У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: об'єднання забудовників «Дім-1», публічне акціонерне товариство «Родон», ОСОБА_5, орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визнання ордеру недійсним за касаційними скаргами: ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Родон» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 24 березня 1995 року акціонерному товариству «Родон», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Родон» (далі - ПАТ «Родон»), надано дозвіл на проведення реконструкції двох секцій гуртожитку АДРЕСА_1 під житловий будинок. Рішенням ПАТ «Родон» 15 серпня 2003 року йому надано право на реконструкцію частини площі другої секції під трикімнатну квартиру, а протоколом загальних зборів членів об'єднання забудовників «Дім-1» (далі - ОЗ «Дім-1») від 25 серпня 2003 року його прийнято до членів цього об'єднання. 2 вересня 2003 року згідно з актом передачі приміщення на шостому поверсі другої секції, тобто приміщення для здійснення ним реконструкції, передано з балансу ПАТ «Родон» на баланс ОЗ «Дім-1», а 5 грудня 2003 року виконавчим комітетом Івано-Франківської внесено зміни до Статуту та Установчої угоди ОЗ «Дім-1», а саме включено його до членів об'єднання.

Позивач указував про те, що 21 листопада 2013 року ОСОБА_4 було видано ордер на право вселення сім'ї з чотирьох чоловік у кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2 у гуртожитку АДРЕСА_1 на підставі рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19 листопада 2013 року. Вважав вказаний ордер незаконним, оскільки його видано у тому числі на кімнату НОМЕР_1, яку йому надана для реконструкції.

Зазначав про те, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вийшов за межі своїх повноважень при видачі вказаного вище ордера, так як розпорядився не своїм житловим фондом, а майном ОЗ «Дім-1» та його майном як члена цього об'єднання.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив суд визнати ордер, виданий ОСОБА_4 на підставі рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19 листопада 2013 року, недійсним.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство «Родон», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що при видачі ордера ОСОБА_4 спірне жиле приміщення знаходилось у комунальній власності, позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що унаслідок видачі ОСОБА_4 ордеру на кімнату НОМЕР_1 було порушено його житлові права, оскільки реконструкція приміщень не проводилась, статус будинку як гуртожиток не змінено.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 24 березня 1995 року ПАТ «Родон» надано дозвіл провести реконструкцію двох секцій гуртожитку АДРЕСА_1 під житловий будинок.

Рішенням ПАТ «Родон» 15 серпня 2003 року ОСОБА_3 надано право на реконструкцію частини площі другої секції під трикімнатну квартиру, а протоколом загальних зборів членів ОЗ «Дім-1» від 25 серпня 2003 року ОСОБА_3 прийнято до членів цього об'єднання.

2 вересня 2003 року згідно з актом передачі приміщення на шостому поверсі другої секції, тобто приміщення для здійснення ОСОБА_3 реконструкції, передано з балансу ПАТ «Родон» на баланс ОЗ «Дім-1».

5 грудня 2003 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради внесено зміни до Статуту та Установчої угоди ОЗ «Дім-1», а саме включено ОСОБА_3 до членів об'єднання.

21 листопада 2013 року ОСОБА_4 було видано ордер на право вселення сім'ї з чотирьох чоловік у кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2 у гуртожитку АДРЕСА_1 на підставі рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19 листопада 2013 року.

Щодо кімнати НОМЕР_1 у вищевказаному гуртожитку виник спір.

Згідно зі ст. 42 ЖК УРСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» передача оформляється актом приймання-передачі, який підписуєтьсяголовою і членами комісії.

Відповідно до ст. 59 ЖК УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Отже, судами у порушення наведених норм матеріального права та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не досліджено, чи перебували сім'я ОСОБА_4 на квартирному обліку при виконавчому комітеті міської ради як потребуючі поліпшення житлових умов. При цьому згідно довідки відділу обліку та розподілу житла виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28 квітня 2015 року на квартирному обліку перебував батько ОСОБА_4, а саме на отримання житла у житлово-будівельному кооперативі.

Суди не перевірили, чи користувався позивач спірною кімнатою НОМЕР_1 на момент прийняття рішення виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 19 листопада 2013 року, чи було воно вільне, у тому числі про видачу ордера ОСОБА_4 на вказану кімнату, та чи проживала у цій кімнаті ОСОБА_4, її чоловік - ОСОБА_5 - та їх малолітні діти, у разі якщо вони не працювали у місті Івано-Франківську, а чоловік відповідачки був зареєстрований за іншою адресою. Отже, суди не звернули увагу на те, чи не наявні підстави для визнання вказаного ордеру на жиле приміщення недійсним.

Крім того, судом установлено, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 29 травня 2003 року у комунальну власність територіальної громади було прийнято від ПАТ «Родон» житловий будинок (гуртожиток) АДРЕСА_1, акт прийому-передачі було підписано сторонами 1 жовтня 2003 року.

Отже, судами у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не досліджено, чи передано ПАТ «Родон» у комунальну власність в цілому вищевказаний гуртожиток, у разі якщо зазначеним рішення міської ради вказано площу гуртожитку, яку планувалось передати на баланс житлово-експлуатаційної організації, а саме 8 794 кв. м загальної площі та 7 392 кв. м житлової площі, а відповідно до довідки обласного комунального підприємство Івано-Франківського обласного бюрю технічної інвентаризації від 16 червня 2016 року площа будинку АДРЕСА_1 становить 19 373,40 кв. м, а житлова 10 306,90 кв. м.

Згідно зі ст. 55 ЖК УРСР, п. 62 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, жилі приміщення, що звільняються в будинках, переданих державними підприємствами, установами, організаціями виконавчим комітетам місцевих Рад народних депутатів, а також жилі приміщення, що звільняються в будинках, споруджених із залученням у порядку пайової участі коштів підприємств, установ, організацій, заселяються в першу чергу потребуючими поліпшення житлових умов працівниками цих підприємств, установ, організацій. Зазначений порядок заселення застосовується незалежно від часу передачі або закінчення спорудження жилого будинку.

Аналіз вищевказаних вимог закону свідчить про те, що жилі приміщення, що звільняються в будинках, споруджених із залученням у порядку пайової участі коштів підприємств, установ, організацій, заселяються у першу чергу потребуючими поліпшення житлових умов працівниками цих підприємств.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дослідили, чи зверталась міська рада до ПАТ «Родон» як попереднього власника спірного приміщення для з'ясування, чи є у товариства працівники, які потребують поліпшення житлових умов, та не перевірили чи є ОСОБА_4 такою, що потребує поліпшення житлових умов.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Родон» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик