Справа № 307/1304/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.,

секретарі: Чучка Н.В.,

за участі сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відділу примусового виконання рішень в особі старшого державного виконавця Яроша Сергія Івановича на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2016 року по цивільній справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», де заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, ОСОБА_3 на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И Л А:

Представник Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» звернувся в Тячівський районий суд Закарпатської області зі скаргою на дії державного виконавця, якою просить визнати неправомірними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного териториального управління юстиції в Закарпатській області щодо використання звіту субєкта оціночної діяльності «Закарпатська товарно-земельна біржа» від 27.09.2016 року та зобовязати ДВС ГТУЮ в Закарпатській області здійснити повторну оцінку арештованого майна.

19 жовтня 2016 року представником ПАТ «ВТБ Банк» було подано заяву про забезпечення скарги (позову) шляхом зупинення реалізації арештованого майна та заборони Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вчиняти дії щодо продажу арештованого майна через електронні торги системи «Сетам».

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2016 року заяву Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про забезпечення скарги (позову) задоволено частково.

Зупинено реалізацію арештованого майна домоволодіння загальною площею 1 133,30 м.кв., яке складається з житлового будинку з вбудованим магазином, торговою площею 835,80 м.кв. житловою площею 162,40 м.кв. та земельної ділянки площею 0,0477 га. кадастровий номер :03:001:0008, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яке знаходиться за адресою: Тячівський район, с. Грушово, вул. 50 років Жовтня, 1, на час розгляду скарги на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області.

Не погоджуючись з рішенням першої інстанції представник відділу примусового виконання рішень в особі старшого державного виконавця Яроша С.І. подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ПАТ «ВТБ Банк» про забезпечення скарги (позову) відмовити. Вимоги апелянта мотивовані тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою з підстав неправильного застосування судом норм процесуального права. При цьому посилається на те, що суд дійшов безпідставного висновку про забезпечення скарги (позову) шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню, неправильно застосував положення ст.ст.151, 152 ЦПК України. Зупинення виконавчого провадження належить до виключної компетенції державного виконавця, а не суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення скарги (позову), суд послався на те, що згідно роз'яснень п.15 ч.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав, суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа та виходив із того, що невжиття заходів забезпечення може завдати матеріальної шкоди банку.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можливо, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Пунктом 6 частини 1 статті 152 ЦПК України передбачено забезпечення позову зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається зі змісту заяви представник ПАТ «ВТБ Банк» фактично просить забезпечити скаргу шляхом зупинення реалізації арештованого майна, в той час, як сам стягувач не звертався до суду із позовними вимогами про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, як цього вимагає п.5 ч.1 ст.152 ЦПК України, а звернувся із скаргою на дії державного виконавця.

Між тим, за змістом абз.1 п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Крім того, ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржувати їх у судовому порядку в 10 денний строк з дня отримання відповідного повідомлення, що сторонами виконавчого провадження зроблено не було. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Пунктом 6 частини 1 статті 152 ЦПК України визначено одним із видів забезпечення позову зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Дана норма є спеціальною нормою, яка може застосовуватися до спеціального субєкта цивільних правовідносин, сторони виконавчого провадження, а саме - по відношенню до боржника, а не стягувача. Проте, в даному випадку не має місце оскарження боржником виконавчого документу у судовому порядку, що не є оскарженням виконавчого документу в розумінні п.6 ч.1 ст.152 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Аналогічне розяснення зазначено в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч.1 ст.152 ЦПК (1618-15) перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч.4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зупинення виконавчого провадження за Законом України «Про виконавче провадження» і зупинення виконання за правилами ст.152 ЦПК України це різні правові інститути, так як різні види забезпечення встановлюють різні режими правового застосування та вчиняються в різних правових процедурах. Частина друга статті 152 ЦПК України, як відкритий перелік, не дає підстав вважати зупинення виконавчого провадження видом забезпечення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2016 року про забезпечення скарги (позову) постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому ухвалу слід скасувати, так як забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, недопустимо.

Згідно п.2 ч.1 ст.324 ЦПК України ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, тому, що не перешкоджає подальшому провадженню по справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.209, 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відділу примусового виконання рішень в особі старшого державного виконавця Яроша Сергія Івановича задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні заяви представника Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про забезпечення скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: