Справа № 634/931/16-ц
Провадження № 2/634/28/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017 Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Зимовського О.С.,

при секретарі - Ковбаса С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Сахновщина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про захист прав споживачів. На обґрунтування позову зазначив, що 12 липня 2016 року він у відповідача по справі ОСОБА_2 придбав дрова обємом приблизно 1 м.куб. за 300 грн. На наступний день він зясував, що брова неналежної якості (гнилля, з гвіздками і залізяками). Позивач декілька разів повідомляв ОСОБА_2 щоб вона забрала дрова та повернула йому гроші, але вона відмовилась їх забирати. Також 26 липня 2016 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про необхідність забрати дрова протягом тижня. Але відповідач не відреагувала на вказане повідомлення, тому позивач був вимушений звернутись до суду з позовом за захистом свого порушеного права, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та просить суд стягнути з відповідача 300 грн. вартість за дрова, зобовязати відповідача вивезти з подвіря позивача брова. Також відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути з відповідача штраф на користь держави в десятикратному розмірі вартості проданої продукції, але не менше пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім того, позивач, посилаючись на положення ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди, зазначив, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка виразилася в тому, що він була позбавлений можливості завезення стандартних дров, неможливості приступити до ремонту автомобіля, а також загостренням захворювання сахарний діабет, що призвели до погіршення його самопочуття. Необхідністю звернення до юриста для надання консультації, що порушило звичайний спосіб його життя. Тому просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі пяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги і просив уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме: зобовязати відповідача відшкодувати позивачу суму шкоди в розмірі 300 грн в строк до 28 березня 2017 року, шляхом перерахунку коштів на р/р 58265 в установі ощадбанку № 1002/0389; вивезти з подвіря позивача брова до 28 березня 2017 року; сплатити штраф на користь держави у десятикратному розмірі вартості продукції, виходячи з цін, що діяли на час придбання продукції, але не менше пяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 340 грн на рахунок №58265 в установі ощадбанку № 10020/0339.

Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що ніякі дрова вона позивачу не продавала, і їй незрозуміло чому позивач з яким у неї були нормальні стосунки (спільно святкували свята, дарував їй квіти) звернувся до суду з позовом до неї. Крім того, вказала, що в її домоволодінні є лише газове опалення, тому дрова у неї взагалі відсутні.

Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог, зазначивши, що до даних правовідносин не застосовуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не є субєктом господарювання, який виконує роботи або надає послуги в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження його моральних чи фізичних страждань чи інших негативних явищ, які є наслідком на його погляд протиправної поведінки відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

При цьому, до фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, слід віднести: чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару; чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров'ю або майну споживача.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так судом досліджено повідомлення від 26 липня 2016 року, яке направлялось позивачем на адресу відповідача про необхідність забрати дрова протягом тижня (а.с. 4).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 від 14 липня 2016 року, домоволодіння за адресою смт Сахновщина, вул. Сєрова, буд. 31 Харківської області обладнане лише газовим опаленням, наявність дров виявлено не було (а.с. 23).

Згідно копії договору про надання послуг з газопостачання № 65254 від 26.01.2006 року відповідач ОСОБА_2 є споживачем природного газу (а.с. 24 25).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідними змінами (далі - Закон), виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Тобто вказаний Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», на відносини по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів, користування послугами громадянином лише для підприємницької діяльності або підприємствами, установами, організаціями дія вищевказаного Закону не поширюється.

Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з особою (фізичною або юридичною), яка здійснює підприємницьку діяльність з виготовлення, продажу, надання послуг незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 22).

При цьому, в ході розгляду даної справи не здобуто належних та допустимих доказів того, що відповідач перебуває у трудових відносинах з будь-якою юридичною особою, а також фізичною особою-підприємцем.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 300 грн. та зобовязання вивезти з подвіря позивача брова до 28 березня 2017 року і сплатити штраф на користь держави у десятикратному розмірі вартості продукції, виходячи з цін, що діяли на час придбання продукції, але не менше пяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги позивача про відшкодування завданої моральної шкоди, яку позивач оцінює у 340 грн., суд вважає необхідним зазначити наступне.

Статтями 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснює суд. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.

У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог через не доведення позивачем, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Харківської області через Сахновщинський районний суд Харківської області.

Суддя:

Копія вірна. Суддя: