Номер провадження: 22-ц/785/1164/17
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Кравця Ю.І., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за поданням державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2016 року державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3 Зазначив, що навиконанні Малиновського ВДВС м. Одеса ГУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №521/16496/15-ц, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 23.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1600 грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до закону, починаючи з дня подання позову, а саме з 06.10.2015 року - до досягнення дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_1, та в розмірі 800 грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до закону, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 - до досягнення сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2. Боржник зобов'язання за рішенням суду не виконує, тому є правові підстави для задоволення подання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року подання державного виконавця було задоволено. Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобов'язань, прокладених на нього рішенням Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення аліментів.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 505517, державним виконавцем першого Малиновського ВДВС ОМУЮ, було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №521/16496/15-ц виданого 23.02.2016 року Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 1600 грн. щомісячно, починаючи з 06.10.2015 року і до досягнення дочкою ОСОБА_6, повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_1, та 800 грн. до досягнення сином ОСОБА_7, повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №50551582 від 09.09.2016 року, державним виконавцем Малиновського ВДВС ОМУЮ, було накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_3

Згідно постанови про розшук майна боржника ВП №50551582 від 27.09.2016 року, державним виконавцем Малиновського ВДВС ОМУЮ, було оголошено розшук майна, що належить боржнику ОСОБА_3

З розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса встановлено розмір заборгованості по стягненню аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 станом на 01.11.2016 року у твердій грошовій сумі 20490 грн.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно зі п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. (п. 18 ч. 3 ст. 11)

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК, подання державного виконавця розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо неналежного виконання зобов'язання.

Отже, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення.

Статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін має право звернутись до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконання зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язання заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апеляційної скарги на те, що подання державного виконавця розглянуто судом без виклику відповідача, а тому є порушенням, не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи при виконанні судових рішень, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, всупереч твердженню скарги, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням вимог закону, тому у відповідності зі ст. ст. 311, 312 ЦПК України, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 312, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Ю.І.Кравець

О.С.Комлева