Справа № 466/9283/15 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/348/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача - Гнатишака О.В.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №DNH4KS20640296 від 25.09.2005 року в розмірі 23493 грн. 24 коп., з яких: 1004 грн. 46 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 6842 грн. 52 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14051 грн. 34 коп. - пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1094 грн. 92 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.02.2016 року в задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності.

Рішення суду оскаржив ПАТ КБ «ПриватБанк», просить його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що судом не був прийнятий до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, яким підтверджується факт неодноразового протягом 2009 - 2012 років здійснення відповідачем погашення заборгованості, останнє з яких відбулося 23.01.2012 року в розмірі 400 грн. Зазначає, що така часткова сплата боржником суми боргу свідчить про визнання боргу і, як наслідок, про переривання строку позовної давності. Крім цього, зазначає, що судом не було досліджено пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), відповідно до якого позовна давність встановлена тривалістю 5 років.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 25.09.2005 року, шляхом підписання заяви позичальника №DNH4KS20640296, відповідач приєднався до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) Приватбанком, відповідно до якого отримав кредит на споживчі потреби у сумі 5372 грн. 92 коп. грн. строком на 42 місяці - по 25.03.2009 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, які зазначені в заяві, у розмірі 2,09% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 4.1 Умов надання споживчого кредиту передбачено, що за користування кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує проценти в розмірі, зазначеному у Заяві та Тарифах (а.с. 6-10).

При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує проценти за користування кредитом у подвійному розмірі (п.4.2 Умов).

Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо) (ч.1 ст.266 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1 і 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідач ОСОБА_3 підписом у заяві позичальника підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і банком договір.

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в 5 років, не містять підпису відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, підписанням заяви позичальник приєднався до Умов надання споживчого кредиту за виключенням п.5.5 цих Умов, оскільки зазначення у п.5.5. Умов про домовленість про збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення кредитних зобов'язань до п'яти років повинно оформлюватись згідно до приписів ч.2 ст.259 ЦК України у вигляді укладання у письмовій формі окремого договору, а не шляхом приєднання до такого зобов'язання запропонованого Банком в Умовах надання споживчого кредиту.

Тому Умови щодо встановлення збільшеного строку позовної давності до п'яти років не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року (Справа №6-1926цс15) і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

З розрахунку заборгованості, наданої позивачем, встановлено, що з часу закінчення строку користування кредитом по кредитному договору (25.03.2009 року) відповідачем ОСОБА_3 частково погашалося кредитне зобов'язання і останнє погашення відбулось 23.01.2012 року, чим було перервано трирічний строк позовної давності, однак, з цієї дати внесення відповідачем останнього платежу до моменту звернення позивача до суду із вказаним позовом 08.11.2015 року (а.с.20) сплив трирічний строк позовної давності, на застосуванні наслідків якого наполягав відповідач у суді першої інстанції, що підтверджується його письмовою заявою від 28.12.2015 року (а.с.27-28).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаного позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності, доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку районного суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.