Справа № 158/812/15-ц
Провадження № 2/161/598/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Марчак Е.Є.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

прокурора - Купріянчик С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ківерцівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним затриманням та незаконним поміщенням в психіатричний заклад

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, уточненою позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що 08 травня 2012 року в приміщенні Ківерцівського районного відділу міліції він був незаконно затриманий майором ОСОБА_2 і за вказівкою начальника міліції в примусовому порядку був доставлений до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2 смт. Олика, де незаконно перебував протягом 24 діб серед тяжкохворих. Жодного суспільно-небезпечного діяння він не вчиняв, є психічно здоровою людиною, тому дії начальника міліції щодо незаконного затримання, незаконного позбавлення його волі та примусового, без рішення суду, супроводу у психіатричну лікарню, містять склад злочинів, відповідальність за які передбачено статтями 371, 146, 365 КК України, та суперечать вимогам Закону України «Про психіатричну допомогу», «Про міліцію», наказу МОЗ МВС № 346/877 від 19.12.2000 року. Незаконними діями працівників міліції було принижено його гідність як людини. Зазначені обставини спричинили йому моральні страждання, пов»язані з погіршенням можливостей реалізації своїх звичок, погіршення відносин з людьми. Покликаючись на норми п. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, хто є потерпілим від незаконного затримання має захищене позовом право на відшкодування, у відшкодування моральної шкоди просить стягнути з відповідача 100000 грн. та 3000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, уточненій позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, пояснення з приводу позовних вимог ОСОБА_1 суду не надав, просив у задоволенні позову відмовити.

Прокурор Купріянчик С.І. в судовому засіданні пояснила, що вважає позов таким, що не підлягає до задоволення. Так, позивачем не надано належних та припустимих доказів на підтвердження того, що працівниками міліції було проведено затримання позивача. Працівники Ківерцівського РВ лише здійснювали супровід позивача до лікарні для проведення психіатричного огляду на підставі звернення лікаря-психіатра. При здійсненні такого супроводу співробітники міліції діяли відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» та Закону України «Про психіатричну допомогу». Просить у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 7 та 8 травня 2012 року сім'я ОСОБА_1, а саме: мати - ОСОБА_3, син - ОСОБА_4, донька - ОСОБА_5, а також колишня дружина - ОСОБА_6, звернулися до районного психіатра Ківерцівської центральної районної лікарні ОСОБА_7 та начальника Ківерцівського РВУ МВС України у Волинській області ОСОБА_8 із заявами про направлення на примусове лікування позивача ОСОБА_1, посилаючись на тривалу неадекватну поведінку останнього, створення конфліктів у сім'ї та погрози фізичною розправою (а.с. 33-36 т. 1).

08 травня 2012 року позивач ОСОБА_1 з»явився до приміщення Ківерцівського районного відділу міліції за викликом старшого дільничного інспектора ОСОБА_13

З приміщення Ківерцівського районного відділення міліції позивач, без його згоди, в примусовому порядку, в супроводі працівника міліції та лікаря-психіатра ОСОБА_7, на підставі висновку останнього про наявність у ОСОБА_1 психічного захворювання був доставлений до психіатричного закладу Волинської обласної психіатричної лікарні № 2 смт. Олика в примусовому порядку.

Цього ж дня позивач був оглянутий лікарською комісією Волинської обласної лікарні № 2, яка прийшла до висновку, що ОСОБА_1 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у формі шизоафективного розладу, депресивний тип з антисоціальною поведінкою, та за рішенням цієї комісії був госпіталізований до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.06.2012 року було відмовлено в задоволенні заяви головного лікаря Волинської обласної лікарні № 2 про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку, а також встановлено порушення медичними працівниками вимог Закону України «Про психіатричну допомогу» (а.с. 42-43 т. 1). Дане рішення суду набрало законної сили і є чинним.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.07.2015 року, ухваленому за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної психіатричної лікарні №2 про відшкодування шкоди, завданої незаконним поміщенням в психіатричний заклад було встановлено факт неправомірного поміщення та утримання ОСОБА_1 у психіатричному закладі без законних на те підстав, стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної школи 30000 грн. Дане рішення набрало законної сили і є чинним.

Також, рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.08.2015 року, ухваленому за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Ківерцівське районне територіальне медичне об'єднання» про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним проведенням психіатричного огляду та встановлення неіснуючого діагнозу на користь ОСОБА_1 було стягнуто 5000 грн. (а.с. 27-29 т. 2). Дане рішення набрало законної сили і є чинним.

Той факт, що позивач був затриманий та доставлений до Волинської обласної психіатричну лікарні № 2 в супроводі працівника міліції - співробітника Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області знаходить своє об»єктивне підтвердження в показаннях свідків, допитаних в судовому засіданні.

Так, опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він працює на посаді лікаря-психіатра Волинської обласної психіатричної лікарні № 2. 08.05.2012 року телефонним дзвінком його викликали до Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області. Прибувши до райвідділу він пройшов до кабінету дільничних інспекторів, де знаходився і позивач ОСОБА_1, якого опитував дільничний інспектор. Позивач поводив себе неадекватно, агресивно, наполягав на особистому прийомі у начальника райвідділу. За вимогою ОСОБА_9 вони пішли до кабінету начальника райвідділу ОСОБА_8 В кабінеті ОСОБА_8 позивач продовжував вести себе неадекватно, погрожував розправою зі своїми родичами. Він (свідк) прийняв рішення госпіталізувати позивача на підставі ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», оскільки у нього виникла підозра пр наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розгляду. За його проханням начальник райвідділу виділив співробітника міліції для супроводу ОСОБА_1 до психлікарні. Співробітник міліції йшов поряд з позивачем до самої «машини швидкої допомоги», щоб останній не міг втіки. На вказаному автомобілі «швидкої допомоги» в супроводі працівника міліції ОСОБА_1 був доставлений до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2. Позивач не погоджувався їхати до лікарні, весь час висловлював своє незгоду з цього приводу. В письмовому порядку до Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області з проханням надати допомогу з питання доправлення до психіатричного закладу він не звертався.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, у травні 2012 року він працював в Ківерцівському РВ УМВС України в Волинській області - проходив стажування на посаді дільничного. 08.02.2012 року він знаходився у черговій частині. До чергової частини зайшов начальник рійвідділу ОСОБА_8 і надав йому розпорядження разом з лікарем-психіатром ОСОБА_7 на машині «швидкої допомоги» супроводжувати ОСОБА_1 до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2. Таке розпорядження ОСОБА_8 мотивував тим, що ОСОБА_1 є «буйним». Він супродовив ОСОБА_1 разом з лікарем-психіатром до психіатричної лікарні.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, щ о він працює на посаді начальника Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області. Дійсно, 08.05.2012 року позивач ОСОБА_1 був викликаний до приміщення Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області дільничним інспектором цього відділу з приводу створення ним конфліктної ситуації у сім»ї. В той же день з приміщення райвідділу ОСОБА_1 було доправлено до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2. Лікаря-психіатра до Ківерцівського РВ він не викликав, підлеглим йому співробітникам такої вказівки не давав. Лікар-психіатр ОСОБА_7 також в письмовому порядку до райвідділу не звертався, в приміщення Ківерцівського РВ з»явився за викликом колишньої дружини позивача.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення по суті аналогічні поясненням свідка ОСОБА_8

Повноваження працівників міліції при взаємодії із закладами охорони здоров'я регламентується статтею 8 Закону України «Про психіатричну допомогу»

Так, в силу ч. 3 ст. 8 Закону України «Про психіатричну допомогу» органи внутрішніх справ зобов'язані надавати допомогу медичним працівникам, за їх зверненням, у разі надання психіатричної допомоги в примусовому порядку та забезпечувати безпечні умови доступу до особи та її психіатричного огляду. Органи внутрішніх справ повинні запобігати діям з боку особи, якій надається психіатрична допомога в примусовому порядку, що загрожують життю і здоров'ю оточуючих та інших осіб, та вживати заходи щодо забезпечення схоронності залишеного без нагляду майна та житла особи, яка госпіталізується в примусовому порядку, а в разі необхідності проводити розшук особи, якій психіатрична допомога повинна надаватися в примусовому порядку».

Право міліції для виконання покладених на неї обов'язків затримувати і тримати у спеціально відведених для цього приміщеннях осіб, які мають ознаки вираженого психічного розладу і створюють у зв'язку з цим реальну небезпеку для себе і оточуючих, - до передачі їх у лікувальні заклади, але не більше як на 24 години, передбачено п. 5 ст. 11 Закону України «Про міліцію» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Разом із тим, порядок здійснення діяльності міліцією та права громадян зазначені у ст. 5 вищевказаного Закону. У разі невиконання працівниками міліції вимог, встановлених цією статтею, особа, права якої були порушені, та/або її представники (родичі, захисник) можуть звернутися до суду із заявою про відшкодування шкоди у встановленому законом порядку.

Порядок взаємодії закладів охорони здоров'я з органами внутрішніх справ щодо запобігання небезпечним діям з боку осіб, які страждають на тяжкі психічні розлади врегульований Інструкцією про заходи та організацію взаємодії закладів охорони здоров'я й органів внутрішніх справ щодо запобігання небезпечним діям з боку осіб, які страждають на тяжкі психічні розлади, затв. Наказом МОЗ та УМВС України № 346/877 від 19.12.2000 року.

Зі змісту п. 2 вищевказаної Інструкції слідує, що ПНД (психіатричний заклад, що надає амбулаторну психіатричну допомогу - психоневрологічні диспансери), у якому надається психіатрична допомога психічно хворим особам, яким за рішенням суду призначена амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, направляє в органи внутрішніх справ за місцем проживання осіб таку письмову інформацію щодо них шляхом направлення картки-повідомлення.

При отриманні від органу внутрішніх справ письмової інформації (у разі потреби - телефонограмою з подальшим її оформленням письмово) про особу, поведінка якої дає достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє або виявляє реальні наміри вчинити дії, що становлять безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, ПНД негайно забезпечує огляд цієї особи в примусовому порядку (у разі потреби - з виїздом у підрозділ органу внутрішніх справ, яким затримано зазначену особу) для вирішення питання про необхідність надання їй відповідної психіатричної допомоги.

Представником відповідача суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що Волинська обласна психіатрична лікарня у встановленому законом порядку зверталася до Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області з питання надання допомоги у доправленні ОСОБА_1 до психіатричного закладу, як і не надано жодних доказів того, що лікар-психіатр ОСОБА_7 був викликаний до райвідділу у порядку, визначеному вищевказаною Інструкцією.

Представником відповідача суду не надано належних та припустимих доказів на підтвердження того, що станом на 08.05.2012 року у відповідача були передбачені законом підстави для затримання ОСОБА_1 та доставлення його до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2.

Таким чином, суд вважає, що дії працівників Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області, які виразилися у незаконному затриманні позивача ОСОБА_1 та доставленні його до психіатричної лікарні є незаконними.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснення нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономної Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом… Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Суд вважає доведеним, що дії працівників відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями працівників відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні фізичного болю, моральних стражданнях у зв»язку з цим - є причинно-слідчий зв»язок.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з принципів розумності й справедливості, з врахування конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань

Проте, суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявленої позивачем є завищеним, у ході судового розгляду у заявленому ним розмірі не доведений і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

В іншій частині позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає необхідним відмовити за необґрунтованістю.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягають до задоволення з наступних підстав.

Участь адвоката ОСОБА_11, який представляв інтереси позивача у даній справі, та факт надання ним правової допомоги підтверджується ордером на надання правової допомоги (а.с. 24 т.1), витягом з договору про надання правової допомоги (а.с. 33 т. 1), копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 25 т.1). Розмір витрат на правову допомогу визначено розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу (а.с. 32 т.1), що відповідає ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», і складає 3000 гривень, та квитанцією до прибуткового касового ордера (№№ 2/30 від 08.062015 р.). Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 3 статті 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру заробітної плати, за подання позову майнового характеру 1% ціни позову. Тобто, при подачі даного позову позивачу необхідно було б сплатити 640 грн.

Позивач від сплати судового збору звільнений на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в дохід держави підлягає стягненню з відповідача.

На підставі ст.ст. 1174 ЦК України, Закону України «Про психіатричну допомогу», Законом України «Про міліцію», керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ківерцівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним затриманням та незаконним поміщенням в психіатричний заклад - задовольнити частково.

Стягнути з Ківерцівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з Ківерцівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати за надання правової допомоги в сумі 3000 (три тисячі) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Ківерцівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська