Справа № 159/164/17
Провадження № 2/159/299/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів та зміну способу їх стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач 18.01.17 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 20.01.11 р. з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. На підставі вказаного вище судового рішення було видано виконавчий лист, що був звернений до виконання відповідачем шляхом подання до В ДВС Ковельського МРУЮ Волинської області. Останнім було відкрито виконавче провадження № 243 055 72. За станом на 18.01.17 р. його заборгованість по аліментах - за станом на 10.10.12 р. - складає біля 19 000 грн.. На час призначення аліментів він не заперечував з приводу їх розміру, так як на той час працював черговим по парку на залізничному транспорті і мав достатню зарплату, сплачував аліменти, однак, з 12.05.15 р. його було звільнено з роботи і на даний час він є непрацюючим; заробітку, доходу не має, і, відповідно, не має можливості влаштуватись на роботу за спеціальністю із таким заробітком, що був би необхідним і достатнім для утримання, зокрема, дитини. Покликаючись на ч. 1 ст. 192 СК України, зазначає, що його матеріальний стан на даний час не дає можливості сплати аліментів у частці від заробітку (доходу), так як такого він не має; змінився його матеріальний стан в сторону погіршення. Нерухомості у власності він не має. Крім того, на його утриманні перебуває матір похилого віку. Покликаючись на ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183, ст. 182, абз. 3 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», ст. ст. 184, 192 СК України, просить позов задовольнити та змінити - зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за вищезазначеним судовим рішенням? змінивши спосіб їх стягнення, а саме: стягувати у твердій грошовій сумі у розмірі 506 грн. 70 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідачем подано письмове заперечення проти позову, обґрунтоване тим, що шлюб, укладений між сторонами, було розірвано. За час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4, 05 р. н.. За вказаним вище рішенням суду від 20.01.11 р. було стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти у вказаному вище розмірі на утримання спільної неповнолітньої дитини. Стягнень за виконавчим документом з позивача не проводиться. Позивач інших утриманців не має. Мати позивача не перебуває на утриманні позивача. Позивач є працездатного віку, не позбавлений права на працевлаштування. Задоволення позову в частині зменшення суми аліментів порушить її та неповнолітньої дитини сторін права. Позивач не сплачує при суджених аліментів на даний час. З кожним роком потреби дитини на утримання збільшуються, тому вважає вимогу про зменшення розміру аліментів необґрунтованою. З 12.05.15 р. - дата звільнення - позивач не працював за спеціальністю, не отримував заробітку, а тому просить критично оцінити наведену позивачем обставину - перебування матері позивача на утриманні останнього. Мати позивача є 1944 р. н., отримує пенсію, забезпечена. Позивач добровільно дитину сторін не утримує, має заборгованість по сплаті аліментів, постійно приховує розмір своїх доходів. За станом на 31.10.16 р. борг по аліментах складає 18 365 грн.. Вона з 01.11.16 р. не працює, перебуває у відпустці у зв»язку з вагітністю та пологами, а тому її матеріальне становище погіршилось. Покликаючись на ст. 180, п. 1 ст. 184 СК України, зазначає, що сума аліментів, запропонована позивачем - 506 грн. 70 коп., для неї є неприйнятною. Просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - по 960 грн. щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення дитиною повноліття від дня пред»явлення заперечення.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, обгрунтувавши його вищенаведеними доводами, суду додатково пояснив, що він хворіє, у зв»язку з чим не зміг продовжувати свою роботу та був переведений на іншу. Однак, ця робота його не влаштовувала, тому він звільнився за згодою сторін. Працевлаштуватись не може, однак, і на облік в центр зайнятості як такий, що шукає роботу, не ставав. Серед інших утриманців - мати похилого віку, яка є членом його сім»ї, отримує пенсію. Серед інших членів його сім»ї - сестра з дитиною, брат, який хворіє, тому матір утримує та за останньою доглядає саме він. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила частково, а саме: в частині зменшення суми аліментів, суду пояснила, що, дійсно, неповнолітній син сторін перебуває на її утриманні. Не заперечує, що за вказаним вище судовим рішенням було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін. Зазначає, що позивач заборгував значну суму аліментів. Вважає, що матір не є на утриманні лише позивача з огляду на склад сім»ї останнього; хвороба позивача не доведена в суді належними доказами. У вирішенні справи покладаться на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Дрозднівською сільрадою Ковельського району Волинської області, сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до копії виконавчого листа, виданого Ковельським міськрайсудом Волинської обл. 07.02.11 р., за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 20.01.11 р. у цивільній справі № 2 - 145/11 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що набрало законної сили 31.01.11 р., дійсно, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання вищезазначеної дитини як неповнолітньої, у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви - 22.12.10 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до копії паспорта відповідача серії НОМЕР_2, виданого Ковельським РВ У ДМС України у Волинській області 15.10.16 р., її прізвище на даний час - «ОСОБА_2".

Як стверджується копіями: постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 24305572 від 09.02.11 р., В ДВС Ковельського МРУЮ Волинської області було відкрито виконавче провадження по виконанню вищезазначеного виконавчого листа по виконанню рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 20.01.11 р. у цивільній справі № 2 - 145/11 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини; копією листа В ДВС Ковельського МУЮ Волинської області № 5 731/20 від 09.02.11 р.. адресованого ОСОБА_1, ОСОБА_2, стверджується, що про винесення вказаної вище постанови було повідомлено позивача як боржника, відповідача як стягувача за виконавчим документом.

Та обставина, що позивач з 12.05.15 р. звільнився з роботи за згодою сторін, а не з іншої причини, що могла бути визнана судом поважною як така, що пов»язана зі станом здоров»я позивача тощо, стверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3, заповненої на ім»я позивача 05.02.05 р., та, крім того, відповідачем не оспорюється.

Та обставина, що позивач направлявся на амбулаторне обстеження до невролога Ковельського МТМО військкоматом 21.07.15 р. з приводу захворювання, копію якого надав суду позивач, на думку суду, не є належним доказом того, що позивач має захворювання, що унеможливлює його працевлаштування, перешкоджає отриманню ним, у т. ч. несталого чи періодичного грошового доходу чи доходу у натуральній формі тощо в період з дати його звільнення до дати звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідач же в суді пояснила, що їй не відомо про такого характеру захворювання позивача.

Як слідує з копії довідки № 529 від 22.12.16 р., виданої Дрозднівською сільрадою Ковельського району Волинської області, позивач проживає у АДРЕСА_1.

Як слідує з довідки № 526 від 22.12.16 р., виданої Дрозднівською сільрадою Ковельського району Волинської області, позивач проживає у АДРЕСА_1 і у складі його сім»ї є мати, 11.11.44 р. н., сестра, 76 р. н., брати, відповідно, 71 та 87 років народження.

Та обставина, що спільна неповнолітня дитина сторін в даний час проживає у складі сім»ї відповідача, позивачем не оспорюється.

Суд приходить до висновку, що оскільки у складі сім»ї позивача проживає мати похилого віку, яка, дійсно, є непрацездатною, однак, у складі цієї ж сім»ї проживають ще троє повнолітніх її дітей, обов»язок по утриманню матері позивача несуть також і вони як діти.

Посилання позивача на ту обставину, що інші діти його матері - його сестра та брати не мають можливості утримувати матір, хоча є працездатного віку, так як, відповідно, сестра - не працює, має на утриманні неповнолітню дитину; брат - хворіє, інший брат - проживає фактично за іншою адресою, на увагу суду не заслуговують та жодним доказом не стверджені. Тобто, суд враховує, що тягар утримання непрацездатної матері позивача не лежить виключно на позивачеві з огляду на наявність у його матері ще трьох повнолітніх дітей працездатного віку.

Як слідує з копії розрахунка заборгованості по аліментах, виданого Рівненським МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області, за період з 12.05.15 р. по 31.08.16 р. у позивача як боржника перед відповідачем як стягувачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини в сумі 1 923 грн. 50 коп.; існує заборгованість по аліментах за станом на 31.10.16 р. в сумі 16 441 грн. 50 коп..

Як слідує з довідки - розрахунка № 1 593/04 - 31/18 від 15.11.16 р., виданої Ковельським МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, за період з 01.09.16 р. по 31.10.16 р. у позивача як боржника перед відповідачем як стягувачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини в сумі 1 923 грн. 50 коп.; існує заборгованість по аліментах за станом на 31.10.16 р. в сумі 18 365 грн..

Тобто, з місяця звільнення роботи і по листопад 2016 р. позивач не сплачував аліменти на утримання дитини сторін.

Як слідує з довідки - розрахунка № 325/04 - 31/18 від 23.02.17 р., виданої Ковельським МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, за період з 01.09.16 р. по 31.01.17 р. у позивача як боржника перед відповідачем як стягувачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини в сумі 885 грн. 25 коп.; існує заборгованість по аліментах за станом на 31.01.17 р. в сумі 17 326 грн. 75 коп..

Тобто, з вересня 2016 р. січень 2017 р. позивач, хоча не був офіційно працевлаштований, сплатив 3 990 грн. аліментів на утримання дитини сторін.

Відповідно до копії листка непрацездатності серії АДЕ № 006532, довідки підрозділу ПВД Ковель РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», відповідачеві призначалась допомога у зв»язку з вагітністю та пологами з 01.11.16 р. по 06.03.17 р..

Тобто, позивач, крім спільної дитини сторін, на даний час має на утриманні ще одну дитину, сама є непрацездатною.

У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як зазначено у ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення здоров»я.

Отже, судом встановлено, що у сторін на даний час є вищезазначена спільна неповнолітня дитина, аліменти на утримання якої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто в судовому порядку за рішенням суду від 20.01.11 р. у частці від доходу позивача, щомісячно.

На час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів позивач працював та мав сталий доход, 1 утриманця - спільну дитину сторін віком до 6 р. і його матір вже була пенсійного віку.

На час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів відповідач працювала та мала сталий доход, 1 утриманця - спільну дитину сторін віком до 6 р..

Тобто, при визначенні розміру аліментів судом було враховано наявність у ОСОБА_1 як спільної з ОСОБА_2 дитини віком до 6 р., так і матері похилого віку.

На даний час позивач є непрацюючим, хоча є працездатного віку. Він не надав суду доказів непрацездатності (наявності групи інвалідності тощо), а отже, не має регулярного, сталого доходу та його доход можна визначити як несталий, мінливий. Відповідач є непрацездатною і має, крім дитини сторін віком від 6 до 18 р., на утриманні ще одну неповнолітню дитину віком до 6 р..

Тобто, змінився матеріальний стан позивача - він не працює офіційно травня 2015 р. по даний час. Сімейний стан позивача не змінився: мати позивача як перебувала на його утриманні за станом на 20.01.11 р. так і перебуває на його утриманні на даний час.

Наявність у позивача суми заборгованості по сплаті аліментів суд не розцінює як обставину, що свідчить про погіршення його матеріального стану, з огляду на те, що нарахований борг відповідно до положень чинного законодавства та виник по вині позивача. Позивач, відразу після звільнення з роботи мав можливість подати до суду позов про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (зміну способу стягнення аліментів), зменшення розміру аліментів, тощо, однак, цього не зробив. Доказів протилежного суду не надав.

Змінився в сторону погіршення і матеріальний стан відповідача - вона на даний час є непрацездатною та має двох утриманців. Змінився і сімейний стан відповідача - вона уклала повторний шлюб.

Доводи відповідача, наведені нею у письмовому запереченні проти позову у тій їх частині, що позивач має сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 960 грн., також на увагу суду не заслуговують, так як вона не надала суду доказів того, що позивач має такий (несталий чи неофіційний) доход, що надало б йому змогу сплачувати аліменти у такій сумі.

А тому, з врахуванням наведеного вище, позов слід задовольнити частково, врахувавши, що необхідно змінити лише спосіб стягнення аліментів з частки від заробітку на тверду грошову суму у розмірі, що відповідав би положенням СК України та з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на даний час, встановленого законодавчо.

В решті позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 180, 182, 192, 191, 184 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що присуджені за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.01.11 р., стягнувши їх у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 (сімсот) грн. щомісячно, починаючи з дня набрання чинності даним рішення суду та продовжуючи до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської обл. у слідуючому порядку: апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк