Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/2386/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2017 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Лисюк І.О.

при секретарі Федорів О.П.,

представника позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача адвоката ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет: спору орган опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з зазначеним позовом на підставі ст. 405 ЦК України, посилаючись на те, що він проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 та згідно договору дарування від 14 березня 2001 року є власником зазначеного житлового будинку. В цьому домі були зареєстровані: ОСОБА_3, його колишня дружина, дочка ОСОБА_4 зі своїм сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розлучення ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, а дочка ОСОБА_4 разом з сином ОСОБА_9 з липня 2013 року проживають у ІНФОРМАЦІЯ_4 і по місцю реєстрації не появляються, у вказаному будинку не проживають. Реєстрація відповідачів за цією адресою порушує його права і, оскільки вони там фактично не проживають, вважає, що вони втратили право користуватися зазначеним житлом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2, підтримали позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, представник відповідача адвокат ОСОБА_5, позову не визнали, посилаючись на те, що у будинку №6 по вул. Січових Стрільців що в смт. Гусятин Гусятинського району Тернопільської області ОСОБА_3 з 1992 року зареєстрована та фактично проживає з моменту одруження з колишнім чоловіком. У шлюбі за спільні кошти добудували будинок і таким чином збільшили загальну та житлову площу даного будинку, за власні кошти ОСОБА_3 поміняла меблі в кімнатах та кухні. В житловому будинку за місцем своєї реєстрації вона проживає, іншого житла не має. Акти про факт не проживання ОСОБА_3 в будинку неправомірні, оскільки в період їх складання вона там проживала, але на час їх складання перебувала у школі в с. Гусятин, Чемеровецького району. В школі вона перебуває до 17-ї години, певний час займає дорога додому. Під час літніх шкільних канікул ОСОБА_3 знаходилась на роботі в м. Києві. Коли її син ОСОБА_10 йде вночі на роботу, вона іноді ночує в батьків або у дочки, оскільки в будинку не спокійно, тому що в них часто з колишньою свекрухою ОСОБА_1 виникають конфлікти.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет: спору органу опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації ОСОБА_6 вважав позов в частині визнання малолітнього ОСОБА_8 таким, що втратив право користування житлом необґрунтованим, оскільки стороною позивача не доведено наявність в матері чи малолітньої дитини у власності житла та можливості реєстрації в ньому.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, показання свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_5: ОСОБА_3 з 16.02.1993 року, ОСОБА_4 з 02.03.1993 року, ОСОБА_8 з 16.04.2013 року. (а.с.17-19).

Згідно з договором дарування серії АВР №291340 від 14.03.2001 року, ОСОБА_7 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: смт. Гусятин, вул. Січових Стрільців, 6 Гусятинського району. (а.с.4).

Як слідує із пояснень сторін, підтверджується рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 02 грудня 2014 року, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано. (а.с.5-6).

Згідно актів обстеження на факт проживання особи від 12.09.2016 року, 07.11.2016 року, 04.07.2016 року, виданого комісією Гусятинською селищною радою, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 зареєстровані в житловому будинку за адресою: смт. Гусятин, вул. Січових Стрільців, 6, але зі слів ОСОБА_1, ОСОБА_7 не проживають, ОСОБА_3 періодично відвідує свого сина ОСОБА_11, який проживає з батьком та бабусею. (а.с.7-11).

Допитані в якості свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 показали, що останнім часом вони не бачили відповідача ОСОБА_14 за місцем її реєстрації, а ОСОБА_4 з сином ще з 2013 року не проживає на вул. Січових Стрільців. Свідки також підтвердили неприязні стосунки між сторонами по справі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, пояснила, що колишня її свекруха ОСОБА_1 заперечує щодо її проживання за місцем реєстрації, чинить їй перешкоди.

Зазначені обставини підтвердила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4, яка додатково пояснила, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні житлом, не пускає до хати її та маму ОСОБА_3, неодноразово з цього приводу вони звертались в поліцію.

Обставини чинення перешкод в проживанні, наявність конфліктів між колишньою невісткою та свекрухою доводяться листами-повідомленнями Гусятинського відділення поліції ПВП ГУНП в Тернопільській області від 29.01.2014 року №Б-53, 16.12.2014 №В-873, 18.01.2017 року №328/104/01-2017, 02.03.2016 року №1318/104/01-2016 року, 18.02.2017 року №327/104/01-2017, (а.с. 56-60).

Допитані в якості свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16 ОСОБА_17 підтвердили факт проживання ОСОБА_14 за місцем її реєстрації по вул. Січових Стрільців, 6, смт. Гусятин, Тернопільська область.

Так, свідок ОСОБА_15 показала, що систематично через ОСОБА_14 передавала продукти та ліки своїй мамі, яка живе в с. Гусятин Чемеровецького району Хмельницької області.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона з ОСОБА_14 працюють в школі в с. Гусятин Чемеровецького району Хмельницької області. Після роботи вони часто повертаються додому разом. Вона йде дальше, а ОСОБА_14 звертає вправо на вул.. Січових Стрільців.

Свідок ОСОБА_17 дав показання в суді про те, зокрема, що його дитина відвідує школу в с. Гусятин Чемеровецького району. Дуже часто ОСОБА_14 приходить зранку до них додому на вул. Незалежності і він її та свою доньку возить в школу. Також він неодноразово підвозив її додому після школи. В нього не було сумнівів щодо проживання ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_6.

Суд критично оцінює акти, складені комісією селищної ради про факти не проживання, зокрема, ОСОБА_3, а також показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, оскільки вони спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16 ОСОБА_17, довідками Гусятинської ОСОБА_18 ступенів №52, №53, від 27.12.2016 року, з яких слідує, що відповідач дійсно працює в даній школі на посадах вчителя зарубіжної літератури, керівника театрально-драматичного гуртка «Околиця» та класного керівника 6 класу, 12.09.2016 року та 07.11.2016 року перебувала в даному навчальному закладі на робочому місці з 08:00 по 17:00 годин, а влітку 16.06.2016 року по 12.08.2016 року у відпустці. (а.с.32-33).

Як слідує із змісту довідки Гусятинської сільської ради від 28.12.2016 року №2291, ОСОБА_3 за адресою її батьків в с. Гусятин, вул. Гайова, 9 Чемеровецького району Хмельницької області, не проживає. (а.с.31).

Стосовно вимог позову про визнання ОСОБА_4 та малолітнього, ОСОБА_8 такими, що втратили право на користування житлом, судом вставлено наступне.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позову не визнала, посилаючись на те, що в 2013 році з малолітнім сином пішла з місця свого проживання та реєстрації не з власної волі. Її з дому вигнала бабуся ОСОБА_1 Зараз вона з сином та чоловіком проживає в квартирі, що належить родичам її чоловіка без реєстрації. Іншого житла в неї та її сина не має.

Зазначені обставини повністю підтвердила відповідач ОСОБА_3

Також обставини існування неприязних стосунків між сторонами підтвердила представник позивача ОСОБА_1

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім'ї власника житла права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

Згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Відповідно до вимог цього Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно зі ст. 18 зазначеного Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи вищевикладене стороною позивача не доведено обставин відсутності відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 з малолітнім сином ОСОБА_8 без поважних причин понад один рік в житловому будинку, що належить ОСОБА_7 на праві власності та не надано доказів обґрунтованості позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 47 Конституції України, до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, Конвенцією «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року із змінами схваленими резолюцією 50/155 Генеральної асамблеї ООН від 12 грудня 1995 року, ст.ст. 15, 16, 29, 405 Цивільного кодексу України, ст.9, 64, 156 ЖК УРСР, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 110, 209, 12, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд з дня його проголошення.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно.

Суддя Гусятинського районного суду І.О.Лисюк