Головуючий 1 інстанції Дзюба М.В.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Лопатіної М.Ю.,

суддів - Биліни Т.І.. Попової С.А.,

секретаря - Зал Ю. С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2016 року вищезазначений позов Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, на якій розміщено огорожу та контейнер, загальною площею 0,0284 га із земель житлової та громадської забудови, підпорядкованих Маріупольській міській раді, що розташована по АДРЕСА_1 та привести її у придатний для використання стан шляхом знесення огорожі та контейнеру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Маріупольської міської ради.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції було зроблено невірний висновок про те, що вона самовільно зайняла земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 оскільки рішенням Маріупольської міської ради від 30 жовтня 2014 року № 6/42-4965 їй надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, у зв'язку з чим вона звернулась до відповідної проектної організації для розробки проекту землеустрою. Крім того, даній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та її представники за довіреностями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представники позивача до суду апеляційної інстанції не з'явився, згідно заяви, просили розглянути справу за їх відсутності, апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та її представників, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку, що в силу положень статей 211, 212 ЗК України є підставою для зобов'язання останньої усунути порушення норм земельного законодавства шляхом приведення земельної ділянки в придатний для використання стан та знесення огорожі та контейнеру.

Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,0284 га, що розташована по АДРЕСА_1 входить до складу земель житлової та громадської забудови та знаходиться в адміністративному підпорядкуванні Маріупольської міської Ради.

Актом перевірки відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради від 30 липня 2015 року встановлено, що відповідачем самовільно зайнята та використовується вищезазначена земельна ділянка під розміщення огорожі та контейнеру (а.с. 6, 8,9).

Вказівка (попередження) відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства від 30 липня 2015 року № 67/2015 року ОСОБА_2 не виконана, що підтверджується актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 серпня 2015 року, 26 липня 2016 року (а.с.8, 9).

Згідно зі ст. 13 Конституції України від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку.

За змістом ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

За вимогами ч. 2 ст. 83 ЗК України в комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ч.1 ст.116, ч.1 ст.125 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з абз.15 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Зі змісту п. б. ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України вбачається, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельної ділянки в придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель, споруджень, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Отже, приймаючи до уваги те, що у відповідач фактично використовує земельну ділянку, що входить до складу земель житлової та громадської забудови та знаходиться в адміністративному підпорядкуванні Маріупольської міської Ради, за відсутності відповідного рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, а саме розмістила на ній огорожу та контейнер, суд першої інстанції зробив правильний висновок про обґрунтованість позову.

Доводи відповідача про те, що рішенням Маріупольської міської ради їй було надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки і ділянці було присвоєно кадастровий номер є необґрунтованими, оскільки позивач своїм рішенням від 08 квітня 2016 року № 7/6-251 (а.с.116) відмовив ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки. Зазначене рішення Маріупольської міської ради від 08 квітня 2016 року ОСОБА_2 не оскаржене.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, повідомляв відповідача про розгляд справи за адресою її реєстрації, де вона фактично не проживає, а не направляв повістки за місцем її фактичного проживання є такими, що не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки згідно зворотних повідомлень про вручення судових повісток, які є в матеріалах справи, вбачається, що місцевий суд здійснював судові виклики відповідача саме за адресою, де вона проживає: АДРЕСА_2 (а.с.16-17, 21-22, 27-28, 33), проте, в основному, повістки повертались до суду за закінченням терміну зберігання, а 13 жовтня 2016 року поштове повідомлення про час та місце розгляду справи 19 жовтня 2016 року було вручене уповноваженій особі за місцем мешкання ОСОБА_2.(а.с.33)

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: