Дата документу 06.03.2017
ЄУ № 420/330/17
Провадження №2-о/420/43/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Потапенко Р.Р.,

за участю секретаря Войтенко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Кальної Аліни Геннадіївни про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Приморський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Кальна А.Г. звернулася до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Красний Луч (Хрустальний) Луганської області.

В обґрунтування заяви представник заявника посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Красний Луч Луганської області померла мати ОСОБА_1 -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок хронічної серцевої недостатності третього ступеня, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №23, виданого 23.01.2017 «Государственным учреждением «Краснолучская центральная городская многопрофильная больница «Княгининская» Луганской народной республики» (російською мовою). Звернувшись до Приморського районного у місті Маріуполі Відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Донецькій області з метою отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_3, їй було відмовлено, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України та форма медичного документу, наданого на підтвердження факту смерті, не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як вона зможе провести державну реєстрацію смерті матері.

Заявник, ОСОБА_1, та її представник, Кальна А.Г., в судове засідання не з'явилися, про дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, на заявлених вимогах наполягають.

Представник заінтересованої особи надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку.

Відповідно до листа Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції від 11.02.2017 за вих.№15.5-17-21 представнику ОСОБА_1 Кальній А.Г. відмовлено в реєстрації смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, за наданим заявником лікарським свідоцтвом про смерть, оскільки його форма не відповідає формі, визначеній наказом Міністерством охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 27.07.1967 Хрустальською селищною радою Краснолуцької міської ради Луганської області, актовий запис №44; свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, виданим Відділом ЗАГС Краснолуцької міськради Ворошиловградської області 14.01.1989, актовий запис №32.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 представник заявника надала лікарське свідоцтво про смерть №23, видане 23.01.2017 медичною установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території -«Государственным учреждением «Краснолучская городская многопрофильная больница «Княгининская» Луганской народной республики» (російською мовою). Згідно вказаного свідоцтва про смерть, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Красний Луч. Причиною смерті згідно довідки про причину смерті стала хронічна серцева недостатність третього ступеня.

Крім того, доводи заявника підтверджуються фотокопіями місця поховання ОСОБА_3

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 №1351-VIIІ м. Красний Луч Луганської області перейменовано на м. Хрустальний Луганської області.

Таким чином, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому вимоги представника ОСОБА_1 адвоката Кальної А.Г. про встановлення факту смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Згідно ч. 4. ст. 257-1, ст. 367 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 3, 10-11, 60, 88, 208, 212-215, 218, 234-235, 256-259, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Кальної Аліни Геннадіївни про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Приморський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка селища Хрустальне Луганської області, громадянка України, що була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Хрустальний, Україна, причина смерті -хронічна серцева недостатність третього ступеня.

Допустити рішення до негайного виконання.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: