АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/828/17 Справа № 202/5227/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Дніпро

23 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пищиди М.М.

при секретарі - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що шлюб між сторонами по справі укладено 22 травня 1997 року. Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя не склалось, оскільки у подружжя відсутнє взаєморозуміння, взаємодопомога та підтримка через що постійно в сім'ї виникали сварки, що призвело до втрати почуттів, любові та поваги. Просив суд розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2-3).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому 22 травня 1997 року, актовий запис № 646 - розірвано. Також вирішено питання щодо судового збору (а.с.39-40).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду й постановити ухвалу, якою позовну заяву залишити без розгляду (а.с.73-75).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22 травня 1997 року зареєстрували шлюб, відповідно до свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського місьвиконкому, актовий запис № 646 ( а.с.6).

Сторони мають повнолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.7).

Сімейне життя між сторонами не склалося, в сім'ї почали виникати сварки, що призвело до втрати почуттів, любові та поваги.

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, з 2014 року не ведуть спільне господарство, у зв'язку із чим подальше збереження родини стало неможливим.

Вказані висновки суду відповідають вимогам закону і підтверджуються матеріалами справи.

Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 2014 року не ведуть спільне господарство, втратили почуття любові та поваги один до одного, неповнолітніх дітей не мають, позивач наполягав на розірванні шлюби проти чого відповідачка не заперечувала, а отже подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, яких примушувати до шлюбу законом не допускається.

Що стосується вимоги апелянта про залишення позову без розгляду, оскільки на її думку, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 105 СК України та ч. 1 ст. 110 СК України, позов подається та підписується виключно одним із подружжя, а поданий позов було підписано та подано особою, яка не має на це повноважень, а саме представником позивача, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи позов поданий позивачем ОСОБА_2 (а.с.2) та підписаний представником позивача за довіреністю ( а.с.3), посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 05 серпня 2016 року, строком на три роки до 05 серпня 2019 року без права передоручення, з наданням права, в тому числі подавати та підписувати усі необхідні документи, що пов'язані з цією довіреністю чи випливають із її змісту (а.с.8).

Відповідно до ч. 3 ст. 119 ЦПК України позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначення дати її подання.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що ї має право вчиняти ця особа.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду з залишенням позову без розгляду, немає.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: