АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/565/17 Справа № 204/4407/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черкез Д. Л. Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є. при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 26 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (треті особи: приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна та Нощенко Наталія Миколаївна, Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради) про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним правочином в частині покупця,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання удаваним правочином на підставі ст.235 ЦК України в частині покупця укладеного 08.08.2014р. її сином ОСОБА_9 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалась на те, що фактичним покупцем за вказаним договором купівлі-продажу була саме вона. Оформлення квартири на сина було формальним, вчинене за її ініціативою для того, щоб чоловік, з яким вона проживала однією сім'єю не міг претендувати на неї. Після смерті сина вона вимушена спадкувати вказану квартиру разом з дружиною покійного сина ОСОБА_3, яка не має відношення до квартири.

Рішенням Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровськ від 26.09.2016р. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

За нотаріально посвідченим 08.08.2014р. договором купівлі-продажу ОСОБА_9, 1959р.н., придбав у ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 за 370 000грн. Сторонами договору у п.5.5. підтверджено, що цей договір не носить характеру мнимого чи удаваного договору. У п.5.9. договору зазначено, що покупець ОСОБА_9 у відповідній заяві повідомив, що квартира, яка є предметом договору, переходить в його особисту приватну власність, а кошти, за які він купує квартиру, є його особистою приватною власністю (а.с.7,8). 08.08.2014р. право власності ОСОБА_9 на вказану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.9).

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер (а.с.10).

За відомостями відкритої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М. спадкової справи із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9 звернулись його мати ОСОБА_2, а також дружина ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах дітей: ОСОБА_10 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.74,82,89). Батько померлого - ОСОБА_11 відмовився від спадщини на користь онуків - малолітніх дітей спадкодавця (а.с.85).

Відповідно до вимог ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Враховуючи недоведеність того, що вчиненим 08.08.2014р. між ОСОБА_9 з однієї сторони та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з другої сторони договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 приховано інший правочин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у визнанні його на підставі ст.235 ЦК України удаваним в частині покупця.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду першої інстанції суперечать чинному законодавству та дійсним обставинам справи. Останні свідчать, що саме ОСОБА_9 придбав у ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір купівлі-продажу квартири нотаріально посвідчений і у передбаченому законом порядку недійсним, у тому числі, і в частині, не визнаний. Право власності ОСОБА_9 зареєстровано у відповідному державному реєстрі і за його життя не оспорювалось. Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зводяться до її незгоди з оцінкою доказів, яку надано судом та неприйняття останнім інших доказів, які б свідчили, що фактичним покупцем квартири була саме вона. Однак відповідно до вимог ст.212 ЦПК України оцінка доказів відноситься до виключної компетенції суду і переоцінка доказів на вимогу сторони законодавством не передбачена. Посилання ж ОСОБА_2 на не врахування судом того, що вона мала достатньо грошових коштів на придбання квартири, а її син ОСОБА_9 в силу своїх доходів не міг купити квартиру не спростовують наявних у матеріалах письмових доказів про придбання квартири саме ОСОБА_9 Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_9 не був зареєстрованим у придбаній квартирі АДРЕСА_1 також не спростовують ні його права власності на квартиру, ні підтверджують право на неї ОСОБА_2 Згідно довідки житлового органу ОСОБА_9 з 1993 року по день смерті був зареєстрований у квартирі №32 цього ж будинку, і у цій же квартирі 1999 року зареєстрована і ОСОБА_2 (а.с.79). Крім того, зазначені у позовній заяві ОСОБА_2 мотиви про оформлення нею квартири не на себе, а на сина, є голослівними, оскільки не підтверджені взагалі будь-якими доказами.

Враховуючи наведене, підстав для скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.