Справа № 159/2979/16-ц
Провадження № 2/159/36/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Денисюк Т.В.,

за участю секретаря Гарбар О.В.,

Особи, які брали участь у справі:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та його поділ,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право власності на 296/900 частин житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та виділити належну їй частку в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вказаний житловий будинок побудований батьками в шлюбі. Після смерті матері спадщину за законом прийняли батько, позивач та відповідач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 спадщину не прийняв. Батько за життя подарував відповідачу ОСОБА_3 18/100 частини даного будинку. Після смерті батька спадщину за законом сторони прийняли в рівних частках. Однак, реалізувати спадкові права безпосередньо в нотаріальній конторі вони позбавлені можливості через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів. Враховуючи викладене, просить в судовому порядку визнати за нею право власності на 296/900 частини спадкового майна та виділити її в натурі.

В ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала повністю з підстав вище вказаних.

Відповідач ОСОБА_3 покладався на розсуд суду, просив врахувати, що при поділі будинку не підлягає розподілу подарована йому батьком частина та проведена добудова.

Відповідач ОСОБА_6 також покладалась на розсуд суду, просила врахувати, що вона проживала разом із батьком, доглядала його, тому має право на більшу частину майна.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про підставність і обгрунтованість заявленого позову, який підлягає до повного задоволення з огляду на таке.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, визначений розділом VІІ Цивільного кодексу України 1963 року (далі ЦК).

Відповідно до статті 524 ЦК спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 525 ЦК).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 549 ЦК ), а також відмовитись від спадщини на користь інших спадкоємців ( ст. 553 ЦК).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у частині першій статті 549 ЦК.

Так, за змістом цієї статті визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 553 ЦК спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Про визнання за особою права на спадщину видається відповідне свідоцтво (ст. 560 ЦК)

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Загальний порядок реалізації спадкових прав врегульований Законом України «Про нотаріат» та передбачає позасудовий порядок, однак відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Враховуючи викладене спір підлягає вирішенню судом.

Судом встановлено, що на підставі договору про надання земельної діялнки у безстрокове користування для будівництва житлового будинку від 27.04.1958 року, акту прийняття будинку в експлуатацію від 09.07.1974 року за ОСОБА_5 (батьком сторін) зареєстровано право вланості на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

На час будівництва житлового будинку ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, чинного на час формування правового режима щодо нерухомого майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина за законом на 50/100 частини будинку. Батько сторін ОСОБА_5 прийняв спадщину, вступивши у фактичне володіння та розпорядження майном, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час смерті. Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, звернувшись до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину, вступивши у фактичне володіння та користування майном, що сторонами визнається. Відповідач ОСОБА_3 спадщину не прийняв, на похованні матері не був, доказів протилежного суду не надав.

19 вересня 1994 року ОСОБА_5 подарував відповідачу ОСОБА_3 18/100 належної йому частини будинку, що підтверджено договором дарування (а.с.11).

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 11.10.1994 року №30 проведено розподіл земельної ділянки між співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_3, надано ОСОБА_3 в постійне користування земельну ділянку площею 318 кв.м., залишено в користуванні ОСОБА_5 682 кв.м. по АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилась спадщина за законом. Спадкоємцями першої черги були його діти - сторони у справі, які прийняли спадщину, звернувшись до державної нотаріальної контори із відповідними заявами.

Як встановив суд, позивач прийняла спадщину після обох батьків у порядку визначеному ст.549 ЦК УРСР шляхом звернення до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, після смерті батьків позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 кожна набули в порядку спадкування право власності на 296/900 частини домогосподарства, загальна частка ОСОБА_3 у праві власності на домогосподарство після спадкування становила 308/900.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Згідно із ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Висновком судової інженерно-технічної експертизи № 17 від 09 грудня 2016 року та додатковою судовою інженерно-технічною експертизою № 32 від 22 лютого 2017 року визначено варіанти можливого виділу частки позивача у домоволодінні, один з яких враховує фактичне користування будинком ОСОБА_2 та інтереси відповідача ОСОБА_3, якому визначені в користування конкретні приміщення та який провів добудову.

Даний варіант виділу передбачає отримання позивачем від відповідачів компенсації за відхилення від розміру частки на суму 9863,18 грн. Позивачем ОСОБА_1 подано письмову заяву про відмову від отримання такої компенсації.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі.

Судові витрати у справі підлягають залишенню за позивачем відповідно до заявленого нею клопотання.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 524, 525, 549, 553, 560 ЦК України (1963 року), ст. ст. 358, 364 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 296/900 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Виділити ОСОБА_1 у власність в натурі 296/900 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, а саме: в житловому будинку А-1 кімнату 1-6 площею 11,2 кв.м., кімнату 1-7 площею 16,8 кв.м., кімнату 1-5 площею 11,3 кв.м., частину хліва Б-1 (приміщення майстерні) площею 6,7 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_1 провести наступні ремонтно-будівельні роботи:

-закласти дверний отвір між приміщеннями 1-8 та 1-7,

-закласти дверний отвір між приміщеннями 1-7 та 1-10,

-закласти дверний отвір між приміщеннями 1-4 та 1-6,

-закласти дверний отвір між приміщеннями 1-4 та 1-5,

-пробити дверний отвір у приміщення 1-6 з приміщення 1-5,

-здійснити прибудову кухні площею 7,1 кв.м. та санвузла площею 3,8 кв.м. за варіантом визначеним додатковою судовою інженерно-технічною експертизою № 32 від 22.02.2017 року,

-обладнати автономні мережі електропостачання, здійснити монтаж мережі газопостачання, встановити індивідуальну систему опалення, прокласти мережу водопостачання, розмістити вигрібну яму, згідно чинних норм та правил, встановити індивідуальні прилади обліку споживання природного газу.

Усі вказані роботи провести у відповідності до вимог ДБН та після отримання дозвільних документів.

Залишити у спільному користуванні власників домоволодіння огорожу та ворота.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1

Судові витрати у справі залишити за ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи і не були присутні при його проголошені - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:Т. В. Денисюк