Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 315/853/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М.
Провадження № 22-ц/778/1160/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_4» звернулось до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3

В обґрунтування заявлених вимог зазначило, що 31 січня 2012 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_4» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ВL_КГ100093228, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 20 000 грн. з встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних та терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 31 січня 2015 року.

У звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань щодо повернення кредиту станом на 04 серпня 2015 року ОСОБА_3 має заборгованість в розмірі 88 436,00 грн., яка складається з: 12 217,91 грн. заборгованість по поверненню кредиту; 1,61 грн. заборгованість по сплаті відсотків; 12 618,75 заборгованість по сплаті комісії; 63597,73 грн. штраф за несвоєчасне виконання зобовязань.

На підставі зазначеного просило стягнути із ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором № ВL_КГ100093228 від 31 січня 2012 року у сумі 88 436 грн.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_4» заборгованість по кредитному договору № ВL_КГ100093228 від 31 січня 2012 року у сумі 24838,27 грн., яка складається з: 12217,91 грн. заборгованості за тілом кредиту; 1,61 грн. заборгованості за відсотками, 12618,75 грн. заборгованості по сплаті комісії.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та провадження у цій справі закрити.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.01.2012 року сторони уклали кредитний договір № BL_КГ100093228, (а.с.5-12), за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у сумі 20000 грн., з встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних та терміном повернення - 31.01.2015 року, згідно графіку погашення заборгованості (а.с.13-14).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов договору утворилась заборгованість, яка станом на 04.08.2015 року становить 88436,00 грн. та складається з: 12217,91 грн. - заборгованість по кредиту; 1,61 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 12618,75 грн. - заборгованість по сплаті комісії; 63 597,73 грн. - штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань (а.с.128-134).

Зазначений розрахунок відповідачем не спростовано.

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За положеннями статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що приймаючи до уваги те, що на час розгляду справи відповідач має заборгованість за кредитним договором, доказів її повного погашення не надав, вимоги позивача про стягнення заборгованості по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії за кредитним договором є обґрунтованими, поданими в межах строку загальної позовної давності, підтвердженими матеріалами справи і підлягають задоволенню, вимоги банку в частині стягнення штрафу є недоведеними і такими, що не відповідають умовам договору, а тому не підлягають задоволенню.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо незастосування судом першої інстанції до вимог про стягнення неустойки (штрафа, пені), не може бути прийнятий до уваги, оскільки рішенням суду в задоволенні вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення штрафу було відмовлено, а вимоги про стягнення пені банком не заявлялись.

Посилання ОСОБА_3 на не звернення банку до суду з позовом після внесення останнього платежу про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, а також посилання ОСОБА_3 на не звернення банку до суду з позовом після закінчення строку повернення кредиту з метою стягнення з нього збільшеної суми заборгованості, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ст. 1050 ЦК України, ст. 3 ЦПК України звернення до суду з позовом, в тому числі і про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, є правом, а не обовязком особи.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно зясовані обставини справи, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: