АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/365/2017 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючий Радченко С.В.

судді: Вейтас І.В.,

Склярська І.В.

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом обґрунтовуючи його тим, що він замовив у відповідача туристичну послугу та здійснив передоплату в розмірі 5280 грн. У зв'язку з труднощами на роботі він змушений був відмовитись від поїздки у тур, про що завчасно попередив відповідача. Однак відповідач відмовилась повертати внесені кошти. Своїми протиправними діями відповідач спричинила йому моральні страждання. Конфліктне спілкування з відповідачем спричинило нервове перенапруження та стрес, за подоланням цих наслідків позивач змушений був звернутись за допомогою до психолога. Посилаючись на наведене, з уточненнями, остаточно просив стягнути з відповідачки на його користь кошти в розмірі 200 доларів США, які були сплачені в якості передплати за отримання туристичних послуг, 2500 грн на відшкодування моральної шкоди та 8000 грн на відшкодування послуг психолога.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 є фізичною особою підприємцем і здійснює свою діяльність на території м. Херсона, надаючи туристичні послуги через туристичне агентство «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с.11-13).

30.08.2016 року до ФОП ОСОБА_3 звернулись кілька молодих людей, серед яких був і ОСОБА_2, та попросили допомоги в замовленні та оформлені документів для туристичного туру до Туреччини із бронюванням дати виїзду 14.09.2016 року.

Позивачем та його знайомими було обрано готель Марті Міра 5 зірок, та на підтвердження намірів 30.08.2016 року позивачем сплачено аванс для бронювання туру у сумі 5280 грн (а.с.7) .

31.08.2016 року позивач та його знайомі прибули до відповідача та просили змінити готель з власних переконань, після чого відповідачем було задоволено їх прохання та переброньовано готель на ОСОБА_4.

01.09.2016 року позивач зателефонував відповідачу та повідомив, що у зв'язку із складнощами на роботі він не може 14.09.2016 року летіти до Туреччини, у зв'язку із чим має відмовитись від обраного туру.

За поясненнями відповідача з метою запобігання конфлікту та забезпечення прав та інтересів клієнтів вона повідомила про можливість застосування до неї штрафних санкцій у зв'язку із односторонньою відмовою, й запропонувала обрати іншу дату або інші умови, або інші умови оплати із розстрочкою, але позивач категорично відмовився. Після чого вона повідомила позивачу, що зможе повернути сплачену грошову суму лише безготівковим шляхом, тому той має надати реквізити банківського рахунку, на який необхідно провести оплату, та роз'яснила, що для односторонньої відмови необхідно подати власноручно заповнену заяву клієнта (а.с.34-35).

02.09.2016 року відповідачем було направлено позивачеві смс-повідомлення з нагадуванням необхідності подати заяву про відмову і надати реквізити банківського рахунку.

05.09.2016 року позивач на адресу відповідача направив цінного листа з вимогою повернути грошові кошти (а.с.6).

13.09.2016 року позивачем написано заяву про повернення грошових коштів у зв'язку із неможливістю виїзду за кордон (а.с.10). Між сторонами виникла конфліктна ситуація, через що були викликані охорона агентства та працівники поліції (а.с.54,55).

19.10.2016 року відповідач перерахувала грошові кошти в сумі 5280 грн на депозит приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. для вручення їх позивачу (а.с.58). 25.10.2016 року вказані кошти були позивачем отримані (а.с.53).

21.10. 2016 року за скаргою позивача Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Херсонській області було проведено перевірку дотримання законодавства про захист прав споживачів, про що складено відповідний акт № 21 (а.с.50-52). За результатами перевірки порушень не виявлено.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Згідно із ч. 10 ст. 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів.

Також ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Отже, майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Так судом першої інстанції встановлено, що відповідач не відмовляла позивачу в поверненні грошових коштів, а просила його надати реквізити банківського рахунку для їх перерахування та подати письмову заяву про відмову від запропонованого туристичного продукту. Позивач не був налаштований на співпрацю і своїми діями не сприяв в швидкому поверненню коштів. Отже, мало місце ухилення кредитора (позивача) від прийняття виконання зобов'язання, що змусило відповідача виконати свої зобов'язання шляхом внесення грошей на депозит нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Враховуючи те, що на підтвердження своїх вимог позивач надав квитанцію про сплату саме 5280 грн., а не 200 дол. США, а також те, що відповідач внесла на депозит нотаріуса саме 5280 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо відмови у задоволенні вказаних позовних вимог.

Положеннями ст.ст.1167, 1187 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

Крім того, згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року, № 1 від 27 лютого 2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що протиправними діями відповідачки йому було спричинено моральну шкоду.

Згідно вимог ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачем не доведено наявності причинного зв'язку між протиправними діями відповідачки і необхідністю скористатись послугами психолога, жодних доказів того, що позивачу спричинено психологічний стрес внаслідок дій саме відповідачки також не надано, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог є обґрунтованим.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо позовних вимог в частині повернення коштів були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують. Зокрема, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача щодо необхідності застосування до виниклих між сторонами правовідносин положення ч.3 ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зазначена норма матеріального права такі правовідносини не регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі було оцінено ступінь фізичного болю, душевних та моральних страждань, яких зазнав позивач в результаті дій відповідачки, є безпідставними, оскільки суд дійшов даного висновку на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені, і прийшов до правильного висновку щодо недоведеності позивачем своїх вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, фактично зводяться до переоцінки наданих суду доказів, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

І.В. Склярська