Справа № 214/1291/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду 28.02.2017 року із заявою про забезпечення позову до предявлення ним позову про визнання недійсним договору, в якій просив суд задля забезпечення позовних вимог на майбутнє накласти заборону відчуження квартири за адресою: вул. ОСОБА_3 (Мелешкіна) 29-а/64, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, що належить ОСОБА_2

В обґрунтування предявлених вимог вказав, що він має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, укладеного 02.03.2016 року між ним та ОСОБА_4, умовами якого передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки та переоформлення права власності в позасудового порядку, розпорядження належним йому майном. За даних обставин накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (Мелешкіна) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яка є предметом договірних відносин між сторонами, буде співрозмірним та адекватним його позовним вимогам та, в свою чергу, унеможливить намагання ОСОБА_4 звернути стягнення на квартиру та розпорядитись нею.

В силу ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до висновку про її невідповідність вимогам ст.151 ЦПК України та необхідність повернення заявникові з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3,4 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. За заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Системним аналізом вказаних норм суд приходить до висновку, що визначальним для можливості розгляду судом по суті заяви про забезпечення позову є наявність в провадженні суду позову, який заінтересована особа просить забезпечити, за виключенням випадку предявлення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

Дослідженням матеріалів заяви, судом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_2 до суду, в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не перебуває жодних позовів, забезпечення вимог за якими стосувалось би застосування судом заявлених ним заходів. Крім того, із змісту заяви слідує, що фактично такі заходи він має намір застосувати на майбутнє у випадку подання ним позову, який не стосується захисту прав інтелектуальної власності, що діючим законодавством України не передбачено.

Крім того, в порушення вимог ч.4 ст.151 ЦПК України, до заяви про забезпечення позову заявником не долучено документ про сплату судового збору за подання її до суду, а також не долучено її копію для інших учасників по справі.

Разом з тим, в поданій заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 не зазначено конкретні причини, у звязку з якими необхідно забезпечити позов, не обґрунтовано необхідність забезпечення позову та доцільність застосування саме такого виду забезпечення позову, як накладення заборони на відчуження належної йому квартири АДРЕСА_1 (Мелешкіна) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Посилання заявника на окремі положення договору, який він має намір оскаржити, щодо надання ОСОБА_4 права на звернення стягнення на квартиру як предмет іпотеки, можливість переоформлення права власності в позасудового порядку та розпорядження нею за відсутності доказів, які б свідчили про реальність намірів ОСОБА_4 та ймовірність ускладнення виконання рішення суду на майбутнє є припущеннями, домислами, на яких в силу ст.60 ЦПК України не може ґрунтуватись доказування.

Відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, невідповідність заяви про забезпечення позову, поданої ОСОБА_2, вимогам ст.151 ЦПК України, та допущення грубих процесуальних порушень під час її подання, що виключають можливість розгляду її по суті, тому суд приходить до висновку про необхідність її повернення заявникові.

Керуючись ст.ст.151,153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову повернути заявникові.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою про забезпечення позову до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 (пяти) днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 (пяти) днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Євтушенко О.І.