АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1651/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.17 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Малінської С.М.,

суддів колегії : Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Київського відділу державної Виконавчої служби Харківського управління юстиції державного виконавця Казанцева Д.О., ОСОБА_3, ОСОБА_12, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лазарєв Віталій Миколайович, Державне підприємство «СЕТАМ» Харківська філія про визнання правочину, укладеного за результатами електронних торгів недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним протокол за № 155572 від 08.04.2016 р. проведення електронних торгів Державним підприємством «СЕТАМ» м. Київ, вул. Артема ,73; визнати недійсним Акт Державного виконавця Казанцева Д.О. від 29.04.2016р. про проведення електронних торгів та реалізації предмета іпотеки; визнати укладений за результатами електронних торгів, які відбулися 08.04.2016 р., договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4 оформлений протоколом № 155572 від 08.04.2016 р. по проведенню прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, недійсним; скасувати Свідоцтво на право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним договір іпотеки від 20 травня 2016р. за реєстровим № 739 між ОСОБА_3 та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лазарєвим В.М. на квартиру АДРЕСА_5, та зняти усі обтяження покладені на дану квартиру за цим договором; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3.

Провадження у справі відкрито 22.12.2016 р.

Позивачка ОСОБА_5 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що у разі задоволення її позовних вимог створить необхідність повернення цієї квартири, визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири третім особам, а тобто значно ускладнить виконання рішення суду і порушить права та законні інтереси позивачки та третіх осіб, тому просить забезпечити позов.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задовольнено частково.

Заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що 22.07.2016 року ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_11 задоволено частково, ухвалу Київського районного суду скасовано, заяву ОСОБА_11 про забезпечення позову задоволено частково, заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1

02.12.2016 року ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова з підстав підпису позовної заяви недієздатним позивачем ОСОБА_11 позовну заяву залишено без розгляду.

На даний час на вказану ухвалу ОСОБА_11 подано апеляційну скаргу, отже на даний час вона не набрала законної сили.

Апелянт посилається на ч. 3 ст. 131, ч. 2, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 153 ЦПК України, постанову пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 та зазначає, що під час розгляду заяви про забезпечення позову суддя постановив ухвалу, якою повторно заборонив відчуження квартири АДРЕСА_1 що, на думку апелянта, є неприпустимим.

Апелянт вважає, що ЦПК України не передбачає повторне вчинення судом відповідних дій щодо вирішення питання про забезпечення позову після виконання ухвали про забезпечення позову іншого суду.

Також апелянт вказує на те, що допускаючи забезпечення позову необхідно обрати вид забезпечення позову спів мірним із заявленими вимогами і застосувати приписи п. 4 ст. 153 ЦПК України щодо необхідності внесення позивачем застави з метою запобігання ним подальшого зловживання забезпеченням позову.

Апелянт просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22.12.2016 року у цивільній справі № 640/19335/16-ц; в разі відхилення апеляційної скарги вжити заходи забезпечення шляхом встановлення застави в розмірі 565 000 грн., яку позивачу належить внести в 10-денний строк з дня прийняття даної ухвали на депозитний рахунок суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 151-154 ЦПК України, враховуючи зміст позовних вимог, те, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову, та те що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вважав, що достатнім заходом забезпечення позову буде заборона відчуження нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1

Судова колегія погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи наведені вище положення законодавства та постанову пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, зокрема те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу нерухомого майна та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та обсяг позовних вимог, судова колегія вважає ухвалу суду про забезпечення позову законною та обґрунтованою.

Посилання апелянта на те, що під час розгляду заяви про забезпечення позову суддя постановив ухвалу від 22.12.2016 року, якою повторно заборонив відчуження квартири АДРЕСА_1, що є неприпустимим, є безпідставними, оскільки закон не містить будь-яких заборон щодо повторного вжиття заходів забезпечення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо правомірності вжитих заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1

Згідно з ч. 4 ст. 153 ЦПК України суд, допускаючи забезпечення позову, може вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яка вноситься на депозитний рахунок суду. Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим за розмір ціни позову.

Вказана норма закону є правом, а не обов'язком суду, підстав для забезпечення позову шляхом внесення застави на депозитний рахунок суду судова колегія не знаходить.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді -