АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4197/17 Справа № 202/8162/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 03 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради) про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

30.12.2016р. ОСОБА_3 звернулась до колишнього чоловіка ОСОБА_2 з позовом про позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., посилаючись на те, що з 2011 року після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом.

Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 03.04.2017р. ухвалено позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане рішення суду, посилаючись на його невідповідність вимогам закону та дійсним обставинам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за такими підставами.

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4, суд першої інстанції посилався на те, що він не займається вихованням та утриманням дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини та про стан її здоров'я.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.8). Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 12.03.2012р. шлюб ОСОБА_2 за його позовом з ОСОБА_6 розірвано (а.с.13). Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з матір'ю.

10.01.2014р. ОСОБА_6 зареєстровано шлюб із ОСОБА_7 із зміною її прізвища на «ОСОБА_4» (а.с.12). Згідно свідоцтва про зміну імені від 16.02.2016р. ОСОБА_5 також змінила прізвище на «ОСОБА_4» (а.с.9).

Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 19.12.2014р. задоволено позов ОСОБА_3 та на її користь на утримання дочки ОСОБА_8 з ОСОБА_2 за його згодою стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно (а.с.14). Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 11.06.2015р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів до ? частини доходу (а.с.15). Рішенням Амур-Нижньодніпровського райсуду м.Дніпропетровськ від 13.10.2016р. розмір присуджених до стягнення на утримання дочки ОСОБА_8 з ОСОБА_2 аліментів зменшено до 1/6 частини його доходу щомісячно. При цьому судом першої інстанції, зокрема, встановлено, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 сімейний стан ОСОБА_2 змінився і у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 він має сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.52,53).

Заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав та проти ухилення від батьківських обовязків, ОСОБА_2 посилався на те, що після припинення шлюбних відносин з квітня 2011 року він продовжував бачитись та спілкуватись з дочкою ОСОБА_8, не зважаючи на його переїзд у квітні 2013 року у м.Кривий Ріг за місцем своєї роботи. З серпня 2015 року з невідомих для нього причин поведінка дочки різко змінилася, хоча вона продовжувала спілкуватись з його матір'ю - ОСОБА_12 та зрідка з ним. Стверджував, що дочку любить, утримує та вважав, що позов колишньої дружини про позбавлення його батьківських прав викликаний лише зменшенням розміру аліментів на утримання дочки.

Відповідно до вимог ч.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За роз'ясненням п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов'язків і ухилення від їх виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Матеріали справи не містять ні доказів тому, що ОСОБА_2 навмисно ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки ОСОБА_8, ні доказів його винної поведінки у цьому чи свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що протягом трьох років з часу припинення сімейних відносин першого шлюбу до ОСОБА_2 у судовому порядку не пред'являлись вимоги про стягнення аліментів у зв'язку з фактичним їх наданням ним (а.с.64-83), а після їх пред'явлення він не заперечував сплачувати їх навіть у визначеному колишньою дружиною розмірі - 1/3 частини його доходу. З довідки ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» вбачається, що лише за період з квітня по листопад 2016 року із заробітної плати ОСОБА_2 утримано аліментів на загальну суму 54 806грн. (а.с.59). Дійсно, саме після зменшення рішенням суду 13.10.2016р. розміру присуджених до стягнення на утримання дочки ОСОБА_8 аліментів, у грудні того ж року був пред'явлений позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Згідно висновку органу опіки та піклування у якості підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 наведено загальну позицію матері дитини ОСОБА_3, у тому числі, пов'язану з питанням зменшення розміру аліментів та не наданням батьком згоди для виїзду дитини за межі України для відпочинку та лікування, а також позицію неповнолітньої ОСОБА_5 про те, що вона вважає своїм батьком нинішнього чоловіка матері ОСОБА_7, у зв'язку з чим вже взяла прізвище останнього. Крім посилань на побажання матері та дитини висновок органу опіки та піклування не містить встановлених ним обставин, зокрема, про навмисне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки ОСОБА_8, про його винну поведінку у цьому чи про свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками. Поведінка ОСОБА_2 відносно дочки не була предметом розгляду органу опіки та піклування і останнім ніякі заходи впливу до нього не застосовувались. У зв'язку з цим висновок органу опіки та піклування не може бути прийнятий до уваги апеляційним судом. Не можуть бути враховані при вирішенні позову і заяви неповнолітньої ОСОБА_4 про позбавлення її батька батьківських прав, оскільки вони не свідчать про її об'єктивність у даному питанні та фактично ґрунтуються лише на її образах на рідного батька, який пішов із сім'ї, створив нову родину, у якій усиновив дитину своєї дружини. Саме по собі бажання неповнолітньої позбавити рідного батька відносно неї батьківських прав не є для цього згідно закону достатньою підставою та не свідчить про те, що це відповідає її дійсним інтересах. ОСОБА_2 пояснив, що усиновлення сина нинішньої дружини відбулось у зв'язку з тим, що рідний батько відмовився від сина. Він же любить ОСОБА_4, не відмовляється від неї і намагається підтримувати з нею добрі відносини. Останні можливі лише за умови доброзичливого ставлення дочки до батька, прояви терпіння та розуміння до нього. Не надання згоди у 2015 році для виїзду ОСОБА_4 на відпочинок на межі України ОСОБА_2 заперечував, не малось підтвердження цьому факту і будь-яких доказів. Між тим, мати ОСОБА_8 підтверджувала, що у період 2012 - 2014 років ОСОБА_2 таку згоду надавав. Допитана у якості свідка ОСОБА_13 фактично повторила лише загальну позицію позивачки ОСОБА_3, будь-яких конкретних фактів, які б свідчили про навмисне ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків відносно дочки нею не наведено. Не містять таких доказів і матеріали справи.

Враховуючи наведене, передбачених законом підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 не вбачається, а тому у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити за його недоведеністю.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.2-4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення та із задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 03 квітня 2017 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.