АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22ц/796/3105/2017 Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 рокупозовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 207 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. У скарзі посилався на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначив, що у суду першої інстанції не було законних підстав залишити його позов без розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд виходив з того, що позивача у судові засідання, призначені на 28.11.2016 року та 23.12.2016 року не з'явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи у його відсутність не направляв.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Як убачається з матеріалів справи, 21 липня 2016 року у попереднє засідання представник позивача - ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи та належної підготовки до представництва.

08 серпня 2016 року позивач особисто подав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника у відпустці.

28 листопада 2016 року, у день судового засідання, представник позивача - ОСОБА_4 подав клопотання про відкладення розгляду справи та ознайомлення з її матеріалами.

23 грудня 2016 року позивач подав до суду клопотання про відкладення справи у зв'язку із розірванням договору з адвокатом ОСОБА_4. дана заява подана позивачем у день судового засідання, на якій постановлено час подання 15-40 год.

Відповідно до ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз п.3 частини першої ст. 207 ЦПК України та положень ст. 169 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgementof ECHR of 16 December 1992 DeGeouffredelaPradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що неявка 23 грудня 2016 року у судове засідання зумовлена поважними причинами, що підтверджується відповідними документами на правильність оскаржуваної ухвали не впливає, оскільки при повторній неявці в судове засідання поважність причин неявки не має жодного правового значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК Україниособи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Справа у провадженні суду першої інстанції перебуває з 19 травня 2015 року, а відтак - посилання в апеляційній скарзі на те, що ухвала, порушує конституційні права заявника щодо судового захисту, колегія суддів не приймає, так як суд першої інстанції неодноразово призначав справу до розгляду, разом з тим позивач недобросовісно користуючись своїми процесуальними правами не з'являвся в судові засідання.

У зв'язку з наведеним, залишення судом першої інстанції заяви без розгляду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Зміст оскаржуваної ухвали не дає жодних підстав для висновку про те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК Україниколегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Також, колегія роз'яснює позивачу, що відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України, особа заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді