Справа № 734/3101/16 Провадження № 22-ц/795/150/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Соловей В.В. Доповідач - Губар В. С.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Губар В.С.,
суддів:Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
при секретарі:Шапко В.М.
за участю:представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства«ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.09.2016 р. між ним та відповідачем укладений кредитний договір № , за умовами якого позивач отримав споживчий кредит у розмірі 16962 грн.80 коп. на 36 місяців із встановленим графіком погашення платежів.

5 вересня 2014 року позивач був мобілізований до Збройних Сил України, з 19 жовтня 2014 року проходив службу в районі проведення антитерористичної операції, 5 серпня 2015 року отримав статус учасника бойових дій. 19 вересня 2015 року наказом № 36 військової частини НОМЕР_1 зарахований до оперативного резерву першої черги військового резерву.

На виконання умов договору та погашення основного зобов`язання згідно умов договору, позивачем на рахунок ПАТ «ОТП Банк» сплачена 17000.00 гривень. Проте, у листі від 23.09.2016 р. відповідач повідомив, що відсотки та комісію за користування кредитом сторновано лише з 05.09.2014 р. по 15.09.2016 р.

Посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014р., ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ОСОБА_1 просив зобов`язати ПАТ «ОТП Банк» не нараховувати йому відсотки за користування кредитом та штрафні санкції (комісію) за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором № від 3 вересня 2014 року за увесь час користування кредитом; зобов`язати ПАТ «ОТП Банк» зарахувати йому в якості погашення основного зобов`язання сплачені кошти у сумі 17000.00 гривень за вказаним кредитним договором та визнати умови кредитного договору виконаними.

Заочним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Наголошує, що обраний ним спосіб захисту порушеного права ґрунтується на положеннях ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 13, 14, 15, 16 ЦК України, відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014р., ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Наполягає, що сплативши відповідачеві 17000 грн., повністю погасив кредит. Посилається, що твердження відповідача про наявність заборгованості у сумі 4373 грн.65 коп. не ґрунтуються на законі, оскільки відсутні підстави для нарахування відсотків, комісії та інших платежів за увесь час користування кредитом, зважаючи на його статус учасника бойових дій в зоні АТО.

Відповідачем заперечення на скаргу до апеляційного суду не подавались.

В апеляційний суд відповідач не з"явився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що документально підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка особи, повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Представник позивача в апеляційному суді скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні. Наголошував, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не суперечить положенням ст.ст.15, 16 ЦК України, а позивача необхідно звільнити від сплати відсотків, комісії та інших, окрім основного зобов`язання, платежів за увесь час користування кредитом. Посилався, що позивачем банку сплачено в рахунок погашення кредиту 17000,00 грн., а тому будь-які боргові зобов`язання ОСОБА_1 перед банком відсутні. Пояснив, що банківську кредитну картку ОСОБА_1 у відповідача не отримував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. ст.10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що пред`явивши позов про визнання умов кредитного договору № від 3 вересня 2014 року виконаними, а також про зобов`язання ПАТ «ОТП Банк» не нараховувати відсотки за користування кредитом та штрафні санкції (комісію) за прострочення виконання зобов`язань за вказаним договором, і про зобов`язання зарахувати в якості погашення основного зобов`язання сплачені кошти у сумі 17000 гривень, ОСОБА_1 обрав невірний спосіб захисту своїх прав. Пред`явлені позовні вимоги не охоплюються змістом положень ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Перевіряючи згідно до ст. 303 ЦПК України доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що 03 вересня 2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № , за умовами якого банк надав позивачеві кредит 16962.80 гривень строком погашення до 3 вересня 2017 року.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 05.09.2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу згідно Указу Президента України «Про проведення часткової мобілізації» до військової частини НОМЕР_1 і до 19 вересня 2015 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Військовослужбовець ОСОБА_1 із 19 жовтня 2014 року перебував у районі виконання службових (бойових) завдань у складі сил та засобів антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, є учасником бойових дій. За наказом № 36 від 19 вересня 2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 військовослужбовець ОСОБА_1 зарахований до оперативного резерву першої черги військового резерву.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплатив ПАТ «ОТП Банк» 30 вересня 2014 року, 3 грудня 2015 року, 6 січня 2016 року, 1 лютого 2016 року і 26 квітня 2016 року 17000.00 гривень.

Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував.

За розрахунком ПАТ «ОТП Банк» суми дострокового погашення кредиту, станом на 25 серпня 2016 року у ОСОБА_1 існує заборгованість за договором № від 3 вересня 2014 року у розмірі 4373.65 гривень, з яких: 2507.70 гривень основний борг; 0.07 гривень проценти; 1865.88 гривень комісія.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що згідно п.1.1 кредитного договору позичальник отримав споживчий кредит на наступних умовах:

- на придбання товару/послуг у продавця ТОВ «Епіцентр» - 13488 грн.66 коп. (за будівельні матеріали - гіпсокартон, профіль, ізоляція, двері);

- на придбання послуг зі страхування у ПАТ Страхова компанія «СК УНІКА Життя» - 3399 грн.14 коп;

- на придбання пакету послуг «ОТП Хранитель» - 0 грн.00 коп.;

- на придбання пакету послуг «Тех.Сервіс» - 0,00 коп.;

- на придбання послуг зі страхування майна у ПАТ «Страхова компанія «СК Арсенал страхування» - 0 грн.00 коп.;

- на сплату комісії за оформлення кредиту - 0,00 коп.;

- на сплату послуг за надання виписок в електронному вигляді (СМС-інформування) 75 грн.00 коп.

Загальна сума кредиту 16962 грн.80 коп.

За умовами п. 1.1. кредитного договору розмір процентної ставки складає 0,01 % річних. Цим же пунктом визначено, що кредит це кредитні кошти Банку чи їх відповідна частина, яка надається Позичальнику однією сумою чи частинами в розмірі та на умовах, визначених Договором. Надання кредиту є банківською послугою.

Згідно п.1.4.2. кредитного договору сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному у Графіку платежів.

Згідно п. 1.4.3. за управління кредитом позичальник одночасно з погашенням суми кредиту і процентами сплачує комісію, розмір якої зазначений в графіку платежів, що є невід`ємною частиною даного договору. У випадку дострокового повернення кредиту комісія за управління кредитом сплачується за фактичний час користування кредитом.

Згідно графіку платежів плата по кредиту (щомісячна комісія) складає 3% та становить 508 грн.88 коп. щомісяця.

За цим же графіком щомісячний платіж основної суми кредиту становить 471,00 грн. плюс проценти.

Графіком платежів визначена орієнтовна сукупна вартість кредиту, яка складає всього 30196,28 грн., з яких: 2,60 грн. проценти за користування кредитом; 16962,80 основна сума кредиту; 13230,88 - комісія (а.с.8).

Отже, як убачається з наведених умов договору, ОСОБА_1 на власні потреби отримав у банку 13488 грн.66 коп. кредитних коштів. Решта кредитних коштів 3399,14 грн. це страхування життя у обраній банком страховій компанії та 75,00 грн. за надання виписок в електронному вигляді та СМС повідомлень. Відтак, при фактично отриманій сумі 13488 грн. 66 коп. кредиту на купівлю будівельних матеріалів, позивач має сплатити банку окрім основного боргу ще 16707 грн.62 коп. (що становить 123,86%) інших платежів, з яких 13230 грн.88 коп. комісія за управління кредитом, яка становить 98,46% від вартості будівельних матеріалів.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що покладаючи згідно п. 1.4.3. договору та графіка платежів на ОСОБА_1 обов`язок сплачувати за управління кредитом щомісячну комісію у розмірі 508 грн. 88 коп., відповідачем у кредитному договорі та у графіку платежів не було зазначено, які саме послуги за вказану комісію та у якому саме вигляді щомісячно надаються позивачеві. Доказів надання таких послуг відповідачем не надано у суді першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Зважаючи, що банк надав позичальникові споживчий кредит, особливості регулювання правовідносин між сторонами визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Виходячи із приписів ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відтак, положення укладеного між сторонами кредитного договору та графік платежів, які містять умови щодо сплати комісії за управління кредитом, тобто за послуги, що супроводжували кредит, є несправедливими і суперечить частині першій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

За правилами статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, встановивши в кредитному договорі та у графіку платежів сплату щомісячної комісії за управління кредитом, відповідач нарахував позивачеві щомісячну комісію у розмірі 508 грн.88 коп. за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). За частиною першою статті 236 цього Кодексу нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Відтак, виходячи з приписів ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та згідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, положення пункту 1.4.3. кредитного договору № від 03.09.2014 р. про те, що за управління кредитом позичальник щомісячно сплачує комісію, розмір якої визначений у графіку платежів та про те, що у випадку дострокового повернення кредиту комісія за управління кредитом сплачується за фактичний час користування кредитом, а також положення графіку сплати платежів про сплату щомісяця 3% комісії у сумі 508,88 грн. є нікчемними в силу закону і визнання їх недійсними судом не вимагається.

Отже, нарахування банком ОСОБА_1 за управління кредитом щомісячної комісії у розмірі 508,88 грн. не ґрунтується на законі, а відтак порушене цивільне право ОСОБА_1 як споживача банківських послуг підлягає судовому захисту, виходячи з положень Закону України «Про захист прав споживачів» та зважаючи на загальні приписи статей 3, 4, 5, 8,11,15,31 ЦПК України та ст.ст.3,4,5,11,15,20 ЦК України.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права шляхом покладення на ПАТ «ОТП Банк» обов`язку не нараховувати йому комісію за увесь час користування кредитом за кредитним договором № від 03.09.2014 р. не є неприйнятним, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (ст.ст. 3,12-15,20 ЦК України, ст.ст. 3 5, 11, 15, 31 ЦПК України), а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Отже, заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2016 року стосовно відмови позивачеві у задоволенні позовних вимог до ПАТ «ОТП Банк» про зобов`язання не нараховувати йому комісію за управління кредитом за кредитним договором № від 03 вересня 2014 року підлягає скасуванню із задоволенням позову у цій частині з покладенням обов`язку на ПАТ «ОТП Банк» не нараховувати ОСОБА_1 комісію за управління кредитом за кредитним договором № від 03 вересня 2014 року за фактичний час користування кредитом.

Виходячи із сукупності досліджених обставин та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржуваним рішенням у задоволенні решти позовних вимог відмовлено обґрунтовано. До правовідносин між сторонами суд першої інстанції правильно застосував положення п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки позивач ОСОБА_1 у період із 5 вересня 2014 року до 19 вересня 2015 року проходив військову службу у Збройних Силах України, а із 19 вересня 2015 року зарахований до оперативного резерву першої черги військового резерву. Проте, перебування у резерві не є проходженням військової служби, а відтак підстави для звільнення позивача від сплати відсотків за користування кредитом після 19 вересня 2015 р. відсутні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь держави необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 1157 грн.52 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2016 року в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про зобов`язання не нараховувати ОСОБА_1 комісію за управління кредитом за кредитним договором № від 03 вересня 2014 року скасувати, задовольнивши позов у цій частині.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» не нараховувати ОСОБА_1 комісію за управління кредитом за кредитним договором № від 03 вересня 2014 року за фактичний час користування кредитом.

В іншій частині заочне рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 1157 грн.52 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: