Справа № 766/9284/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25 січня 2017 року Херсонським міським судом Херсонської області у складі:

Головуючого судді: Єпішина Ю.М.,

при секретарі Марецькій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28 листопада 2012 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та Факторинговою компанією "Вектор Плюс" укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступив права вимоги заборгованості за кредитними договорами. 28 листопада 2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями набув ТОВ "Кредитні ініціативи". Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора за кредитним договором №2101/0906/88-001 від 05.09.2006 року, згідно якого банк надав відповідачу кредит шляхом надання коштів в розмірі 13490,00 доларів США, З метою забезпечення виконання зобов'язання по вищевказаному кредитному договору між ВАТ "Сведбанк" та відповідачем був укладений іпотечний договір від 05.09.2006 року, згідно умов якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно квартиру квартиру №159, жилою площею 15,0 кв.м., загальною площею 30,6 кв.м., що знаходиться в м.Херсоні по вул. Московській у буд.№42, яка належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2016 року становить 524409 грн. 10 коп. і складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 256311 грн. 14 коп., по відсотках 268097 грн. 96 коп. Вказана заборгованість по кредитному договору залишається несплаченою до теперішнього часу, незважаючи на неодноразові повідомлення про факт виникнення заборгованості та її розмір, тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. В матеріалах є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає можливим справу розглядати у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 листопада 2012 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та Факторинговою компанією "Вектор Плюс" укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступив права вимоги заборгованості за кредитними договорами. 28 листопада 2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями набув ТОВ "Кредитні ініціативи". Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора за кредитним договором №2101/0906/88-001 від 05.09.2006 року, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит шляхом надання коштів в розмірі 13490,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язання по вищевказаному кредитному договору між ВАТ "Сведбанк" та відповідачем ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір від 05.09.2006 року, згідно умов якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно квартиру квартиру №159, жилою площею 15,0 кв.м., загальною площею 30,6 кв.м., що знаходиться в м.Херсоні по вул. Московській у буд.№42. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2016 року становить 524409 грн. 10 коп. і складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 256311 грн. 14 коп., по відсотках 268097 грн. 96 коп.

Вказана заборгованість по кредитному договору залишається несплаченою до теперішнього часу, незважаючи на повідомлення про факт виникнення заборгованості та її розмір від 08.08.2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно ст. ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів. Договір укладено за добровільним волевиявленням сторін, що ними не оспорювалось у суді, і обставин, які б свідчили про невідповідність договору засадам добросовісності, розумності та справедливості, передбаченим ч.3 ст. 509 ЦК України, під час судового розгляду не встановлено.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) у разі коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно положень кредитного договору та договору про іпотеку, укладених між сторонами, іпотекодержатель (банк) має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі, включаючи основну суму боргу, відсотки за користування кредитом, пеню та інші штрафні санкції. На теперішній час правовідносини між позивачем та відповідачем врегульовані Законом України Про іпотеку, Цивільним кодексом України.

Статтею 12 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем (відповідачем) зобов`язань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань відповідачем, а у разі невиконання вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Відповідно до ст. 35 Закону України Про іпотеку встановлено право іпотекодержателя розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення; згідно норм зазначеного закону (ст.ст.35-39) стягнення на предмет іпотеки може бути звернуто, зокрема, за рішенням суду, при цьому іпотекодержателю надається право продати предмет іпотеки будь-якій третій особі покупцеві, а також право вимагати виселення всіх мешканців, якщо предметом іпотеки є нерухоме майно.

Статтею 7 зазначеного закону встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом згідно ч. 1 ст. 598 ЦК (п. п. 9, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року).

Відповідно до п.1 ст. 3 , п. 4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України " Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валюта України (тобто гривна) є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань. Згідно ст. ст. 524, 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України від 03 червня 2014 року N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»(далі - Закон N 1304-VII), згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України від 2 жовтня 1992 року N 2654-XII «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України від 5 червня 2003 року N 898-IV «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Встановлений Законом № 1304- VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

За змістом ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є лише відстроченням виконання певних обов'язків, відкладенням певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 6-46цс15) та в постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року (справа №6-44цс15). Отже, рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» N 1304-VII.

Тому, з урахуванням зазначених вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд дійшов висновку, згідно якого до припинення дії вказаного Закону рішення суду у даній справі не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 - про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 7866 грн. 13 коп. та витрат повязаних з викликом відповідача, а саме оголошення у газеті «Наддніпрянська правда» у розмірі 135 грн., загальна сума 8001 грн. 13 коп.

Керуючись ст. ст. 509, 512-514, 524, 526, 530, 533, 553, 554, 590, 629, 1049-1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 33, 35, 38 39 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором №2101/0906/88-001 від 05.09.2006 року, яка станом на 01.08.2016 року становить 524409 грн. 10 коп. та складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 256311 грн. 14 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 268097 грн. 96 коп.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на однокімнатну квартиру №159, жилою площею 15,0 кв.м., загальною площею 30,6 кв.м., що знаходиться в м. Херсоні по вул. Московській у буд. № 42 шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» N 1304-VII.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" судові витрати які складаються з судового збору у розмірі 7866 грн. 13 коп. та витрат повязаних з викликом відповідача, а саме оголошення у газеті «Наддніпрянська правда» у розмірі 135 грн., загальна сума 8001 (вісім тисяч одна) грн. 13 коп.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, шляхом подання до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю.М.Єпішин