1Справа № 335/184/17 2/335/650/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши позовну заяву Національного заповідника «Хортиця» та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників Національного заповідника «Хортиця» про примусовий розпуск первинної профспілкової організації,

В С Т А Н О В И В:

04.01.2017 року Національний заповідник «Хортиця» та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників Національного заповідника «Хортиця» про примусовий розпуск первинної профспілкової організації.

Вивчивши подані матеріали, приходжу до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, так як вона не відповідає вимог ст. 119 ЦПК України, згідно якої заява подається в письмовій формі. Позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Так, позов до суду подано представником позивачів ОСОБА_2, однак у позовній заяві не зазначено ім'я представника позивачів, її місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі.

Згідно ст. 1 ЦПК України завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 26 ЦПК України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Позовом є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, пред'явлена з метою судового захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу в порядку, передбаченому процесуальним законодавством. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві (ст. 30 ЦПК України)

Цивільне процесуальне законодавство визначає, що відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Згідно ст. 38 ЦПК України юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.

Як вбачається із позову, до суду звернулася юридична особа - Національний заповідник «Хортиця», яку згідно до Статуту представляє без довіреності генеральний директор ОСОБА_1 та який від імені юридичної особи уповноважив ОСОБА_2 на подання цього позову та ОСОБА_1 як фізична особа, при цьому у позові не зазначено, яким чином відповідачем порушуються права фізичної особи ОСОБА_1, жодних вимог щодо цього позивача до відповідача прохальна частина позовної заяви не містить, тобто позов не містить викладу обставин, якими цей позивач обґрунтовує свої вимоги як фізичної особи.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 32 ЦПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов'язки.

У даному випадку співпозивачів обовязково має обєднувати спільність матеріально-правових інтересів щодо відповідача.

Отже, з урахуванням положень ст. 1,30,32 ЦПК позивачам пропонується зазначити у позовній заяві підстави для процесуальної співучасті НЗ «Хортиця» та ОСОБА_1 як фізичної особи. При цьому за змістом позову є взагалі не зрозумілим зазначення «…Позивача 1 в особі Позивача 2», при тому, що позов подано до суду двома особами, вимоги стосуються лише одного із позивачів, без зазначення кого саме.

За вимогами ст. ст. 30, 213, 215 ЦПК України рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін.

При цьому при викладі оновленої позовної заяви в порядку ст. 10 ЦПК України звертається увага на положення ст.11 ЦК України та ст. 18 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", згідно до якої профспілки, їх об'єднання можуть припинити свою діяльність шляхом реорганізації чи ліквідації (саморозпуску, примусового розпуску). Рішення про реорганізацію чи ліквідацію (саморозпуск) приймається з'їздом (конференцією), загальними зборами відповідно до статуту (положення) профспілки, об'єднання профспілок.

Діяльність профспілок, їх об'єднань, яка порушує Конституцію України та закони України, може бути заборонена лише за рішенням місцевого суду, а профспілок зі статусом всеукраїнських і республіканських та об'єднань профспілок з відповідним статусом - лише за рішенням Верховного Суду України.

Не допускається примусовий розпуск, припинення, а також заборона діяльності профспілок, їх об'єднань за рішенням будь-яких інших органів.

Отже, у даному випадку суд може прийняти рішення про заборону діяльності профспілки тільки у разі визнання її діяльності такою, що порушує Конституцію України та закони України.

Відповідно до ч. 4 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

При викладенні оновленого позову звертається увага позивачів також на наступне.

Згідно до ст. 4 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», законодавство про профспілки складається з Конституції України, Закону України "Про об'єднання громадян", цього Закону, Кодексу законів про працю України та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Закон України "Про об'єднання громадян" застосовується до профспілок, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до Закону України « Про громадські об'єднання» N 4572-VI, 22.03.2012 в редакції закону від 25.12.2015 N 928-VIII /928-19/ громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка.

Розділ IV Закону N 4572-VI визначає особливості припинення громадських обєднань і визначає способи припинення діяльності громадського об'єднання.

1. Припинення діяльності громадського об'єднання здійснюється:

1) за рішенням громадського об'єднання, прийнятим вищим органом управління громадського об'єднання, у визначеному статутом порядку, шляхом саморозпуску або реорганізації;

2) за рішенням суду про заборону (примусовий розпуск) громадського об'єднання (ст.25).

Громадське об'єднання має право у будь-який час прийняти рішення про припинення своєї діяльності (саморозпуск) (ст. 26 Закону Добровільне припинення діяльності громадського об'єднання).

Громадське об'єднання може бути заборонено судом за позовом уповноваженого органу з питань реєстрації в разі виявлення ознак порушення громадським об'єднанням вимог статей 36, 37 Конституції України, статті 4 цього Закону.

Справа про заборону громадського об'єднання розглядається у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Інші підстави для заборони діяльності громадського об'єднання, крім зазначених у частині першій цієї статті, не допускаються.(ст.28 Закону), що цілком узгоджується із положенням ст. 18 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Отже, позов про заборону громадського обєднання (примусовий розпуск) має розглядатися адміністративним судом в порядку, встановленому КАС України.

Юрисдикція адміністративних судів може бути встановлена законом, зокрема статтями статтями 28, 30 Закону України від 22 березня 2012 року № 4572-VI "Про громадські об'єднання".

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України об'єднання громадян, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень можуть бути відповідачем лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян.

До матеріалів справи не додано документів, які б підтверджували право позивачів звертатися до суду із позовом від імені уповноваженого органу з питань реєстрації із позовом про примусовий розпуск(заборону діяльності громадського об'єднання), який, до речі, має розглядатися в порядку КАС України, а тому в порядку ст. 10 ЦПК України судом розяснюється право позивачів уточнити заявлені вимоги із врахуванням вищезазначених норм Закону, положень ст. 1,3,10,11 ЦПК України та повноважень суду.

Окрім того, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру.

Отже, при уточнені позовних вимог звертається увага, що судовий збір сплачено лише за подання позову юридичною особою -1378 грн., а тому доплаті підлягатиме судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру заявлену фізичною особою, тобто 551,20 грн., відповідно до ст. 4 Закону України „Про судовий збір» в редакції на момент подання позову.

За змістом ч. 1 ст. 220 ЦПК України до позовної заяви додаються її копії з додатковими письмовими матеріалами у кількості примірників відповідно до числа осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву (заяву, скаргу) подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача (заявника, скаржника) і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач (заявник, скаржник) відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК України, позовна заява (заява, скарга) вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119121 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Національного заповідника «Хортиця» та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників Національного заповідника «Хортиця» про примусовий розпуск первинної профспілкової організації, залишити без руху.

Надати позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду оновленої позовної заяви, яка відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України для надання її копії та копій доданих до неї документів для відповідача, а в разі уточнення вимог - оригіналу квитанції про сплату судового збору 5 днів з дня отримання даної ухвали.

Розяснити що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Апаллонова