АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 184/ 906/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/413/К/17 суддя Гаєвий О.В.
Категорія № 27 (ІІ) Суддя-доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Євтодій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі- ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про один і той самий предмет позову, а тому не вірно застосував п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заявлені позовні вимоги, в даному судовому провадженні, не були предметом розгляду у справі за якою ухвалено рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25.01.2010 року.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не з'явились.

На думку колегії суддів, неявка в судове засідання сторін та їх представників, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами,статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що наявне рішення суду, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Таким чином, пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України передбачено закриття провадження у справі виключно у випадку тотожності усіх чинників позову: складу сторін, предмета та підстав спору.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1133цс15 від 21.10.2015 р., 6-342цс15 від 11.11.15 р, що в силу вимог ч.2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами про той самий предмет із тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених ст.205 ЦПК України, перелік якої є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25.01.2010 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено та на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором №100877-CRED від 16.11.2007 року, яка станом на момент ухвалення рішення складала 17715,48 грн. ( а.с.4). З тексту позовної заяви від 19.05.2016 року позивачем заявлено позовні вимоги стосовно іншого періоду заборгованості, а саме по 27.03.2016 року, тобто заявлені Банком у цій справі вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за період по 27.03.2016 року не були предметом розгляду.

Крім того, згідно позовних вимог позивача та наданого розрахунку, сума заборгованості, що була стягнута за рішенням суду від 25.01.2010 року, була врахована при визначені розміру заборгованості, яка станом на 27.03.2016 року становить 44281,94 грн.

Необхідність застосування п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (ст. 223 ЦПК України).

У той самий час, прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору.

Приймаючи до уваги дійсні обставини справи та той факт, що спір між сторонами не вирішено, судова колегія вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов свого висновку щодо застосування вимог ч. 2 ст. 205 ЦПК України.

Таким чином, закриваючи провадження у справі, суд не врахував підстави відмови у позові за попереднім рішенням та змін, які відбулися після ухвалення рішення (підтвердження права на звернення до суду в якості позивача) та не взяв до уваги, що зазначений позов не є тотожним.

З огляду на це закриття провадження у справі на підставі ч. 2 ст. 205 ЦПК України суперечить змісту цієї норми та перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо спірних правовідносин між сторонами.

Таким чином, суд першої інстанції зробив передчасний висновок щодо закриття провадження у справі, не перевіривши тотожності усіх чинників позову: складу сторін, предмета та підстав спору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року скасувати.

Справу направити до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області для подальшого розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П Зубакова

Л.В. Митрофанова