Справа № 444/2183/16 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/1154/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Іванова О.О.,

з участю ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину земельної ділянки, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0850 га, яка розташована в АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_3. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки с. Гійче, Жовківського району Львівської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Гійче, Жовкіського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 паспорт НОМЕР_4 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 06.12.1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що нею було подано позов про визнання спірної земельної ділянки її особистою приватною власністю та судом першої інстанції було відкрито провадження у справі за цим позовом. Стверджує, що суд безпідставно відхилив її клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи за позовом про визнання спірної земельної ділянки її особистою приватною власністю. Зазначає, що судом першої інстанції не було проведено огляду справ у судовому засіданні, матеріали яких підтверджували припинення з позивачем фактичних шлюбних стосунків. Також суд не надав належної оцінки долученим до матеріалів справи довідкам, актам та поясненням, з яких вбачається, що між нею та позивачем припинені шлюбні відносини. Просить зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 444/2183/16-ц, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований 02.10.2004 року в Гійченській сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 15, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 від 10.05.2005 року.

Як вбачається з державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6 від 16.06.2011 року ОСОБА_2 на підставі рішення Жовківської міської ради Львівської області 7 сесії 6 скликання № 53 від 28.04.2011 року належить земельна ділянка площею 0,0850 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1

21.10.2013 року Жовківським районним судом Львівської області ухвалено рішення, яким шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Законом України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 року, який набрав чинності 08.02.2011 року, статтю 61 Сімейного кодексу України було доповнено ч. 5 такою змісту: «об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації».

Ця норма була виключена Законом України від 17 травня 2012 року «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року. Даним законом режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено, а саме ч. 1 ст. 57 СК України доповнено п. 5 відповідно до якого особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Тобто правовий режим спірної земельної ділянки змінювався.

У період з 08 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішення № 53 про передачу земельної ділянки, яка розташована у АДРЕСА_1 прийнято 7 сесією 6-го скликання Жовківської міської ради 28.04.2011 року, а 16.06.2011 року проведено державну реєстрацію цієї земельної ділянки, тобто в час коли згідно норм Сімейного кодексу України дана земельна ділянка вважалася об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги твердження відповідачки, що вона з позивачем не проживають разом із червня 2009 року, оскільки шлюб між ними було розірвано рішенням суду лише 21.10.2013 року, а тому лише після набрання законної сили даним рішенням суду позивач та відповідач не вважаються подружжям.

З вказаного рішення не вбачається, що судом встановлювався час припинення спільного проживання - з 2009 року. (а.с. 4)

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції вірно встановив, що спірна земельна ділянка набута сторонами за час перебування в шлюбі в період дії ч. 5 ст. 61 СК України в редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913- VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, відповідно до якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності у тому числі приватизації, та дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0850 га, яка розташована в АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, так як такі є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.