Номер провадження: 22-ц/785/986/17
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С. М.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Артеменка І.А.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, по якому просить суд відновити банківське обслуговування Договорів банківських вкладів №SAMDN8281, №SAMDN0395,SAMDN1880,SAMDN4189, №SAMDN2373, №SAMDN7159, №SAMDN0395 шляхом розблокування особистих рахунків; перевести обслуговування вищезазначених депозитних рахунків до м. Одеси; стягнути з відповідача на користь позивача суму процентів річних за фактичну кількість днів користування вкладами (з 18.03.2014 року) протягом дії вищезазначених Договорів; нараховану суму відсотків річних за Договорами банківських вкладів № SAMDN0395 (вклад «Приват-вклад») та № SAMDN7159 (вклад «Депозит плюс на 12 міс.») зарахувати на карт/рахунок НОМЕР_4; нараховану суму відсотків річних за Договорами банківських вкладів № SAMDN1880 (вклад «Стандарт 6 міс»), № SAMDN 4189 (вклад «Стандарт 12 міс.»), № SAMDN2373 (вклад «Стандарт 3 міс.») зарахувати на карт/рахунок НОМЕР_3; нараховану суму відсотків річних за Договором банківського вкладу № SAMDN8281 (вклад «Копілка дітям») зарахувати на основний рахунок цього вкладу (за умовами зазначеного Договору).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем укладено шість договорів про банківські строкові вклади ( депозити), з виплатою суми вкладу та суми процентів в кінці терміну дії договору. До 17.03.2014 року банк належним чином виконував взяті на себе зобов'язання, однак згодом банком було заблоковано карткові рахунки та доступ до депозитних вкладів, які були оформлені у відділеннях АР Крим та м. Севастополі.

На багаточисленні звернення позивача до банку з вимогою повернути грошові вклади, останнім дана вимога виконана не була. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

26.09.2016 року позивачем до суду було надано розрахунок заборгованості за відсотками, які становили на рахунок договору № SAMDN8281- 157,82 євро; на карт/рахунок НОМЕР_3 - 10 144,27 дол. США; на карт/рахунок НОМЕР_4 - 38 391,92 грн.; на рахунок «Бонус плюс» карт/рахунок НОМЕР_4 - 4 258,95 грн.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав. Надав до суду заперечення проти позову, в яких зазначено, що позивачем до суду не надано оригіналів документів банківських вкладів, квитанцій про внесення грошових коштів, що свідчить про можливість зловживання позивачем своїми правами,отримувати грошові кошти як за рішеннями судів України, так і від АНО « ФЗВ» та рішень судів на тимчасово окупованій території.

Рішенням суду позов задоволено в повному обсязі.

На вказане рішення суду ПАТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Позивач по справі є вкладником ПАТ « КБ «Приватбанк».

20.04.2011 року було укладено договір № SAMDN8281 (вклад "Копілка дітям»), відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 1 000 євро (квитанція №23 від 20.04.2011 року) для чого відкрив о/р № НОМЕР_5. Банк зобов'язався виплатити проценти на банківський вклад у розмірі 7% річних та відкрив електронну ощадкнижку № НОМЕР_6. Строк дії договору - 12 місяців. 20.04.2012 року та 20.04.2013 року договір, відповідно до п.7, було автоматично пролонговано і до основної суми вкладу додалося відповідно 70,13 євро та 74,9 євро нарахованих відсотків;

20.04.2011 року укладено договір № SAMDN0395 (вклад «Приват- вклад»), відповідно до умов якого банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 12 426 грн. (квитанція № 27 від 20.04.2011 року) для чого відкрив о/р НОМЕР_7. Банк зобов'язався щомісячно виплачувати проценти на банківський вклад у розмірі 7% річних та відкрив електронну ощадкнижку № НОМЕР_8. 20.04.2012 року та 20.04.2013 року договір, відповідно до п.9, було автоматично пролонговано;

26.10.2012 року договір № SAMDN1880 (вклад «Стандарт 6 міс») відповідно до умов якого банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США (платіжне доручення № НОМЕР_1) для чого відкрив о/р НОМЕР_9. Банк зобов'язався щомісячно виплачувати проценти на банківський вклад у розмірі 9 % річних на карту/рахунок № НОМЕР_10. 26.10.2013 року, відповідно до п.6, договір було автоматично пролонговано. Згідно екземпляру договору, що був роздрукований 03.03.2014 року через систему «Приват 24» Банку, відтвореного за допомогою технічних приладів, сума залишку на вкладі - 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, а проценти нараховуються згідно ставки 7,5% річних;

24.04.2012 року договір № SAMDN4189 (вклад «Стандарт 12 міс.») відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США (платіжне доручення № НОМЕР_2) для чого відкрив о/р НОМЕР_11. Банк зобов'язався щомісячно виплачувати проценти на банківський вклад у розмірі 8,5% річних на карту/рахунок № НОМЕР_10. 24.04.2013 року, відповідно до п.6, Договір було автоматично пролонговано. Згідно екземпляру договору, що був роздрукований 03.03.2014 року через систему «Приват 24» і підкріплений факсимільним підписом Голови правління та відбитком печатки БАНКУ, відтвореного за допомогою технічних приладів, сума залишку на вкладі - 17 200 (сімнадцять тисяч двісті) доларів США (вклад відповідно до п.1 умов Договору неодноразово поповнювався з карти/рахунку № НОМЕР_10 через систему «Приват 24»), а проценти нараховуються згідно ставки 9,75% річних;

09.07.2013 року договір № SAMDN2373 (вклад «Стандарт 3 міс.») відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США для чого відкрив о/р НОМЕР_12. Банк зобов'язався виплатити проценти на банківський вклад у розмірі 6,5% річних на карту/рахунок № НОМЕР_10. Згідно екземпляру договору, що був роздрукований 03.03.2014 року через систему «Приват 24» і підкріплений факсимільним підписом Голови правління та відбитком печатки Банку, відтвореного за допомогою технічних приладів, сума залишку на вкладі - 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, а проценти нараховуються згідно ставки 8% річних;

30.04.2013 року договір № SAMDN159 (вклад «Депозит плюс на 12 міс.») відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 85006.98 грн. (вісімдесят п'ять тисяч шість гривень дев'яносто вісім копійок) для чого відкрив о/р НОМЕР_13. Банк зобов'язався виплатити проценти на банківський вклад у розмірі 18% річних на карту/рахунок № НОМЕР_14. Згідно екземпляру договору, що був роздрукований 03.03.2014 року через систему «Приват 24» і підкріплений факсимільним підписом Голови правління та відбитком печатки БАНКУ, відтвореного за допомогою технічних приладів, сума залишку на вкладі 22 а проценти нараховуються згідно ставки 18% річних. Додатково (згідно умовам і правилам розміщення депозитів у Банку) на цей вклад нараховується на карту/рахунок «Бонус плюс» 2% річних).

Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що з 18.03.2014 року банком заблоковано карткові рахунки і доступ до депозитних вкладів, які були оформлені у відділеннях АР Крим та м. Севастополі.

Позивачем велися багаточисельні листування з вимогами відновлення її порушеного права.

Станом на теперішній час грошові кошти позивачу повернуті не були.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п.6 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

З наведеного вище вбачається, що банком безпідставно було порушено право власності позивача на грошові кошти.

Відповідно до умов публічного договору банківського вкладу (депозиту) банк зобов'язується повернути вклад та сплатити проценти за його користування.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч.2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Такі ж самі положення містяться в п.3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ від 03.12.2003 р. за №516, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 р. за №1256/8577.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ч. 2 ст. 1058 ЦК України), що виключає можливість відступлень в договорі від умов про розмір процентів та від інших умов, які встановлені банком, оскільки умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Згідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок надання послуг кожному, хто до неї звернеться.

Згідно зі ст. ст. 610 та 611 ч. 4 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання та у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: повернення грошового внеску.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач у теперішній час не виконав зобов'язання по поверненню грошових внесків позивача, що є грубим порушенням умов договорів щодо зворотності та платності.

Відповідно до умов вказаних договорів, відповідач розпоряджається внеском позивача протягом терміну дії договорів на свій розсуд, а також користується вказаними грошовими внесками позивача, у зв'язку з чим сплачує вкладникові - позивачу процент за таке користування та розпорядження його грошовим внеском.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (ст. 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти (ст. 1061 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, але незважаючи на це відповідач не виконує свої зобов'язання відмовляється видати позивачу вклад на його вимогу, що суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, стверджував, що позивач не є клієнтом Банку, вказані спірні договори не укладалися.

З вказаною позицією апелянта неможливо погодитися виходячи з наступного.

Судом першої інстанції 10.12.2015р. була винесена ухвала про витребування від Відповідача оригіналів спірних договорів та інших доказів (т.1 а.с.58), однак, вказана ухвала виконана не була, відповідь до суду не надійшла.

В той же час, оригінали документів, які позивач отримала від Відповідача на підтвердження своїх прав вкладника, вона пред'являла на першу вимогу представника Відповідача (ОСОБА_4.) під час судового засідання 26.09.2016 року, коли справа розглядалася по суті судом першої інстанції (а.с.6 т.2), а також під час перегляду справи апеляційним судом. Після вивчення наданих оригіналів документів, клопотання про подання оригіналу або завіреної копії від представника Відповідача не надходило, також перегляд документів не викликав у представника Відповідача жодного запитання по суті.

Теж саме під час засідання 26.09.2016 року було вивчено питання можливого звернення за отриманням компенсації по вкладах до АНО «ФЗВ». Було з'ясовано, що до позовної заяви, копія якої є у представника Відповідача, долучено копію відповіді на запит позивача до АНО «ФЗВ», що надійшов 21 травня 2015 року. У ній зазначено «по состоянию на 19 мая 2015 года ОСОБА_5... не обращалась в АНО «ФЗВ» с заявлением о согласии на приобретение прав(требований) по вкладам (счетам), открытым в кредитных учреждениях и компенсационные выплаты ей не осуществлялись». Оригіналу цієї довідки представник Відповідача не вимагав. Також до позову долучено скрін - роздруківка з сайту АНО «ФЗВ» про завершення терміну прийому заяв про компенсаційні виплати по внескам до І IpHBaT6aHKy(http://fzvklad.ru/insurance-casesl/news/284/), який максимально тривав лише до 31 грудня 2014 року.

У якості головних доказів порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права у апеляційній скарзі представник апелянта наводить приклади внутрішніх регламентацій своєї професійної діяльності з боку наглядового органу - положення та інструкції НБУ, які є обов'язковими для виконання піднаглядними структурами, однак, є лише підзаконними актами. Зокрема, згадується Інструкція НБУ № 492 від 12 листопада 2003 року, у п.1.1 якої зазначено що вона «регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими структурними підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку (далі - банки), поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, виборчим блокам політичних партій (далі - клієнти).» В той же час договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно зі ст. 1058 ЦК за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Ст. 1067 ЦК наголошує, що Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. У договорах банківських вкладів, укладених з Відповідачем, на підставі положень ст. 207 ЦК України, окремим пунктом зазначено, що БАНК використовує факсимільне відтворення підпису Голови Правління БАНКУ, а також відтворення відбитку печатки БАНКУ технічними друкованими засобами. Крім того, Банк надає своїм клієнтам послуги з «віддаленого доступу», тобто можливість здійснювати банківські операції цілодобово онлайн або у телефонному режимі (https://privatbank.ua/ru/depozit/). Стан депозитних вкладів можна також перевіряти шляхом роздрукування договору за допомогою системи «Приват24», де теж використовується факсимільне відтворення підпису Голови Правління БАНКУ, а також відтворення відбитку печатки БАНКУ технічними друкованими засобами.

Інструкція НБУ № 492 від 12 листопада 2003 року, на яку посилається представник апелянта, у жодному Договорі, укладеному з Відповідачем, не зазначається. Тобто вимагати від клієнта того, що не вказано у Договорі, який укладено на підставі Закону України, Банк не має права. В той же час, порушення норм Інструкції НБУ № 492 , на які посилається апелянт - стала практика самого ПАТ КБ «ПриватБанк», принаймні до того часу, як він став державним.

На прохання позивача, її представник у судовій справі ОСОБА_6 відкрив 05.12.2016 року в одеському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», «Італійський бульвар» депозит «Стандарт» строковий 3 місяця (копія договору та чек додані). У Договорі також окремим пунктом зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» використовує факсимільне відтворення підпису Голови Правління, а також відтворення відбитку печатки ПАТ КБ «ПриватБанк» технічними друкованими засобами. Під час процедури відкриття ощадна книжка або сертифікат, або інший документ, що його замінює, йому видані не були, чек про проведення операції зарахування коштів не містить мокрої печатки банку та підпису касира. Проте, відсотки по цьому депозиту регулярно нараховуються, що відображено на онлайн-сторінці сервісу «Приват24» (скрін сторінки доданий) та у СМС - повідомленнях, які приходять на фінансовий телефон.

Питання порядку розрахунку заборгованості по відсотках також було розглянуто під час судового засідання 26.09.2016 року (а.с.6 т.2) і не викликало додаткових запитань і клопотань з боку представника Відповідача. Сума заборгованості розраховувалась на дату проведення кожного судового засідання і подавалася через канцелярію. Відповідач отримував свій примірник. Діючи згідно умовам договорів, де вказано: якщо клієнт не заявив Банку про відмову від продовження терміну, вклад автоматично неодноразово продовжується без явки клієнта до Банку, розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє у Банку на день закінчення попереднього терміну вкладу без додаткових угод, позивач звернулася до Відповідача із запитом щодо депозитних ставок, що діяли протягом терміну порушення. Хоча інформація про ставки банківських депозитів є публічною, відповідь (№20.1.0.0.0/7-20151030/1118 від 04.11.2015 р.- копія надана) надійшла зі штампом «Банківська таємниця» і містить наступну інформацію: «на жаль, ми не маємо можливості надати запитувану інформацію, так як жодним нормативно-правовим документом не передбачено та не визначено обов'язок Банку надавати дану інформацію». Така позиція порушує ст. 56 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та право на інформацію, яке гарантоване ч.І ст. 15 та п. 5 ч.І ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів». Через цю неконструктивну та протизаконну позицію Банку позивач була вимушена розраховувати заборгованість за відсотками за даними, отриманими з роздруківки договорів через систему Приват24 напередодні порушення і підкріплених факсимільним підписом Голови правління та відбитком печатки БАНКУ, відтвореного за допомогою технічних приладів. Формула розрахунку простих відсотків «проценти за вкладом = сума вкладу Х процентну ставку Х кількість днів в періоді/кількість днів у році» була б застосована Відповідачем у разі виконання ним своїх зобов'язань і відновлення обслуговування вкладів.

Відповідач визнавав наявність і реальність правовідносин з позивачем, продовжував визнавати її своїм Клієнтом і на етапі досудового врегулювання спору навіть частково відновив її порушені права на отримання фінансових послуг (банківське обслуговування), що зазначено у матеріалах позовної заяви. Листування між нею, Відповідачем та НБУ під час її спроб досудового врегулювання спору, яке також долучено до матеріалів справи, є наочним доказом тому. Так у листі Відповідача від 12.09.2014 року №20.1.0.0.0У7-2-140905/1061 на звернення позивача (вх. №249532 від 05.09.2014р.) прописані всі номери договорів банківських вкладів на ім'я позивача і зазначено, що «відсотки по Вашим депозитним договорам не нараховуються із квітня місяця 2014 року» та повідомлено, що в той же час розблоковано її картрахунки. У листі №20.1.0.0.0./7-20150725/784 від 27.07.2015 року на № 275649 від 25.07.2015р. Відповідач вибачається і запевняє що «робить все можливе для врегулювання ситуації і вирішення юридичних питань з виплати вкладів, у тому числі в міжнародних судах.» У листі Відповідача від 02.10.2015 року № 20.1.0.0.0/20151001/1515, який надійшов у відповідь на скаргу позивача до НБУ зазначено, «після отримання чітких інструкцій від НБУ кошти, які знаходяться на рахунках клієнтів Банку, будуть в обов'язковому порядку виплачено їх власникам. Приносимо Вам свої вибачення за завдані незручності і просимо Вас з розумінням віднестися до ситуації, що склалася не з вини Банку». В той же час від НБУ надійшла відповідь на цю ж скаргу, до якої прикладене електронне повідомлення Відповідача (від 06.10.2015 №Э.ВОС_РОБ/3-71233 на запит НБУ №20-0608/59707 від 21.08.2015), у якому зазначено «На Ваш запит...щодо звернення клієнта ОСОБА_2 повідомляємо таке. Нажаль Банк не може виконати вимоги клієнта... задля врегулювання спірних питань з клієнтами АР Крим та клієнтами банку, які зареєстровані на материковій частині України та мали відношення до відділень банку, розташованих в АР Крим, співробітники банку розробляють відповідні програмні комплекси та технології роботи з такими клієнтами...»

В останньому листі БАНКУ від 14 лютого 2017 року позивачу, як Клієнту обіцяють розшукати необхідну інформацію в архівах та провести перевірку даних, з чого випливає, що представник Відповідача ґрунтує свою апеляцію, не дослідивши справу всебічно.

У апеляційній скарзі також зазначено, що суд першої інстанції не зазначив у рішенні по справі періоду дії договорів. Це не відповідає дійсності і термін дії по кожному договору у судовому рішенні розписаний. У рішенні по справі суд дійсно не зазначає про дострокове розірвання договорів та про перебування спірних сум на рахунках - ці питання не мають відношення до поданого позову та не порушувались представником Відповідача під час судових засідань. Щодо стягнення 3 відсотків річних - позов не містить такої вимоги і її не міститься у резолютивній частині рішення.

Таким чином твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наведені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року залишити буз змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

І.А. Артеменко