Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 331/5944/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/778/1036/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2

За участю секретаря: Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, третя особа - Четверта Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 20.01.2009 року помер його батько - ОСОБА_5 Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді 17/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова/Дзержинського, 52/96.

Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, він звернувся до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори для отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно. 02.07.2015 року державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстави неподання правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати за ним право власності на 17/25 частин житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова/Дзержинського, 52/96, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 20.01.2009 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 17/25 частин житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова/Дзержинського, 52/96, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 20.01.2009 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (смерті спадкодавця) і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_5 помер 20.01.2009р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-ЖС № 132375 (а.с. 39).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається з 17/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова/Дзержинського, 52/96 (а.с. 52, 76, 77, 168, 169 зв., 171, 172 зв., 185-188).

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 75/2009 до майна померлого 20.01.2009р. ОСОБА_5 (а.с. 37-177), єдиним спадкоємцем першої черги є його син - позивач ОСОБА_4, який прийняв спадщину та звернувся до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 53-55).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 02.07.2015 року відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на спадкове майно, що складається з частини домоволодіння № 96 по вул. Дзержинського в м. Запоріжжя з підстави ненадання правовстановлюючих документів про належність вказаної частини домоволодіння спадкодавцеві (а.с. 174зв. 175).

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_4, як син померлого ОСОБА_5, є спадкоємцем першої черги, тому за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно у вигляді 17/25 частин житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова/Дзержинського, 52/96.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, який помер 20.01.2009 року, спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Так, за положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з копії паспорту громадянина України ЕЕ 329468, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 03.05.2001 року (а.с. 54зв. - 55). Матеріалами справи також підтверджується, що позивач постійно проживав за вказаною адресою. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 174зв. - 175).

Отже, ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті батька - ОСОБА_5, який помер 20.01.2009р.

Інші докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: