У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

9 березня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

при секретарі Войтович Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2016 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання частково недійсним договору дарування частини квартири, визнання права власності.

10 січня 2017 р. ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

20 лютого 2017 р. ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову в якій він просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2017 відмовлено ОСОБА_1Ю у задоволенні заяви про забезпечення позову, з тих підстав, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на всю вищезазначену квартиру, не відповідав розміру позовних вимог, які предявляються до відповідачів, а також не був співмірним із заявленими вимогами.

9 березня 2017 р. позивачем ОСОБА_1 знов подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування заяви зазначив, що ним подано вищевказану позовну заяву, в якій він просив частково визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 26.09.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_4 за р.№ 788, в частині дарування ? квартири, та визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Вважає, що на теперішній час право власності на квартиру оформлено на ОСОБА_3, та будь - які обмеження щодо продажу нею квартири відсутні. В разі продажу нею квартири позивач буде позбавлений можливості повернути собі належну йому за рішенням суду частину квартири, що в подальшому зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 94 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи та заяви про забезпечення позову, між сторонами виник спір з приводу визнання частково недійсним договору дарування частини квартири, визнання права власності.

Так, за змістом позовної заяви, 18 серпня 2004 р. спірну квартиру було придбано за час шлюбу між позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_2, яка і була зазначена покупцем в договорі купівлі-продажу.

Однак, за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2010 р., яке набрало законної сили, було визнано за позивачем право власності на ? частину спірної квартири. В листопаді 2016 р. з метою проведення державної реєстрації належної позивачу частини квартири він звернувся до Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, але рішенням державного реєстратора йому відмовлено в державній реєстрації прав у звязку з тим, що квартира в цілому належить іншій особі - відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 26.09.2014.

З урахуванням наданих суду документів, наявні підстави вважати, що на даний час квартира АДРЕСА_3 знаходиться у власності відповідача ОСОБА_3

Враховуючи, що обсяг позовних вимог стосується ? частини спірної квартири, суд доходить висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 1/2 частину вищезазначеної квартири відповідає розміру позовних вимог, які предявляються до відповідачів, а також є співмірним із заявленими вимогами.

Крім того, позивач в заяві про забезпечення позову вказує, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідач має у наявності оригінали правовстановлюючих документів та має змогу розпорядитись майном.

Аналізуючи надані суду документи, суд доходить висновку, що поданий до суду позов має майновий характер, тому, дійсно, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим реальне виконання рішення.

Обираючи вид забезпечення позову, суд враховує, що позивач посилався на необхідність вжиття заходів забезпечення позову з метою уникнення відчуження вказаної квартири, з огляду на що, суд, з урахуванням встановлених вище обставин, вважає, що в даному випадку доцільно обрати вид забезпечення позову у вигляді арешту.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати у даній справі заходи забезпечення позову, про які просить позивач, з огляду на що задовольняє його заяву у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання частково недійсним договору дарування частини квартири, визнання права власності накласти арешт на

? частину квартири АДРЕСА_4, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 26.09.2014 за реєстровим №788.

Інформація відповідно до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»:

Стягувач: ОСОБА_1, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Боржник: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН не відомий, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Копію ухвали для виконання направити до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області.

Ухвала на підставі частини девятої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя в 5-денний строк з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» ухвала може бути предявлена до виконання протягом трьох років, починаючи з наступного дня після її прийняття.

Суддя А.В. Шалагінова