Справа №336/2276/16-ц
пр.№2/336/58/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді: Артемової Л.Г.,

при секретарі судового засідання: Аксьоновій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки, витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просить визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької міської ради №77/337 від 29.08.2007 року, витребувати від відповідача ОСОБА_2 недобудований житловий будинок літ. А, розташований на земельній ділянці 599 кв. м. по вул. Червонополянській, буд.22 (нова адреса: вул.Читинська, буд.1-к) в м. Запоріжжі, готовністю 8%, разом з земельною ділянкою, на якій він розташований.

На обґрунтування позову зазначає, що рішенням Запорізької міської ради від 29.08.2007р. №77/337 було вирішено: надати згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Читинській буд. 8, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Читинській буд. 8, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1); затверджено розмір земельної ділянки по вул. Читинській буд. 8, загальною площею 0,0704 га та встановлено зовнішні межі за рахунок земель Запорізької міської ради; передано гр. ОСОБА_3 у власність земельну ділянку (кадастровий номер :07:0і8:0046) площею 0,0704 га по вул. Читинській, буд. 8 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель Запорізької міської ради.

Позивач зазначає, що про існування зазначеного рішення дізнався тільки у лютому 2016р. Також, стало відомо, що ОСОБА_3 зазначену земельну ділянку за договором від 21.03.2008р. продав ОСОБА_4, яка, в свою чергу, продала її за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.2015 р. ОСОБА_2. На частині земельної ділянки, виділеній ОСОБА_3 рішенням Запорізької міської ради від 29.08.2007р. №77/337, і яка на сьогоднішній день продана ОСОБА_2, знаходиться обєкт незавершеного будівництва готовністю 8% (фундамент), який позивач придбав за нотаріально посвідченим договором ще 22 листопада 2005 р.

Також позивач зазначає, що історія формування земельної ділянки та обєкта незавершеного будівництва наступна:

Рішенням Виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів №45/24 від 13.02.1992р. ОСОБА_5 було відведено для будівництва індивідуального житлового будинку по вул. Червонополянській земельну ділянку №22 площею 600 кв. м. На підставі п. 24.2 зазначеного рішення було проведено винос на місцевості меж земельної ділянки, що підтверджується Актом зазначення меж від 05.11.1992р. Крім того, ОСОБА_5 було видано паспорт земельної ділянки. У ОСОБА_5 не закінчений будівництвом будинок купив ОСОБА_6. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2005р. у справі №2-5011 було визнано дійсним договір купівлі-продажу не закінченого будівництвом житлового будинку по вул. Червонополянській 22 в м. Запоріжжі, укладений 17 травня 2005р. між ОСОБА_6, з одного боку, та ОСОБА_5 - з другого. Визнано за ОСОБА_6 право власності на недобудований будинок, розташований на земельній ділянці за адресою: м. Запоріжжя вул. Червонополянська, 22. Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради від 21.11.2005р. №2359р була присвоєна недобудованому житловому будинку, належному гр. ОСОБА_6, за адресою: м. Запоріжжя вул. Червонополянська, 22 (він же будівельний номер 22) поштову адресу: м. Запоріжжя вул. Читинська. 1-к. Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради від 21.11.2005р. №2361р дозволено гр. ОСОБА_6 відчуження належного йому житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя вул. Читинська. 1к, стара, адреса вул. Червонополянська, 22 (він же будівельний номер 22), з відсотком готовності 8%.

Позивач стверджує, що придбання ним недобудованого житлового будинку літ. А, який розташованого на земельній ділянці 599кв.м. по вул. Червонополянській, 22, нова адреса - вул. Читинська 1к, в м. Запоріжжі готовністю 8% відбулось на законних підставах.

Взимку 2016р. при прибутті на свій об'єкт позивач побачив, що там ведуться будівельні роботи та хтось будує дім замість нього. У лютому 2016 р. дізнався про існування Рішення Запорізької міської ради від 29.08.2007р. №77/337. І хоча в зазначеному рішенні мова йде про земельну ділянку за адресою: м. Запоріжжя вул. Читинська 8 (кадастровий номер :07:018:0046), але зазначена земельна ділянка фактично находить на земельну ділянку, на якій розташований недобудований житловий будинок літ. А.

Під час судового розгляду справи позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримували, наполягали на задоволенні позову.

Відповідач-1 в запереченнях (а.с.31-35) зазначив, що з позовною заявою не згоден, права та інтереси позивача не порушував, вважає позов безпідставним та протизаконним, посилаючись на відсутність доказів порушеного права позивача, відсутність правовідносин між відповідачем-1 та позивачем.

Відповідач-1 зазначає, що відповідно до умов договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.2015 року прийняв у власність у ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7АДРЕСА_1, земельну ділянку, площею 0,0704 га, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Читинська, буд. 8. Зазначений правочин внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.07.2015 року.

ОСОБА_4 до моменту продажу земельної ділянки відповідачу-1 була її власником на підставі договору-купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між нею та ОСОБА_3, посвідченого ОСОБА_8, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 21.03.2008 року за р.№ 2389 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ№717747, виданого Управлінням земельних ресурсів в місті Запоріжжі Запорізької області 24.06.2008 року.

ОСОБА_3, в свою чергу, отримав у власність земельну ділянку, площею 0,0704 га, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Читинська, 8 на підставі рішення Запорізької міської Ради №77/337 від 29.08.2007р. З моменту передачі зазначеної земельної ділянки Запорізькою міською радою ОСОБА_3 та на період придбання відповідачем-1, земельна ділянка, площею 0,0704 га, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Читинська, буд.8, була вільна від якихось забудов. Всі ці доводи підтверджуються технічною документацією, яка додана до Рішення Запорізької міської Ради № 77/337 від 29.08.07р., технічним паспортом БТІ.

Також відповідач-1 наголошує, що мова йде про різні земельні ділянки, тому що адреса та розмір земельної ділянки відрізняються. Відповідач-1 зазначає, що адреса, за якою знаходився фундамент позивача - вул. Читинська буд. 1-к (вул. Червонополянська, б. 22), розмір земельної ділянки 599 кв. м.; Відповідач-1, в свою чергу, купив земельну ділянку за адресою: вул. Читинська, буд.8, розмір ділянки 0.0704 га. Крім того, відповідач 1 вказує, що позивач ніколи не мав права власності чи користування земельною ділянкою за вищезазначеними адресами.

Також відповідач-1 просить застосувати позовну давність, в доповненнях до запереченнязазначає, що позивач невірно визначив ціну позову (а.с.140-141)

23.11.2016 р. відповідач-1 подав до суду заяву, в якій просить стягнути з позивача судові витрати в розмірі 5320,00 гривень, що сплачені за надання правової допомоги. При цьому, посилаючись на розумність строків судового розгляду, відповідач-1 просить розглянути цивільну справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач-2 позов не визнає, згідно з запереченнями, які містяться в матеріалах справи, представник ЗМР ОСОБА_9 просить відмовити в його задоволенні як такому, що предявлений безпідставно (а.с.87-91). При цьому, наголошує на тому, що спірне рішення винесено стосовно земельної ділянки за іншою адресою, зауважує на пропуску строку позовної давності, відсутності доказів існування права власності позивача на обєкт нерухомості. Відповідно до клопотання представники відповідача ОСОБА_10, ОСОБА_9 просять розглянути справу за її відсутності (а.с.170, 182, 192-193).

Сторони та їх представники в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином, що підтверджено матеріалами справи. З урахуванням клопотання відповідача-1, вх.№ від 01.03.2017 року, та строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів, наданих сторонами та тих, що надійшли до матеріалів справи на запити суду в порядку ст. 137 ЦПК України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини, перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити у звязку із таким.

Встановлено, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області у своїй відповіді на запит суду зазначив, що станом на 31.12.2012 р. земельна ділянка з кадастровим номером :07:018:0046 зареєстрована за ОСОБА_4 (а.с.62-63).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що згідно зі ст. 182 ЦК України в редакції від 06.09.2005 р., що була чинна на момент укладення договору купівлі-продажу незавершеного будівництва недобудованого житлового будинку від 22.11.2005 між ОСОБА_1Є та ОСОБА_6, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України в ред. від 06.09.2005 р. право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено в ст. 331 ЦК України в ред. від 06.09.2005 р. право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Позивачем додано до позову копію договору купівлі-продажу незавершеного будівництва недобудованого житлового будинку літ.А, розташованого по вул. Червонополянській, буд. 22 (нова адреса - Читинська, буд.1-к) в м.Запоріжжі від 22.11.2005 року (а.с.8), укладеного між ОСОБА_6 та Позивачем. Однак, вищезазначений документ не є доказом реєстрації права власності в розумінні ст. 182 ЦК України.

Наказом Міністерства юстиції України, від 07.02.2002 р. № 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно", в редакції чинній на 22.11.2005 року, установлено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України про державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Видача витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно з 1 жовтня 2002 року БТІ здійснюються тільки на спеціальних бланках установленої форми.

Згідно з самим Тимчасовим положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном.

Отже, суд приходить до висновку, що доводи позивача про наявність у нього права власності на недобудований житловий будинок по вул. Червонополянська, 22 (Читинська буд.1 К) не підтверджується матеріалами справи.

Доводи позивача про те, що земельна ділянка, площею 0,0704 га, за адресою м. Запоріжжя вул. Читинська буд. 8, кадастровий номер :07:018:0046, яку придбав у власність ОСОБА_2, та земельна ділянка площею 599 кв. м., за адресою м. Запоріжжя, вул. Червонополянська, 22 (Читинська буд.1-К) на якій було розташовано обєкт незавершеного будівництва, є фактично тотожними ділянками, також не підтверджується матеріалами справи.

Судом встановлено, що відповідач-1 на законних підставах є власником земельної ділянки, площею 0,0704 га, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Читинська, буд. 8, кадастровий номер :07:018:0046, що підтверджено договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за р.№ 2976 (а.с.6-7), витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №40793904 від 17.07.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :07:018:0046 (а.с.40-41).

ОСОБА_4 до моменту продажу вищевказаної земельної ділянки була її власником на підставі договору-купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між нею та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, 21.03.2008 року за р.№ 2389 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №717747, виданого Управлінням земельних ресурсів в місті Запоріжжі Запорізької області 24.06.2008 року (а.с.44).

Крім того, ОСОБА_3 із дотриманням вимог чинного законодавства отримав у власність земельну ділянку, площею 0,0704 га, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Читинська, 8 буд., на підставі рішення Запорізької міської Ради № 77/337 від 29.08.07р. (а.с.4).

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судом встановлено, що 29.08.2016 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_12 був укладений договір про надання правової допомоги. Відповідно до умов цього договору адвокатом були надані послуги, за які відповідачем-1 було сплачено 5320,00 грн., що підтверджується матеріалами справи, а саме: оригіналом квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 29.08.2016 р., ордером адвоката ОСОБА_12, копією договору про надання правової допомоги, ухвалою суду про допуск до участі у справі адвоката ОСОБА_12

Відповідно до п. 46, п.47, п. 48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Встановлено, що наданий відповідачем-1 розрахунок витрат відповідає розміру можливої компенсації на правову допомогу, врегульованому ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-VI, тому сума в розмірі 5320,00 грн. підлягає стягненню з позивача на користь відповідача-1.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

У звязку з тим, що у позові відмовляється по суті, питання застосування позовної давності не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 321, 328, 331 ЦК України, ст.ст. 57-64, 79, 84, 88, 197, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_4, витрати на правову допомогу в розмірі 5320,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г. Артемова