У х в а л а

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

ІваненкоЮ.Г.,

МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4. звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 листопада 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис № 6463 про стягнення грошових коштів у сумі 62 445,05 грн з ОСОБА_4. на користь ПAT КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 11 серпня 208 року № б/н.

Нотаріус, вчиняючи вказаний напис, не пересвідчилась у безспірності заборгованості ОСОБА_4. перед банком за відповідним договором, крім того не врахувала пропуск банком строку позовної давності, а тому позивач просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4. відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4. задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 14 листопада 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 6463, вчинений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_4. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 32 445,05 гр.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що 11 серпня 2008 року між ОСОБА_4. та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника на отримання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, з якими позичальник була ознайомлена, що підтверджується її підписом.

На підставі даного договору банк надав, а ОСОБА_4. отримала кредитну картку з лімітом у розмірі 7 тис. грн та відсотковою ставкою 2,5 % на місяць, терміном дії картки по червень 2011 року.

14 листопада 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис № 6463 про стягнення грошових коштів у сумі 32 445,05 грн з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 11 серпня 2008 року.

Оспорюваний виконавчий напис був вчинений на підставі наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» копії договору від 11 серпня 2008 року, розрахунку заборгованості за договором станом на 31 жовтня 2015 року, письмової вимоги банку від 10 листопада 2015 року про усунення порушень за кредитним договором, направлену цінним листом на адресу позичальника ОСОБА_4.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4. крім іншого вказувала й на те, що нотаріус при видачі виконавчого напису не врахувала пропуск банком строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Апеляційним судом установлено, що відповідно до умов договору строк дії кредитного ліміту дорівнює строку дії картки - червень 2011 року, а виконавчий напис вчинено 14 листопада 2015 року.

Відповідно до норм ст. ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки на час звернення банку до нотаріальної контори сплив строк позовної давності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

А.В. Маляренко