Номер провадження: 22-ц/785/1688/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року про відмову у прийнятті уточнень до позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також про зупинення провадження у справі,

встановила:

15.01.2013 року позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі ПАТ «Ощадбанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

07.06.2016 року від адвоката ОСОБА_5, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_3, було подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання чинності рішення Суворовського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 2-869/10 за позовом ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, яка перебуває на розгляді Суворовського районного суду м. Одеси, після скасування попередніх судових рішень ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 року (т.1,а.с.204-205, 210-214).

В свою чергу, 07.07.2016 року позивач ПАТ «Ощадбанк» подав заяву про уточнення позовних вимог та просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором від 30.10.2007 року в загальній сумі 3 387 856, 23 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - садовий будинок, з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 183,7 кв.м., та на земельну ділянку, на якій розташований садовий будинок, загальною площею 0,0598 га, який розташований по вул. Лінія 22, будинок № 10, Садового обєднання громадян «Ювілейний», в смт. Великодолинське, Овідіопольського району Одеської області, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності (т.1, а.с.225-227).

Вимоги просив задовольнити, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року було відмовлено в прийнятті заяви про уточнення позовних вимог та було зупинено провадження у справі до остаточного вирішення цивільної справі № 2-869/10 за позовом ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка перебуває на розгляді Суворовського районного суду м. Одеси (т.1, а.с. 241-242).

Вважаючи вищезазначену ухвалу незаконною та необґрунтованою, 08 серпня 2016 року представник ПАТ «Ощадбанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою про її скасування, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо прийняття до провадження заяви про уточнення позовних вимог (т.1, а.с.244-246).

До суду апеляційної інстанції зявились представник ПАТ «Ощадбанк» та представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції жодного разу не зявлявся, за вказаною адресою проживання м. Одеса, вул. Заболотного, 17 (гуртожиток) поштової кореспонденції не отримував.

Враховуючи, що дана справа перебуває на розгляді апеляційного суду Одеської області з 10.08.2016 року, тобто фактично 7 місяців (до 17.01.2017 року перебувала у провадженні головуючого судді Гончаренко В.М., яка звільнилась у звязку із виходом у відставку), колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність відповідача ОСОБА_4, оскільки останній не має місця реєстрації в м. Одесі (т.2,а.с.35), за місцем проживання не сповіщається (т.1,а.с.218,219, т.2, а.с.18,19), рухом справи взагалі не інтересується та не бажає приймати участь у судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність частково задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що справа розглядається в суді по суті позовних вимог, а заявою про уточнення позовних вимог, позивач ПАТ «Ощадбанк» фактично змінює підставу і предмет позову, що не передбачено ч.2 ст. 31 ЦПК України.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Таким чином, діюче цивільно-процесуальне законодавство надає право позивачу змінити предмет або підставу позову, однак лише до початку розгляду справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, після скасування 10.06.2015 заочного рішення від 10.04.2013 року розгляд справи розпочався спочатку та було призначено судове засідання на 28.07.2015 року, на 10.00 год. (т.1, а.с.115-116).

У назначений день та час судове засідання було розпочате, про що свідчить журнал судового за сідання (т.1,а.с.137-139).

В подальшому, судові засідання призначались неодноразово, двічі ухвалами суду зупинялось провадження у справі, а саме: 13.10.2015 року та 11.02.2016 року (т.1, а.с.155-156, 183-184).

Та обставина, що після скасування заочного рішення сторони не давали пояснень у справі, не свідчить про те, що розгляд справи не розпочався, оскільки за містом ст. 156 ЦПК України розгляд справи розпочинається після закінчення підготовки справи до судового розгляду та призначення дати судового засідання, про що постановляється ухвала.

Така ухвала постановлена судом першої інстанції 10.06.2015 року (т.1,а.с.115-116).

З цих підстав доводи представника ПАТ «Ощадбанк» про те, що суд не розпочав розгляд справи по суті, є безпідставними і необгрунтованими.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ПАТ «Ощадбанк», що ним не змінювались підстави і предмет позову, то вони є частково слушними, а частково необгрунтованими.

Так, як вбачається із первісних позовних вимог, які перебувають на розгляді суду по даній цивільній справі, то позивач просив стягнути з відповідачів кредитну заборгованість.

Тобто підставою для предявлення позову стало невиконання відповідачами зобовязань по кредитному договору, у звязку з чим позивач вернувся до суду з даним позовом.

Предметом позову по даній справі є саме питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку кредитної заборгованості.

Разом з тим, уточнюючи позовні вимоги, ПАТ «Ощадбанк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки, при цьому зазначивши відповідачем лише ОСОБА_3 (т.1, а.с.225-227).

При цьому підстави для предявлення даного позову було також невиконання відповідачами зобовязань по кредитному договору.

Тобто підстави позову не змінювались.

Проте, позивачем був змінений предмет позову, оскільки замість стягнення з відповідачівОСОБА_4 і ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, позивач поставив перед судом питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши при цьому відповідачем лише одну особу ОСОБА_3

З огляду на викладене, суд дійшов помилкового висновку про зміну позивачем предмету позову, однак дійшов правильного висновку про зміну позивачем предмету позову.

З цих підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що правових підстав приймати від ПАТ «Ощадбанк» уточненої позовної заяви, матеріали справи не містять.

Та обставина, що суд помилково вважав, що позивач змінив підставу позову, не може бути підставою для скасування ухвали суду в цій частині, оскільки зміна предмету позову після того, як справа розпочата розглядом, не допускається.

Доводи представника апелянта з приводу того, що для відмови у прийнятті уточненої позовної заяви має бути обовязково дві підстави: зміна підстави та зміна предмету позову, є необгрунтованими, оскільки за змістом ч.2 ст. 31 ЦПК України для відмови у прийнятті уточної позовної заяви достатньо будь-якої однієї із вказаних обставин, тобто або зміна підстави позову або зміна предмету позову.

Що стосується висновку суду про необхідність зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи, то колегія суддів не погоджується з цим висновком суду, з огляду на наступне.

Так, за змістом п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства.

Зупиняючи провадження у дані справі, суд дійшов висновку, що розгляд даної справи є неможливим до вирішення цивільної справи № 2-869/10 за позовом ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Однак, судом не було враховано, на час постановлення оскаржуваної ухвали вказана цивільна справа вже була розглянута з ухваленням судового рішення, яке набрало законної сили.

Так, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року, яке набрало чинності 19 липня 2016 року, було стягнуто з основного боржника ОСОБА_4 всю суму кредитної заборгованості та встановлений факт правомірності надання кредитних кошів та законні підстави щодо їх стягнення. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит було відмовлено (т.3, а.с.249-251).

Таким чином, враховуючи, що в день постановлення оскаржуваної ухвали вищевказане рішення суду від 05.07.2016 року набрало законної сили, про що зазначено у вищевказаному рішенні, то у суду не було правових підстав для зупинення провадження у справі, яке між тим раніше вже двічі зупинялось.

З підстав викладеного, колегія суддів дійшла висновку про незаконність ухвали в частині зупинення провадження у справі, оскільки правові підстави для цього були вже відсутні.

При цьому колегія суддів зазначає, що ніщо не перешкоджало суду до постановлення оскаржуваної ухвали про зупинення провадження у справі, зясувати питання щодо руху справи, по якій вже було ухвалено рішення, і на яке є посилання в оскаржуваній ухвалі суду.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта з приводу того, що згідно пунктів 3, 5, 8 постанови № 11 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних, і справ про адміністративні правопорушення» від 17 жовтня 2014 року, розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в частині відмови в прийнятті заяви позивача про уточнення позовних вимог, доводи апеляційної скарги ухвалу суду в цій частині фактично не спростовують.

Що ж стосується ухвали суду в частині зупинення провадження у справі, то колегія суддів вважає, що у суду не було правових підстав для зупинення провадження у справі, у звязку з чим ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду по суті позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» про стягнення з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку кредитної заборгованості.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.3, ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року, в частині зупинення провадження у справі, скасувати і направити справу для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_6

ОСОБА_2