Справа №1405/1121/12 02.03.2017 02.03.2017 02.03.2017
Провадження №22-ц/784/672/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 1405/1121/12 Суддя першої інстанції Губанова В.М.
Провадження № 22-ц/784/672/17 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Категорія - 20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

з участю представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

18 жовтня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (далі Спірна квартира).

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 5 серпня 2012 року між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу Спірної квартири, на виконання якого вона сплатила відповідачці обумовлену суму коштів, а остання передала їй ключі та документи від кватири.

Посилаючись на те, що вона виконала свої зобов'язання по зазначеному договору, а відповідачка безпідставно відмовляється від його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, позивачка просила суд задовольнити позов.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2012 року позов задоволено. Указаний договір купівлі-продажу Спірної квартири визнано дійсним і визнано за позивачкою право власності на цю нерухомість.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачка повністю виконала умови договору купівлі-продажу Спірної квартири, а відповідачка безпідставно ухиляється від його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, тому порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання дійсним вказаного договору та визнання права власності на квартиру за позивачкою.

Між тим, з такими висновками місцевого суду погодитись не можна, оскільки вони не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, статтею 657 ЦК України передбачено, зокрема, що договір купівлі-продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

При цьому, Цивільним кодексом України передбачено правові наслідки недодержання вимоги щодо нотаріального посвідчення правочину. Так, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак, це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Таким чином, однією з обов'язкових умов для визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири є, зокрема, доведеність факту досягнення згоди між продавцем і покупцем щодо істотних умов правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, 5 серпня 2012 року між ОСОБА_4, яка є Продавцем, та ОСОБА_3 Покупцем, було укладено письмовий договір купівлі-продажу Спірної квартири.

В п.1.1 указаного договору зазначено, що Продавець зобовязується передати у власність Покупцю Спірну квартиру та забезпечити нотаріальне посвідчення даного договору, а Покупець зобовязується прийняти вказану квартиру і сплатити ціну відповідно до умов, визначених в цьому договорі, та пройти державну реєстрацію нерухомості. Також передбачено, що Покупець зобовязаний у встановлений Договором термін сплатити ціну продажу обєкта.

Однак, у названому Договорі взагалі відсутні відомості щодо опису нерухомості, її дійсної вартості, продажної ціни Спірної квартири та строк уплати. Хоча такі умови є істотними для договору купівлі-продажу нерухомості.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено, що на час укладення спірного правочину, чи на час ухвалення оскаржуваного рішення, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору і що позивачка їх виконала.

Проте, суд першої інстанції на вказані вимоги норм матеріального права та зазначені обставини справи належної уваги не звернув, хоча вони мають суттєве значення для справи, так як указують на умови, при яких може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомості за правилами ч. 2 ст. 220 ЦК України.

За таких обставин, висновок місцевого суду про наявність підстав для визнання правочину дійсним, не можна вважати ні законним, ні обґрунтованим, а тому відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Наслідком ухвалення по справі нового рішення, відповідно до ст. 88 ЦПК України, є присудження до стягнення з позивачки на користь відповідачки 236 грн. 7 коп., понесених останньою судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на неї.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 236 грн. 07 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Козаченко

Судді: Л.М. Прокопчук

ОСОБА_5