У Х В А Л А

03.01.2017 р. м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицька В.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Четверта державна нотаріальна контора Жовтневого району м. Запоріжжя про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Четверта державна нотаріальна контора Жовтневого району м. Запоріжжя.

Ухвалою суду від 06.12.2016 р. зазначена заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог статей 119, 120 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи заявник не виконала ухвалу судді від 06.12.2016 р., тому суддя приходить до висновку про визнання заяви неподаною та застосування до неї наслідків, передбачених ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що повернення позовної заяви у відповідності до п.3 ч. 3 ст.121 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права заявника на повторне звернення до суду із заявою.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду за клопотанням сторони у разі повернення заяви або скарги.

Згідно із п. п. 16, 17 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, державне мито повертається фінансовим органом того району чи міста, до бюджету якого воно надійшло, на підставі поданої платником заяви на протязі одного року з дня зарахування суми в бюджет.

На підставі викладеного та керуючись ст.121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Четверта державна нотаріальна контора Жовтневого району м. Запоріжжя про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа, вважати неподаною та повернути заявнику.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України в Олександрівському районі міста Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_1 сплачений за квитанцією № 0.0.657450431.1 від 22.11.2016 року, судовий збір у розмірі 580,00 гривень (пятсот вісімдесят гривень 00 копійок).

Розяснити заявнику, що усунувши недоліки заяви, вона має право повторно звернутися до суду в порядку, встановленому законом.

Копію даної ухвали надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя : В.М. Світлицька