Справа № 466/1219/17
У Х В А Л А

Іменем України

09 березня 2017 р. Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

Головуючого судді Донченко Ю.В.

при секретарі Репета К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за скаргою ЛМКП «Львівтеплоенерго"» на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и в :

ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось в суд зі скаргою, в якій просить визнати неправомірним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13.02.2017 року винесеного державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 за судовим наказом № 466/9782/16-ц від 30.11.2016 р.; зобов'язати державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 прийняти до виконання судовий наказ № 466/9782/16-ц (2-н/466/593/16) від 30.11.2016 p., винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі вказаного виконавчого документа.

В обґрунтування скарги зазначив, що на адресу ЛМКП "Львівтеплоенерго" надійшло повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13.02.2017 року судового наказу № 466/9782/16-ц (2-н/466/593/16) від 30.11.2016 p виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь стягувача заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. Підставою для повернення виконавчого документу без виконання стала невідповідність виконавчого документа вимогам Закону, зокрема, відсутність індивідуального ідентифікаційного номера боржника. Посилання державного виконавця на відсутність у виконавчому документі реєстраційних номерів облікової картки платника податків боржників, як підставу для відмови у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження, є не обґрунтованими та безпідставними.

Представник скаржника в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Державний судовий виконавець в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що стверджується поштовим повідомленням про отримання судових повісток.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін, що не з'явились.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оглянувши та перевіривши матеріали скарги, вважає, що скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.

30 листопада 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь стягувача заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води на користь ЛМКП "Львівтеплоенерго" боргу в сумі 5066,78 грн. та 121,80 грн. судового збору.

Як встановлено судом, на адресу ЛМКП «Львівтеплоенерго» надійшло повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13.02.2017 року винесене державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1

Підставою для відмови у прийнятті заяви стягувача про примусове виконання рішення та відкритті виконавчого провадження за судовим наказом № 466/9782/16-ц (2-н/466/593/16) від 30.11.2016 p є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим п.4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р., а саме відсутність індивідуального ідентифікаційного номера боржника.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.32 Конституції України та ч.1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини четвертої цієї ж статті Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам цієї статті державний виконавець повертає виконавчий документ стягувану без прийняття до виконання.

Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Позиція Верховного Суду України щодо відмови у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з відсутністю ідентифікаційного номера боржника така, що відсутність у судовому наказі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови у відкритті державним виконавцем виконавчого провадження (Постанова ВСУ від 25 червня 2014 року справа № 6- 62цс 14).

Таким чином, на підставі вищенаведеного можна зробити висновок про те, що незазначення у судовому наказі № 466/9782/16-ц (2-н/466/593/16) від 30.11.2016 p ідентифікаційного коду боржника, не може бути підставою для повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, оскільки державний виконавець Пушкар І.Є. своїм правом отримання конфіденційної інформації, тобто ідентифікаційного номера - не скористалась, а зіславшись на відсутність у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номера боржника, винесла повідомлення про повернення виконавчого документу без виконання тим самим допустила у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів стягувача, в зв'язку з чим винесене нею повідомлення є безпідставним, незаконним, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства та норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до п.7 постанови від 26.12.2003р. №14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи наведене, слід дійшов висновку про те, що скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.209,210, 383, 384 ЦПК України,Законом України "Про виконавче провадження" суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати дії та рішення державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу судового наказу № 466/9782/16-ц (2-н/466/593/16) від 30.11.2016 p. виданого Шевченківським районним судом м. Львова без прийняття до виконання від 13.02.2017 р. такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та скасувати повідомлення від 13.02.2017 р.

Зобов'язати державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 прийняти до виконання судовий наказ № 466/9782/16-ц (2-н/466/593/16) від 30.11.2016 p., винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі вказаного виконавчого документа.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_3