РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуша Н.В.

при секретарі Коломойцеві М.М.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 охорони здоровя Харківської міської ради, про зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з уточненим в процесі розгляду позовом до відповідача та просив суд зобовязати відповідача надати офіційний документ відповідь, на якій підставі порушується Постанова Кабінету Міністрів України №1071 від 05.09.1996 року та Постанова Кабінету Міністрів України №1303 від 17.08.1998 року щодо відпуску безоплатних лікарських засобів за амбулаторним рецептом; стягнути з ОСОБА_3 охорони здоровя Харківської міської ради на свою користь матеріальний збиток, спричинений не наданням йому безоплатної медичної допомоги на стаціонарному лікуванні як ліквідатору чорнобильцю та інваліду війни 2 групи в розмірі 11827 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн.; підтвердити можливість отримувати ним безоплатний відпуск лікарських засобів за рекомендаціями лікарів.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що неодноразово отримуючи направлення для отримання безкоштовних лікарських засобів як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АС, насправді нічого не отримав. У звязку з чим був вимушений самостійно нести витрати на їх придбання, проходження обстежень та лікування вдома, та на стаціонарі.

Вважав, що це є порушенням його конституційних прав щодо отримання безкоштовного лікування, а тому просив суд компенсувати йому всі понесені ним витрати та завдану йому цим моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій уточнений позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 охорони здоровя Харківської міської ради ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 04.01.2017 року в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог позивача, вказував, що метою діяльності ОСОБА_3 є забезпечення прав територіальної громади міста у сфері охорони здоровя шляхом створення сприятливих умов для функціонування в м. Харкові установ, закладів та підприємств галузі охорони здоровя. Разом з тим, звернув увагу суду, що КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня», КЗОЗ «Харківська обласна стоматологічна поліклініка», КЗОЗ «Обласний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» не перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Харкова, у звязку з чим є юридичними особами, що підконтрольні та підзвітні Управлінню охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації, а не ОСОБА_3 охорони здоровя Харківської міської ради. Крім того зазначав, що ОСОБА_3 не виписує рецепти пацієнтам, які проходять лікування в закладах охорони здоровя, а сам позивач не зазначив, які саме дії відповідача є протиправними та призвели до нанесення йому матеріальної чи моральної шкоди і з чого саме складається ця шкода. Вважав твердження позивача про вказівку ОСОБА_3 щодо ненадання йому медичної допомоги у лікарні носить характер загальних припущень і є його особистою думкою, не підтвердженою жодним належним доказом, а надані позивачем копії чеків не підтверджують факт невиконання ОСОБА_3 покладених на них обовязків.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.20), тобто є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що в свою чергу передбачає безоплатний або пільговий відпуск йому лікарських засобів, зазначених у переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 1996 р. № 1071 (ЗП України, 1996 р., № 17, ст. 480), з урахуванням змін, які вносяться Міністерством охорони здоров'я за погодженням з Міністерством фінансів, за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На державу покладаються також зобов'язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Інвалід має право вибору конкретного виду соціальної допомоги. Інвалід може відмовитися від того чи іншого виду соціальної допомоги, якщо вона не повною мірою відповідає його потребам. У такому разі інвалід вправі самостійно вирішувати питання про забезпечення себе конкретним видом допомоги, що надається державним органом ( ст. 39 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»).

Заявляючи до суду вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, позивач вважав, що саме ОСОБА_3 охорони здоровя Харківської міської ради є належним відповідачем по справі та саме через його протиправну поведінку та бездіяльність йому спричинена матеріальна та моральна шкода, яка полягала у тому, що під час знаходження його на лікуванні КЗОЗ «Обласній клінічній лікарні» він був вимушений самостійно придбавати лікарські засоби на загальну суму, визначену у позові.

Перевіряючи вимоги позивача на їх відповідність, суд встановив наступне.

Дійсно, відповідно до копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №9.12841 травматологічного відділення КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня» позивач перебував на стаціонарному лікуванні у звязку із хворобою у відділенні травматології у період з 22 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року (а.с.13).

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.1998 № 1303 "Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань", безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування провадиться групам населення та за категоріями захворювань згідно з додатками 1 і 2. Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, зазначені у переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 1996 року № 1071. Відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб.

Сферою застосування норм, які позивач визначив у своєму позові є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 охорони здоровя Харківської міської ради є виконавчим органом Харківської міської ради, що утворений Харківською міською радою.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст.. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.3.2.4 та 3.2.7 Положення про ОСОБА_3 охорони здоровя Харківської міської ради до завдань ОСОБА_3 віднесено надання пропозицій та прийняття участі в забезпеченні фінансування підприємств, закладів та установ охорони здоровя комунальної форми власності територіальної громади міста, сприяння матеріально-технічному забезпеченню підприємств, закладів та установ комунальної форми власності територіальної громади міста Харкова у галузі охорони здоровя.

Разом з тим, КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня», КЗОЗ «Харківська обласна стоматологічна поліклініка», КЗОЗ «Обласний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення», на протиправні дії яких звертав увагу позивач щодо ненадання йому безоплатних лікарських засобів, не перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Харкова, у звязку з чим є юридичними особами, що підконтрольні та підзвітні Управлінню охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації, а не ОСОБА_3 охорони здоровя Харківської міської ради.

Відповідно до вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Після розяснення позивачу на підставі ч.4 ст. 10 ЦПК України про можливість уточнити склад відповідачів по справі, останній своїм правом не скористався.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано жодного доказу порушення його прав та охоронюваних законом інтересів саме ОСОБА_3 охорони здоровя Харківської міської ради при отримання необхідних лікарських засобів при амбулаторному лікуванні у комунальному закладі охорони здоровя «Харківська міська поліклініка № 9» або при його стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня».

У звязку з чим, аналізуючи твердження позивача про протиправність дій відповідача, суд приходить до висновку, що позивач не довів, що саме дії відповідача є протиправними та призвели до нанесення йому матеріальної шкоди. Не установлено і винних дій відповідача, що призвели до таких збитків, відсутній причинний зв'язок у неотриманні позивачем лікарських засобів на пільгових умовах і діях відповідача, на які вказує ОСОБА_1

Щодо посилань позивача про порушення відповідачем положень Постанови Кабінету Міністрів України №1303 від 17.08.1998 року, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки по перше відповідач не є тією установою, яка виписує рецепти, а по-друге, у судовому засіданні позивач не заперечував, що у комунальному закладі охорони здоровя «Харківська міська поліклініка № 9», яка підпорядковується саме відповідачу, йому були виписані рецепти для придбання лікарських засобів на пільгових умовах (безкоштовно).

Разом з тим, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» організація забезпечення та остаточний обсяг видатків, повязаних з пільговим медичним обслуговуванням осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на відпуск лікарських засобів за безоплатними рецептами лікарів для амбулаторного лікування затверджується обласними радами під час прийняття обласного бюджету.

При цьому судом не установлено перешкод чи обмежень у своєчасному зверненні ОСОБА_1 за одержанням рецептів для отриманням ліків на пільгових умовах та пред'явлення цих рецептів до аптеки саме з боку відповідача або підпорядкованих до нього установ.

Щодо вимог позивача стосовно стягнення моральної шкоди, то суд також прийшов до висновку про їх безпідставність з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Частиною другою п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи.

Відсутність хоча б однієї складової виключає обов'язок по відшкодуванню шкоди.

У звязку з наведеним суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача оскільки судом не встановлено і стороною позивача суду не надано доказів протиправної поведінки відповідача внаслідок чого позивачу завдано моральну шкоду.

Доводи сторони позивача щодо звернення до відповідача із скаргами та отримання відповідей на них, оцінюються судом як реалізація позивачем свого права на звернення і не може бути доказом протиправності дій відповідача та завдання позивачу шкоди.

Щодо вимоги позивача про зазначення у рішенні суду його права безоплатно отримувати лікарські засоби в поліклініці та в аптеках за рекомендаціями лікарів, то суд зазначає, що вказане право передбачене чинним законодавством і додаткового підтвердження його у суді не потребує.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, то, як визначено ч.1ст 88 ЦПК України, судовий збір із відповідача не стягується. Позивач же є інвалідом ІІ групи і, відповідно до п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не сплачує.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 охорони здоровя Харківської міської ради, про зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 07 березня 2017 року.

Суддя Н.В. Якуша