Провадження № 2/537/143/2017
Справа № 537/5548/16-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2017 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., при секретарі Герасименко Л.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичних осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Полтавської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою відповідно до якої просили суд винести рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/6 часток квартири АДРЕСА_1, зокрема на 3/6 частки як на частку у спільному майні подружжя, на 2/6 частки у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 29.03.2016 року, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 29.03. 2016 року.

Свої вимоги мотивували там, що згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради депутатів трудящих від 03.10.1977 року за №870 було затверджено Акт державного приймання 9-поверхового 144-квартирного житлового будинку ЖБК №4 в кварталі №44 по вул..Республіканській №206 в м. Кременчуці, а також затверджено список громадян на заселення цього будинку.

На підставі цього рішення ОСОБА_4 було видано ордер №694 серії «К» на право зайняття ним та його родиною (дружиною та двома дітьми) 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_2. На підставі вищевказаного ордеру їх родина заселилася у вищевказану квартиру, у якій і постійно проживала.

Згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради народних депутатів від 18.02.1988 року «Про перейменування частини вулиці Республіканської у вул.. Макаренка, а вул.. Макаренка на вул.. Ревенко» їх будинку було змінено номер з №206 на №146.

ОСОБА_4 був членом ЖБК №48/144, коштом якого було збудовано цей житловий будинок. Після заселення, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як і усі члени ЖБК №48/144, які отримали квартири у буд №146 по вул.. Республіканській, вирішили викупити свою квартиру та спільно з чоловіком тривалий час інвестували грошові кошти для виплати пайових внесків за квартиру. Коли ними було сплачено останній пайовий внесок, ОСОБА_1 не пам'ятає, але станом на 26.11.1992 року вартість квартири було сплачено повністю, про що свідчить довідка за №105 від 26.11.1992 року видана ЖБК №48/144. Про те, що в інвестуванні та фінансуванні квартири АДРЕСА_3 брали спільну участь ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 свідчить довідка ОСББ - 48 від 30.05.2016 року за №106.

ОСОБА_1 вважає що квартира АДРЕСА_4 є спільною власністю подружжя, і що вона та її чоловік на час виникнення права власності мали в ній рівні частки - по 1/2 за кожним.

29 березня 2016 року помер ОСОБА_4, який доводився чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2.

Після його смерті відкрилася спадщина яка складалася зокрема із 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3.

Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_4 не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги є його дружина ОСОБА_1, його син ОСОБА_2, а також його донька ОСОБА_6. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4. ОСОБА_6 у встановлений законом строк відмовилася від своєї частки на користь ОСОБА_1.

Оскільки, як зазначалося вище, Закон України «Про власність» не пов'язував виникнення права власності на нерухоме майно із його державною реєстрацією, ОСОБА_1 та її чоловік не зверталися до органів місцевого самоврядування з проханням видати їм свідоцтво про право власності на цю квартиру та відповідно ними не було здійснено реєстрацію права власності на цю квартиру у БТІ, яке на той час виконувало функції державного реєстратора.

З метою надання нотаріусу правовстановлюючих документів на спірну квартиру, які б відповідали вимогам закону «Про нотаріат» ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 та попрохала зареєструвати її та чоловікове право власності на спірну квартиру. 06.06.2016 року ОСОБА_1 отримала рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмову державний реєстратор мотивувала тим, що з огляду на подані документи, зокрема довідку ЖБК №48/144 від 26.11.1992 року за №105, ордеру №694 серії «К» списку громадян на заселення житлового будинку, членом ЖБК був ОСОБА_4, а довідка, яка видана ОСББ у якій вказано, що фінансування паю здійснювалося саме подружжям, не входить до переліку документів, передбачених п. 63 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не може слугувати підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_1.

З огляду на це ОСОБА_1 не має можливості належним чином зареєструвати право власності на свою частку в кооперативній квартирі, що і є однією із підстав для звернення до суду із даним позовом.

Так само, зареєструвати право власності на частку квартири, яка належала ОСОБА_4 не вбачається за можливе, оскільки чинний закон про реєстрацію речових прав вимагає наявності власника або його довіреної особи для подання документів на реєстрацію нерухомого майна.

У зв'язку з тим, що позивачі не надали державному нотаріусові правовстановлюючі документи на частку у праві власності на кооперативну квартиру, яка належала ОСОБА_4 на день відкриття спадщини, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, при цьому зазначивши, що Позивачеві ОСОБА_1 належить право на 2/3 частки у спадковому майні, а Позивачеві ОСОБА_2 на 1/3 частку у спадковому майні та порадив звернутися за захистом своїх прав до суду.

Оскільки вони на сьогоднішній день являються спадкоємцями за законом, що належним чином прийняли спадщину після померлого 29.03.2016 року ОСОБА_4, однак, оформити право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5, що належала померлому, у порядку спадкування не вбачається за можливе, оскільки правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно не зареєстровані у встановленому законом порядку, вони змушені були звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що зазначені в позові.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Полтавської області в судове засідання не зявився, хоча завчасно направив до суду заяву, відповідно до якої просив справу розглянути у його відсутність та винести рішення у відповідності до норм чинного законодавства України.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечувала.

Представник третьої особи Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, хоча завчасно направив до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутність та рішення винести на розсуд суду.

Представник третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області в судове засідання не з»явився, хоча завчасно направив до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у відсутність представника відділу та рішення винести на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивачів та третьої особи ОСОБА_6, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КЕ №250992, яке видане міським РАЦС м.Кременчука Полтавської області 09.06.1973 року ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.06.1973 року.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради депутатів трудящих Полтавської області №870 від 03.10.1977 року затверджено акт державного приймання 9-поверхового 144-квартирного житлового будинку ЖБК №4 в кварталі 44 по вул.. Республіканській №206 в м. Кременчуці та затверджено список громадян на заселення цього будинку.

Згідно списку громадян на заселення житлового будинку по вул.. Республіканській, 206 в м.Кременчуці, затвердженого рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради депутатів трудящих Полтавської області №870 від 03.10.1977 року, в квартиру №105 загальною площею 57 кв.м. підлягають заселенню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ордеру №64 серії К, виданого на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради депутатів трудящих Полтавської області №870 від 03.10.1977 року, ОСОБА_4 з сім»єю із чотирьох осіб надано право зайняття квартири АДРЕСА_6.

Згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради народних депутатів Полтавської області №133 від 18.02.1988 року «Про перейменування частини вулиці Республіканської у вул.. Макаренка, а вул.. Макаренка на вул.. Ревенко», будинку №206 по вул.. Республіканській в м. Кременчуці було змінено номер на №146.

Згідно довідки виданої правлінням Житлово будівельного кооперативу №48/144 за вих..№105 від 26.10.1992 року на імя ОСОБА_4., який проживає в квартирі №105 в кооперативному будинку №146 по вул..Республіканській в м. Кременчуці, повна вартість квартири складає 6210 руб. та вартість квартири виплачена повністю.

Відповідно до довідки, виданої головою ОСББ - 48 за вих..№106 від 30.05.2016 року, в інвестуванні та фінансуванні квартири АДРЕСА_7 приймали участь члени ОСББ - 48 ОСОБА_4 і ОСОБА_1 та вартість квартири виплачена повністю.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст..12 Закону України «Про власність», що був чинним на час виникнення вказаних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до ст..15 Закону України «Про власність», що був чинним на час виникнення вказаних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до п. 5-1, п. 6 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру. До повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

Згідно ст..16 Закону України «Про власність», що був чинним на час виникнення вказаних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Ст.ст.22, 28 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, відповідно до ст. 146 ЖК України, п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, норм чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС (статті 22, 24, 28, 29), а також розяснень Пленуму Верховного Суду України в підпункті «а» п. 6 постанови від 18 вересня 1987 р. № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» та підпункті «а» п. 11 постанови від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном.

Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, повна сплата пайових внесків в ЖБК №48/144 за спірну квартиру була здійсненна подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, то вказана квартира є їх спільним майном та їх частки у праві власності на квартиру є рівними і складають по 1/2 частці.

29 березня 2016 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І КЕ №318297, яке видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_3 міського управління юстиції у Полтавській області 29 березня 2016 року.

Позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4А та позивачки ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №434307, яке видане Крюківським районним РАГС 15.02.1977 року.

Третя особа по справі - ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_4А та позивачки ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №316785, яке видане міським ЗАГС м.Кременчука 11.12.1973 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ КЕ №306913, яке видане Крюківським районним відділом ЗАГС м.Кременчука 19.03.1993 року.

Відповідно до ст..1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст..1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦПК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом, у першу чергу спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 увійшла його дружина позивач по справі ОСОБА_1, його син позивач по справі ОСОБА_2 та його дочка третя особа по справі ОСОБА_6.

Відповідно до ст..1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст..1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Ст..1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

06 липня 2016 року ОСОБА_6, як спадкоємець ОСОБА_4 першої черги за законом, подала державному нотаріусу Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 заяву про відмову від належної їй частини спадкового майна на користь ОСОБА_1, що залишилось після померлого 29.03.2016 року ОСОБА_4 та вказана відмова від прийняття спадщини, протягом строку встановленого ст..1270 ЦК України, останньою не відкликалась.

06 липня 2016 року ОСОБА_2, як спадкоємець за законом першої черги, подав державному нотаріусу Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлого 29.03.2016 року ОСОБА_4.

06 липня 2016 року ОСОБА_1, як спадкоємець за законом першої черги, подала державному нотаріусу Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлого 29.03.2016 року ОСОБА_4.

28 жовтня 2016 року ОСОБА_1, як спадкоємець за законом першої черги, звернулася до державного нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після померлого 29.03.2016 року ОСОБА_4, а саме на 2/3 частки спадкового майна 1/2 частки квартири АДРЕСА_8 та одночасно просила видати їй свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя, згідно ст..ст.60 70 СК України, так як квартира придбана ними в період зареєстрованого шлюбу.

28 жовтня 2016 року ОСОБА_2, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до державного нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після померлого 29.03.2016 року ОСОБА_4, а саме на 1/3 частку спадкового майна 1/2 частку квартири АДРЕСА_8.

Постановою державного нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.10.2016 року, відмовлено ОСОБА_1, ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_9, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_8.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст..1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом квартира АДРЕСА_8 належить в рівних частках по 1/2 частині ОСОБА_4, який помер 29.03.2016 року та ОСОБА_1, як майно набуте за час шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є такими, що прийняли спадщину після померлого 29.03.2016 року ОСОБА_4, то суд приходить до висновку, що позов є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню та за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_10, як на майно набуте за час шлюбу та на 2/6 частки квартири в порядку спадкування після померлого 29.03.2016 року ОСОБА_4, а за ОСОБА_2 необхідно визнати право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_10 в порядку спадкування після померлого 29.03.2016 року ОСОБА_4

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 79, 81, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст..ст. 328, 1216 1218, 1220 1223, 1261 1270, 1236, 1258, 1278, 1296 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Полтавської області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 5/6 частку квартири АДРЕСА_10.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_10.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: