АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3439/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/41/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування вимог посилалось на те, що 06.06.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі Статуту та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ІFN0GК00000005, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 34452 Доларів США у вигляді не поновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, з кінцевим терміном повернення до 06.06.2025року. Взяті на себе зобов'язання відповідачка не виконує, у зв'язку з чим просить суд позов задовольнити, стягнути із боржника заборгованість по кредиту, а саме: 24725,79 доларів США, що еквівалентно 629024,10 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено .

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПриватБанк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування вимог посилається на те, що суд помилково відмовив у позові на підставі висновку аудитора. Зазначає, що наданий відповідачкою висновок не може бути належним доказом у справі, оскільки він виконаний спеціалістом приватної установи та на офіційному сайті Міністерства юстиції України в реєстрі судових експертів не виявлено особу, яка робила дане дослідження.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.

Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності позивача .

Відповідачка заперечила апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення .

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив з того, що правових підстав для задоволення позову немає, оскільки відповідачкою повністю виконано зобов'язання перед банком, що підтвержується аудиторським висновком.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення районного суду вказаним вимог не відповідає.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Судом встановлено, що 06.06.2005 року між ПриватБанком, правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі Статуту та відповідачем ОСОБА_2, було укладено кредитний договір №ІFN0GК00000005, відповідно до умов якого останній надано кредит в розмірі 34452 Доларів США у вигляді не поновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, з кінцевим терміном повернення до 06.06.2025року.

З матеріалів справи вбачається, що кредитором повністю виконано зобов'язання перед відповідачем ОСОБА_3, яка одержала кредит у розмірі 34452 Доларів США на придбання житла у сумі 29000 Доларів США та сплату страхових платежів у сумі 5452 Доларів США.

Відповідач не виконувала взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії за користування ним, у зв'язку з чим станом на 02.02.20І6 року виникла заборгованість по кредиту перед ПАТ «ПриватБанк» в сумі 24725,79 доларів США, що еквівалентно 629024,10грн. з яких 22480,25 доларів США - заборгованість за кредитом; 2159,46 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 60,90 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 25,18 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, в порушення ст.212 ЦПК України не перевірив допустимість та достовірність доказів, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, не надав належної оцінки, що потягнуло за собою неправильне вирішення даного спору.

У матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, який підписано уповноваженою особою та скріплено печаткою, колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок є належним доказом розміру існуючої заборгованості за кредитним договором.

За правилами змагальності сторін (ст. 10 ЦПК України) саме відповідач має спростувати наявність такої заборгованості чи її розмір.

Однак наданий відповідачкою, як доказ відсутності заборгованості аудиторський звіт від 15.06.2016 року про фактичні результати аналізу Кредитного договору №ІFN0GК00000005 від 06.06.2005 року, укладеного ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» не містить жодних розрахунків на спростування розміру існуючої заборгованості, а тому на думку колегії суддів не є належним та допустимим доказом.

Доводи відповідачки, що наявні розрахунки банку свідчать про відсутність заборгованості грунтуються на припущеннях, а тому колегія суддів не береїх до уваги.

В суді апеляційної інстанції відповідачка зазначила, що не заявляла клопотання про призначення експертизи по справі ні в суді першої інстанії, ні в суді апеляційної інстанції, хоч їй було розяснене дане право, оскільки вважає, що в справі достатньо доказів які свідчать про відсутність заборгованості.

Відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки належних та допустимих доказів на спростування розміру існуючої заборгованості відповідачем не надано, наданий розрахунок Банку є належним доказом розміру існуючої заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч.1 ст. 309 цього Кодексу порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

З огляду на викладене має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що дає підстави скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованість за кредитним договором в розмірі 24725,79 доларів США, що еквівалентно 629024,10 грн., з яких : 22480,25 доларів США - заборгованість за кредитом; 2159,46 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 60,90 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 612,93 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ ПриватБанк підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 7579 грн.

Керуючись ч.2 ст.307, ст.ст.309; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів,- ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити .

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованість за кредитним договором в розмірі 24725,79 доларів США, що еквівалентно 629024,10 грн.

Стянути з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ Приватбанк судові витрати по справі в сумі 7579 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4