всім без виключення працівникам ПАТ «КЛАСИКБАНК» частинами, в рівному відсотковому співвідношенні, в тому числі і ОСОБА_1, проводився розрахунок заборгованості по заробітній платі. А саме: 27.10.2016р. Позивачу було перераховано частину заборгованості в сумі 12 829 (дванадцять тисяч вісімсот двадцять дев'ять) грн. 00 коп., 10.11.2016р. в сумі 15 187 (п'ятнадцять тисяч сто вісімдесят сім) грн. 00 коп., 30.11.2016р. в сумі 8 678 (вісім тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 00 коп. та 13.12.2016р. в сумі 9 875 (дев'ять тисяч вісімсот сімдесят п'ять) грн. 80 коп. Станом на 14.12.2016р. заборгованість по заробітній платі та інших прирівняних до неї виплатах перед ОСОБА_1 погашена в повному обсязі. З огляду на наявність спеціальної процедури проведення ліквідації та виведення неплатоспроможного банку з ринку, в діях Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КЛАСИКБАНК» відсутня вина по затримці розрахунку по заробітній платі та прирівняних до неї виплат перед Позивачем, як один із обов'язкових елементів складу правопорушення, та, яка є необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст. 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки. Частиною 3 ст. 46 Закону передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Враховуючи те, що на разі ПАТ «КЛАСИКБАНК» знаходиться в стадії ліквідації, стягнення коштів у будь-який спосіб, в тому числі і шляхом задоволення позову, аніж це передбачено Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», призведе до порушення норм чинного законодавства. Крім того, кошти про стягнення яких Позивач звернувся з позовом до суду не є заробітною платою, а тому не можуть підпадати під дію ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також зазначено, що в даному спорі положення ст. 117 КЗпП України можна вважати економічними санкціями по відношенню до Відповідача та третьої особи, які відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час ліквідації не застосовуються. Стосовно стягнення моральної шкоди, представник третьої особи просить врахувати складну економічну ситуацію, що на разі є в Україні та велику кількість банків що знаходяться в стадії ліквідації, що по своїй суті не може впливати нанесеною Позивачу моральної шкоди а ні Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а ні Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КЛАСИКБАНК». Задоволення позовних вимог Позивача неодмінно призведе до заподіяння Державі Україна нічим не обумовленої матеріальної шкоди, пов'язаної із необхідністю здійснення виплат через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що нівелюватиме дух Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також встановлений Державою механізм гарантування вкладників фізичних осіб - громадян України. В судовому засіданні представник третьої особи надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч. 1 ст. 23 КЗпП України).

Згідно частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Судом встановлено, що 12.09.2011р. позивача ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПАТ «КЛАСИКБАНК» на посаду начальника юридичного управління, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с.5).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 14 червня 2016 року №67-рш/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «КЛАСИКБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 14 червня 2016 року № 1004 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КЛАСИКБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «КЛАСИКБАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 15 червня 2016 року до 14 липня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КЛАСИКБАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северину Юрію Петровичу на один місяць з 15 червня 2016 року до 14 липня 2016 року включно. (а.с.6)

Виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 12 липня 2016 року №1206, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ГІАТ «КЛАСИКБАНК» з 15 липня 2016 року до 14 серпня 2016 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КЛАСИКБАНК» Северина Юрія Петровича з 15 липня 2016 року до 14 серпня 2016 року включно. (а.с.7)

Згідно рішення Правління Національного банку України від 11 серпня 2016 року №209-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КЛАСИКБАНК» (а.с.66) виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 12 серпня 2016 року №1493 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КЛАСИКБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». (а.с.67)

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КЛАСИКБАНК» з 12 серпня 2016 року до 11 серпня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КЛАСИКБАНК», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон про СГВФО), в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северину Юрію Петровичу з 12 серпня 2016 року до 11 серпня 2018 року включно. (а.с.8, 67)

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КЛАСИКБАНК» від 18.08.2016 року №2-к ОСОБА_1, начальника юридичного управління, було звільнено з 19.08.2016 року, у зв'язку з ліквідацією згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Підстава - попередження про вивільнення працівників, наказ №31 від 17.06.2016р. Також цим наказом визначено виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку та компенсацію за не використані відпустки з 12.09.2013р. по 19.08.2016р. - загалом за 61 календарний день (а.с.60).

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Обставина не виплати позивачеві в день його звільнення всіх належних до виплати сум, визнана сторонами та третьою особою у справі.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КЛАСИКБАНК» із заявами, в яких викладав вимогу про проведення з позивачем розрахунку (а.с.11-13).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Належна до виплати позивачеві сума в розмірі 46569,80грн. (а.с.10, 61) була виплачена частинами (чотирма виплатами), починаючи з 28.10.2016р., остаточний розрахунок з позивачем здійснений роботодавцем ПАТ «КЛАСИКБАНК» 13.12.2016р., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.62-65) та випискою по картці/рахунку ОСОБА_1 (а.с.16-20).

Заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відповідач та третя особа посилаються на те, що в Банку розпочато процедуру ліквідації, залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «КЛАСИКБАНК» становив 14948,70грн. (а.с.57), існувала заборгованість по заробітній платі та прирівняних до неї виплат перед усіма працівниками Банку, яка була погашена станом на 14.12.2016р. (а.с.58).

З такими доводами в обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову суд не погоджується, виходячи з наступного.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Однак, згідно п. 3 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №76цс14, Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (частина шоста статті 12 у редакції Закону від 13 липня 2002 року, частина п'ята статті 19 у редакції Закону від 18 січня 2013 року, які були чинними на час існування спірних правовідносин) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Час затримки розрахунку при звільненні становить з 19.08.2016р. по 13.12.2016р. включно.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється, якщо працівник не мав заробітку не з вини працівника, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п. 3 Порядку, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Як убачається з довідки про заробітну плату ОСОБА_1 (а.с.21), позивачу нарахована заробітна плата: у червні 2016р. - 18468,43грн.; у липні 2016р. - 20000,00грн.

Саме з цих сум підлягає розрахуванню середньоденна заробітна плата з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів при її виплаті.

Разом з тим, не зважаючи на обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках.

Відповідно до ч.2 ст. 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для: 1) виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами відповідно до цього Закону; 2) покриття витрат, пов'язаних з виконанням покладених на Фонд функцій та повноважень, зокрема, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду, у тому числі витрат Фонду, передбачених частиною восьмою статті 39 цього Закону; 2-1) погашення облігацій і виплата доходів за ними (сплата векселів), враховуючи витрати, пов'язані з їх розміщенням (видачею); 2-2) покриття витрат, пов'язаних із залученими Фондом кредитами; 3) забезпечення поточної діяльності Фонду, утримання його апарату, розвитку його матеріально-технічної бази в межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду; 4) надання фінансової підтримки приймаючому або перехідному банку; 7) надання цільової позики банку для оплати витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності банку, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 36, пунктами 7 і 8 частини другої статті 37 та частиною четвертою статті 47 цього Закону; 8) формування статутного капіталу перехідного банку, спеціалізованої установи; 10) повернення гарантійних внесків, перерахованих учасниками відкритого конкурсу у випадках, передбачених цим Законом.

Як визначено частиною 3 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Відповідно до норм трудового законодавства, які наведені вище, відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу може нести тільки ПАТ «КЛАСИКБАНК» з яким позивач перебував у трудових відносинах, проте позивачем в якості відповідача визначено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб і саме з Фонду позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а не з юридичної особи, з якою позивач перебував у трудових відносинах.

В судовому засіданні позивач наполягав на стягненні середнього заробітку саме з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, наголошуючи на тому, що вважає саме Фонд належним відповідачем у даній справі.

Втім, перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем пред'явлено позов до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не був роботодавцем позивача та не несе відповідальності за порушення його трудових прав.

Оскільки в позовній заяві викладені вимоги до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не до Публічного акціонерного товариства «КЛАСИКБАНК», даний позов пред'явлений до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в його задоволенні.

Також, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Враховуючи, що вимога позову про стягнення моральної шкоди заявлена позивачем з підстав заподіяння такої шкоди внаслідок не проведення вчасного розрахунку при звільненні, суд виходячи з наведених вище вимог законодавства, не вбачає підстав для її задоволення, оскільки вона є похідної від першої позовної вимоги і також заявлена до неналежного відповідача. Також позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Виходячи з наведеного, суд відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в повному обсязі.

При цьому, суд роз'яснює позивачу, що він не позбавлений права на пред'явлення позовних вимог до належного відповідача.

Сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір за вимогою про стягнення моральної шкоди, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд відносить за рахунок позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 21, 47, 94, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 179, 208, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Класикбанк» про стягнення компенсації за несвоєчасне проведення остаточного розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя