Номер провадження: 22-ц/785/482/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 5 жовтня 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 11 грудня 2012 року уклала з ОСОБА_4 в усній формі договір позики грошових коштів, за яким передала в позику 3000,00 доларів США під 3% річних строком повернення на вимогу, передачу коштів підтверджено розпискою позичальника. 22 серпня 2016 року направила лист з вимогою повернути суму позики, 29 вересня 2016 року отримала від ОСОБА_4 відповідь, за змістом якої він визнавав отримання коштів, однак заперечував наявність заборгованості. Посилаючись на вказані обставини, повернення у січні 2015 року грошових коштів в сумі 500,00 доларів США, порушення зобовязання по поверненню суми позики та сплати процентів за користування коштами, позивач ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 суму позики 3000,00 доларів США., проценти за користування коштами за період з 1 січня 2013 року по 30 вересня 2016 року в сумі 3960,00 доларів США, судові витрати (а.с.2-5).

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав, мотивувавши тим, що у період існування боргових зобовязань з 10 вересня 2013 року по 7 серпня 2016 року сплатив 5136,00 доларів США (а.с.35-39).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 борг за договором позики в загальній сумі 6160,00 доларів США, витрати на сплату судового збору в сумі 1670,56 грн. (а.с.49-51).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей (ст.1046 ЦК України).

У сенсі даної норми матеріального права договір позики опосередковує відносини щодо передачі майна у власність на засадах повернення такої ж кількості майна. Договір позики є реальним, оскільки вважається укладеним з моменту передачі майна, яке переходить у власність позичальника. Предметом договору позики можуть бути, зокрема, гроші, крім національної валюти, предметом позики може бути також іноземна валюта, але за умовами додержання вимог валютного законодавства.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК України).

У сенсі даної норми матеріального права при укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. Письмова форма цього договору має відповідати вимогам, передбаченим статтею 207 цього Кодексу. Винятком із загального правила, передбаченого пунктами 2,3 статті 208 ЦК України, є те, що в разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків, це можуть бути письмові документи, листи тощо. Розписка є документом, що посвідчує передачу грошей позикодавцем позичальнику.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України).

У сенсі даної норми матеріального права діє правило оплатності позики, якщо інше не передбачено договором або законом. Закон не встановлює верхньої межі розміру процентів; розмір та порядок одержання процентів передбачаються договором; плата за послугу позики може мати лише грошове вираження у відсотковому відношенні до суми позики грошей. Якщо сторони не обумовили умови нарахування та сплати відсотків і не зазначили безоплатного характеру позики, то проценти мають виплачуватися щомісяця до дня повернення позиченої суми, виходячи з їх річного розміру на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

У сенсі даної норми матеріального права договір позики є односторонньо зобовязуючим. Грошові кошти вважаються повернутими позикодавцю з моменту не лише зарахування їх на банківський рахунок позикодавця, а й вручення їх готівкою з умовою повернення розписки (для фізичних осіб), а також з моменту зарахування їх на рахунок іншої особи, вказаної позичальником.

Встановлено, що 11 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено в усній формі договір позики грошових коштів в іноземній валюті, за яким передано в позику 3000,00 доларів США з виплатою щомісячно 3%. На підтвердження укладення договору позики та його умов надано розписку позичальника ОСОБА_4 від 11 грудня 2012 року. Договором не встановлений строк повернення позики, відтак, позика має бути повернена позичальником ОСОБА_4 протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем ОСОБА_3 вимоги про це (а.с.7).

Письмову вимогу про повернення позики позикодавцем ОСОБА_3 предявлено ОСОБА_4 шляхом надіслання такої поштою 22 серпня 2016 року, поштове відправлення, що містило вимогу, отримано ОСОБА_4 7 вересня 2016 року, що підтверджено листом останнього від 21 вересня 2016 року, отриманого ОСОБА_3 згідно її доводів 29 вересня 2016 року (а.с.8,9,10).

Таким чином, протягом тридцяти днів від 7 вересня 2016 року ОСОБА_4 як позичальник зобовязаний був повернути позику.

Позов про стягнення боргу за договором позики предявлено ОСОБА_3 до суду 5 жовтня 2016 року. ОСОБА_3 заявлено про повернення суми позики грошей в іноземній валюті в сумі 3000,00 доларів США та за період з 1 січня 2013 року по 30 вересня 2016 року щомісячних процентів в розмірі 3% за користування коштами, обумовлених усним договором позики та підтверджених розпискою позичальника. При цьому ОСОБА_3 визнано часткове повернення у січні 2015 року позики в сумі 500,00 доларів США.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, встановив обставини, що мають значення для справи, та дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами правовідносин оплатної позики грошових коштів, невиконання позичальником обовязку по поверненню позики у тій самій сумі та по сплаті процентів за користування коштами протягом тридцяти днів від дня предявлення вимоги, права позикодавця вимагати від позичальника виконання грошового зобовязання.

Поряд з цим, суд не звернув увагу на те, що за договором позики хоч і були передані грошові кошти в іноземній валюті, проте сторони не є субєктами, які відповідно до вимог валютного законодавства мали право на здійснення фінансових послуг в іноземній валюті (при укладенні договору позики сторони мають за мету надання /отримання/ фінансової послуги), а, відтак, безпідставно стягнув з позичальника на користь позикодавця суму неповернутої позики та несплачені проценти в іноземній валюті. Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, суд опустив помилку в розрахунку процентів за період з 1 січня 2013 року по 30 вересня 2016 року, що вплинула на загальний розмір боргу та, відповідно, розмір судового збору, присудженого до стягнення.

Зазначені обставини в сукупності згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Так, у позику передано 3000,00 доларів США, повернуто у січні 2015 року 500,00 доларів США, підлягає стягненню сума позики 64300,00 грн., еквівалентних по курсу НБУ станом 28 листопада 2016 року 2500,00 доларів США (3000,00 доларів США 500,00 доларів США = 2500,00 доларів США).

Проценти за користування коштами:

за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року складають 1080,00 доларів США (3000,00 доларів х 3% : 100% = 90,00 доларів х 12 місяців = 1080,00 доларів);

за період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року складають 1080,00 доларів США (3000,00 доларів х 3% : 100% = 90,00 доларів х 12 місяців = 1080,00 доларів);

за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року складають 900,00 доларів США (2500,00 доларів х 3% : 100% = 75,00 доларів х 12 місяців = 900,00 доларів);

за період з 1 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року складають 675,00 доларів США (2500,00 доларів х 3% : 100% = 75,00 доларів х 9 місяців = 675,00 доларів),

а всього проценти за користування коштами за період з 1 січня 2013 року по 30 вересня 2016 року складають в загальній сумі 96064,20 грн., еквівалентних по курсу НБУ станом на 28 листопада 2016 року 3735,00 доларів США.

Доводи ОСОБА_4 про повернення позики не приймаються, оскільки не мають належних та допустимих доказів повернення суми позики та сплати процентів.

У сенсі положень частини 1 статті 1049 ЦК України грошові кошти вважаються повернутими позикодавцю з моменту чи зарахування їх на банківський рахунок позикодавця, чи вручення їх готівкою з умовою повернення розписки (для фізичних осіб), чи з моменту зарахування їх на рахунок іншої особи, вказаної позичальником.

Оригінал розписки від 11 грудня 2012 року знаходиться у позикодавця ОСОБА_3, розписка оглянута судом апеляційної інстанції, перебування розписки у позикодавця є доказом не виконання позичальником ОСОБА_4 зобовязань по поверненню позики та сплаті процентів. ОСОБА_4 не надав письмових доказів на підтвердження передачі коштів готівкою, чи перерахування коштів на рахунок. Показаннями свідків дані обставини не підтверджуються.

В порядку частини 1 статті 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1603,64 грн. (64300,00 грн. сума позики + 96064,20 грн. проценти = 160364,20 грн. ціна позову, з неї 1% = 1603,64 грн.).

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року змінити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) за укладеним 11 грудня 2012 року договором позики грошових коштів суму позики 64300 грн. 00 коп., еквівалентних по курсу НБУ станом 28 листопада 2016 року 2500,00 доларів США, проценти за користування коштами за період з 1 січня 2013 року по 30 вересня 2016 року в загальній сумі 96064 грн. 20 коп., еквівалентних по курсу НБУ станом на 28 листопада 2016 року 3735,00 доларів США, а всього стягнути 160364 грн. 20 коп., еквівалентних по курсу НБУ 6235,00 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1603 грн. 64 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_2