27.02.2017 Справа №469/1264/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року Березанський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого-судді - Тавлуя В. В.

за участі:

секретаря судового засідання - Рогозевич С. О.

представників позивача:

начальника Березанського відділу

Миколаївської місцевої прокуратури №1 - ОСОБА_1

прокурора Березанського відділу

місцевої прокуратури №1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка цивільну справу за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області в інтересах держави до ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області 21 жовтня 2016 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Миколаївською місцевою прокуратурою №1 виявлені порушення вимог законодавства при прийнятті ОСОБА_3 сільською радою рішень із земельних питань.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що пунктами 3, 4 рішення ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га (пасовища) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_4 видано державний акт серії ЯК №789557 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :12:041:0301.

У подальшому пунктом 3 рішення ОСОБА_3 сільської ради №14 від 19 лютого 2014 року цільове призначення земельної ділянки змінено на будівництво та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

За нотаріально посвідченим договором дарування №2172 від 25 квітня 2014 року вказану земельну ділянку ОСОБА_4 відчужено на користь відповідача ОСОБА_5

Прокурор вважає, що вказані вище рішення ОСОБА_3 сільської ради прийнято з порушенням вимог законодавства, у звязку з чим пункти 3, 4 рішення ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року та пункт 3 рішення ОСОБА_3 сільської ради №14 від 19 лютого 2014 року підлягають визнанню незаконними та скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення мали місце наступні порушення вимог чинного законодавства, а саме:

- ст.19 Конституції України, ст.17 Закону України Про основи містобудування, ст.48 Закону України Про охорону земель, ст.118 ЗК України, оскільки надана відповідачці ОСОБА_4 земельна ділянка розташована в зоні рекреації, в межах якої, відповідно до Проекту планування та забудови Березанського району, затвердженого постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985р. №112, дозволяється розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів труда та відпочинку, пляжів, памяток археології, заказників памяток культури та забороняється індивідуальне будівництво в 3-х кілометровій зоні узбережжя Чорного моря. Аналогічна заборона міститься і в п.10.17 ДБН 360-92 Планування і забудова міських і сільських поселень, які є обовязковими у сфері будівництва, містобудування та архітектури;

- що зазначена земельна ділянка, яка надана відповідачці спочатку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а потім для будівництва та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування,розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря на відстані 505-510 метрів від урізу води до південної межі та на відстані 545-550 метрів від урізу води до північної межі, та що відповідно до ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.ст.59, 84 ЗК України землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей, а землі, на яких розташована прибережна смуга, не підлягають відчуженню. Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативно-визначеній смузі від урізу води;

- що надання у власність відповідачці спірної ділянки спочатку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а потім для будівництва та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування суперечить вимогам ст.90 Водного кодексу України та ст.62 ЗК України, відповідно до яких прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних обєктів, обєктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, обєктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обовязковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд.

Посилаючись на наведені порушення вимог закону, Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 просить визнати незаконним та скасувати пункти 3, 4 рішення ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року та пункт 3 рішення ОСОБА_3 сільської ради №14 від 19 лютого 2014 року.

У звязку з незаконністю оскаржуваних рішень ОСОБА_3 сільської ради прокурор просив визнати недійсним та скасувати виданий на їх підставі на імя ОСОБА_4 державний акт серії ЯК №789557 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :12:041:0301, а також на підставі ч.1 ст.388 ЦК України витребувати земельну ділянку у ОСОБА_5 у власність територіальної громади в особі ОСОБА_3 сільської ради.

У судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не зявились, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлялись повістками, про що свідчать зворотні поштові повідомлення.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 подав до суду письмову заяву від 27.02.2017 року (а.с.67) з додатками, у якій просив застосувати у даній справі строки позовної давності, посилаючись на сплив позовної давності, оскільки прокуратурі було відомо про всі оспорювані рішення, прийняті ОСОБА_3 сільською радою.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що Рішенням ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_4 із земель не наданих у власність та користування земельну ділянку площею 0,2500 га (пасовища) у селі Коблеве для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с.Коблеве в межах території населеного пункту с. Коблеве ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.18).

Рішенням ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області №14 від 19 лютого 2014 року «Про затвердження проектів із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки» затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_4 площею 0,25 га (забудовані землі, під проїздами та площадками) на будівництво та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (а.с.19).

29 грудня 2012 року ОСОБА_4 видано державний акт серії ЯК №789557 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :12:041:0301 (а.с.20).

25 квітня 2014 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування №2172 вказану земельну ділянку ОСОБА_4 відчужено на користь відповідача ОСОБА_5 (а.с.20).

Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджені також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.20-21).

За інформацією, наданою Відділом Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області від 31.08.2016 року за даними Національної кадастрової системи, спірна земельна ділянка знаходиться на відстані від урізу води Чорного моря до південної межі - 505-510 метрів, до північної - 545-550 метрів (а.с.22-23).

За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 2-х км від урізу води.

У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води (ч.10 ст.88 Водного кодексу України).

З урахуванням зазначених нормативних розмірів, наявні підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах пляжної зони прибережної захисної смуги.

Землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду (ст. 58 ЗК України).

За змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень), земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено.

Таким чином, ОСОБА_3 сільською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що пункти 3, 4 рішення ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року, якими затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га (пасовища) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, не відповідають зазначеним вимогам законодавства.

Частиною третьою статті 62 ЗК України, ч.3 ст.90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.

Відповідно до ст.17 Закону України Про основи містобудування основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.

Абзацом 2 ст.48 Закону України Про охорону земель передбачено, що розміщення і будівництво обєктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих обєктів.

Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття рішення ОСОБА_3 сільської ради № 10 від 26 грудня 2012 року, є Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112, відповідно до якого в зоні рекреації, у якій розташована спірна земельна ділянка, планувалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці та відпочинку, пляжів, памяток археології та заказників памяток культури (а.с.25-26).

Пунктом 10.17 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р., заборонено будівництво будівель, споруд і комунікацій у приморських прибережних смугах завширшки менше 100 м. від урізу води, а в приморських курортних зонах за наявності пляжу менше 100 м. від його суходільної межі.

Отже, будівництво обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування на спірній земельній ділянці суперечить земельному і водному законодавству, містобудівній документації та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам, а тому Рішення ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області №14 від 19 лютого 2014 року «Про затвердження проектів із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_4 з будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на будівництво та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (а.с.19), не є законним.

Крім того, звернень від ОСОБА_4 до управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації щодо розгляду проектів землеустрою по спірній земельній ділянці не надходило (а.с.24, 25-26), а тому при прийнятті зазначеного рішення ОСОБА_3 сільською радою порушено вимоги ч.2 ст.186-1 ЗК України, відповідно до яких проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до органу містобудування та архітектури.

Згідно з ч.3 ст.388 Цивільного кодексу України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора щодо визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки, є вмотивованими, і такими, що ґрунтуються на нормах закону.

Разом з тим, вирішуючи питання чи підлягає задоволенню цивільний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові

За положеннями ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

За висновками, викладеними у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3079цс15, держава відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти й несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею (державою) незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Згідно наявної у матеріалах справи копії вимоги в.о. прокурора Березанського району Миколаївської області № 45-41вих-12 від 12.01.2012 року (а.с.69), з метою нагляду за додержанням і застосуванням законів органами місцевого самоврядування всіх сільських голів Березанського району було зобовязано щомісячно надавати на адресу прокуратури району належним чином оформлені оригінали правових актів (розпоряджень, рішень) органів місцевого самоврядування та завчасно повідомляти прокуратуру району про засідання сесій рад.

Як вбачається з наданої відповідачем в обґрунтування заперечень проти позову копії супровідного листа ОСОБА_3 сільської ради від 21 січня 2013 року № 73 (а.с.70), до прокуратури району відповідачем направлено протоколи ХХІІ сесії від 14 грудня 2012 року та ХХІІІ позачергової сесії від 26 грудня 2012 року, на яких було прийнято оскаржувані рішення.

Крім того, супровідним листом ОСОБА_3 сільської ради від 08 серпня 2013 року № 1021 до прокуратури району також було направлено копії рішень сільської ради із земельних питань за 2012 рік (а.с.71).

Таким чином, суд вважає, що з дати отримання протоколів оскаржуваних рішень, направлених до прокуратури у січні 2013 року, у прокуратури була обєктивна можливість довідатися про факти порушення земельного законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень.

Однак, до суду з зазначеним позовом прокурор звернувся лише у жовтні 2016 року, тобто після спливу загального трьохрічного строку позовної давності.

Посилання прокурора на те, що копій оскаржуваних рішень до прокуратур взагалі не надходило, на думку суду, спростовується відповідним підписом, наявним на супровідному листі ОСОБА_3 сільської ради від 08 серпня 2013 року № 1021 (а.с.71).

На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 про визнання незаконним та скасування рішень, слід відмовити у звязку зі спливом строків позовної давності, а відтак і у задоволенні вимог щодо визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки, які є похідними від основних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області в інтересах держави до ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03 березня 2017 року.