Справа № 495/745/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/745/17

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності

В С Т А Н О В И В :

06.02.2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач) про визнання права власності (а.с.1-3).

Так позивач просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, який складається з літери «А», «А1», «А2», та розташований за адресою вул. Анісімова, буд. 35, м. Білгород-Дністровський, Одеської області;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, який складається з літери «А» та споруд № 1,3, 4,6,7, та розташований за адресою вул. Вірменська (Котовського), буд. 24, м. Білгород-Дністровський, Одеської області.

Позивач ОСОБА_1П ., в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутністю (а.с.46).

Відповідач ОСОБА_2В, в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.45).

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу за відсутності представників сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником обєкта нерухомого майна, а саме споруди капітального будівництва, яка розташована за адресою: вул. Анісімова, буд. 35, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 30332668 від 17.06.2011 року (а.с.6).

Також, ОСОБА_1 є власником обєкта нерухомого майна, а саме споруди капітального будівництва, яка розташована за адресою: вул. Вірменська (колишня Котовського), буд. 24, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11288101 від 22.10.2013 року (а.с.7).

Як стверджує позивач, ОСОБА_1 має намір продати зазначену нерухомість, однак, в грудні 2017 року ОСОБА_1 було втрачено оригінали правовстановлюючих документів на вказані обєкти нерухомості, в звязку з чим його право власності не визнається ОСОБА_2, як майбутнім покупцем.

За заявою ОСОБА_1 від 01.08.2016 року, будівельно-технічним експертом ПМП «ЭКС» ОСОБА_3 (свідоцтво № 859 від 26.09.2007, видане Міністерством Юстиції України) було проведене експертне будівельно-технічне дослідження, згідно із висновком якого за № 23/08 від 09.08.2016 року було встановлено, що будівля з торговельним приміщенням, аптекою, перукарнею, розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Анісімова, 35, відповідає вимогам будівельних норм та правил, предявленим до житлових приміщень, придатна для цілорічного проживання та подальшої експлуатації за призначенням як житлове приміщення без проведення робіт по реконструкції будівлі. Будівля, що розташована за адресою: вул. Вірменська (колишня Котовського) буд. 24, м. Білгород-Дністровський, використовувалась у якості обєкту легкої промисловості не повязаної з шкідливим виробництвом (а.с.24-34).

Також, було проведене експертне будівельно-технічне дослідження, згідно із висновком якого за № 22/08 від 09.08.2016 року було встановлено, що будівля, розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Вірменська (колишня Котовського), 24, відповідає вимогам будівельних норм та правил, предявленим до житлових приміщень, придатна для цілорічного проживання та подальшої експлуатації за призначенням як житлове приміщення при проведенні поточного ремонту будівлі (внутрішньому оздобленні приміщень та ін.) без порушення несучих конструкцій та проведення робіт по реконструкції будівлі (а.с.8-23).

Таким чином, вказані обєкти нерухомості придатні для постійного проживання без проведення будь-яких робіт по реконструкції.

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною позовною заявою.

Відповідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.05.2014 р. № 5, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що предявлені на підставі статті 392 ЦК України пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.

Відповідно ст.ст. 379, 380 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, використання споруд капітального будівництва, що розташовані за адресами: вул. Анісімова, буд. 35, м. Білгород-Дністровський, Одеської області та по вул. Вірменська (Котовського), буд. 24, м. Білгород-Дністровський, Одеської області як житлових, не суперечить чинному законодавству України, а діючим законодавством передбачено можливість власника використовувати майно за своїм власним розсудом, що надає право ОСОБА_1, як власнику, продати зазначену нерухомість як житлову.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст.213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України).

В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що відповідач позов визнав, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 319, 379, 380, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 169, 174, 197, 208-209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на житловий будинок, який складається з літери «А», «А1», «А2», та розташований за адресою: вулиця Анісімова, будинок 35, місто Білгород-Дністровський Одеської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на житловий будинок, який складається з літери «А» та споруд № 1, 3, 4, 6, 7, та розташований за адресою: вулиця Вірменська (Котовського), будинок 24, місто Білгород-Дністровський Одеської області, загальною площею 384,2 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко