Справа № 182/4983/16-ц
Провадження № 2/0182/670/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.02.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на наступне.

24.11.2014 року відповідачка ОСОБА_2 взяла в нього в борг суму у розмірі вісім та сім тисяч гривень на 6 місяців, тобто до 24.05.2015 року. Потім вона частину боргу сплатила і сума боргу зменшилась, про що у розписці вона особисто ставила відмітки. Станом на 30.06.2016 року сума боргу складала, згідно розписки, 8 240 (вісім тисяч двісті сорок) грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Гроші відповідачці були надані до складання розписки. Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. До теперішнього часу відповідачка не виконала взяте на себе зобов"язання про повернення боргу в розмірі 8 240 грн. Тому вважає, що борг повинен бути стягнутим з неї на його користь у судовому порядку. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. За таких обставин звернувся до суду і просить винести рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 8 240 грн. та судовий збір у розмірі 551.20 грн., а всього 8 791 грн. 20 коп. (вісім тисяч сімсот девяносто одна грн. 20 коп.).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив суд задовольнити їх. Суду пояснив, що відповідачка в нього брала 8 000 грн. та 7 000 грн. Взагалі було 2 розписки. Першу розписку вони ліквідірували, бо там вже нікуди було писати, скільки відповідачка йому віддала грошей. Тому обновили розписку і записали туди борг. Скільки було вказано боргу в першій розписці і скільки відповідачка віддала йому грошей не памятає. Здається, що відповідачка заплатила йому по тій розписці чи 6 000 грн., чи 7 000 грн. Він дає гроші в борг всім, хто просить. Зараз в нього в боржниках десь близько 10 односельців, може й більше, точно не памятає. Стосовно відповідачки, то з нею він домовлявся усно, що вона буде віддавати, крім тіла боргу, ще й проценти 70 грн. з кожної тисячі. Тому відповідачка й віддавала йому кожного місяця 570 грн. А тіло кредиту не віддавала. Тому вона повинна віддати йому ще 8 240 грн. А те, що вона віддавала, то це проценти, він в борг ті гроші не враховує.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог категорично заперечувала. Вважає, що нічого позивачу не винна, бо брала в нього в борг 8 000 грн., а віддала 9 150 грн. Так, вони усно з позивачем домовлялись про те, що вона з кожної тисячі буде віддавати по 70 грн. процентів. Тому й віддавала вона 570 грн. кожного місяця, бо 70 грн. помножити на 8 дорівнює 560 грн., та вона на 10 грн. віддавала більше, бо домовлялась з позивачем по-людськи і не думала, що позивач виявиться таким. В дужках записано 8 000 та 7 000, бо 1 000 грн. вона віддала і позивач сказав їй записати саме так, щоб знову не переписувати розписку. Вона довіряла позивачу і не думала, що він буде намагатись стягувати з неї те, чого вона не брала в нього. Але коли позивач став вимагати в неї гроші, знаючи про те, що вона не в змозі більше платити проценти йому, бо в неї на руках дитина інвалід 1 групи, колясочник, в неї за борги відключили газ і вони з сином топлять будинок дровами, вона залишилась без чоловіка і виживає на мізерну пенсію сина та свою зарплату шкільного вчителя, вона більше не може терпіти і вважає, що нічого позивачу не винна, бо сплатила йому ще й зверх того, що брала. В розписці позаписувано казна що, бо вона завжди писала під диктовку позивача, абсолютно йому довіряючи. В нього в боржниках 90 % села. Він всім дає в борг і вимагає платити проценти. Тому просить суд в позові ОСОБА_1 відмовити, бо вона з ним повністю розплатилась.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно зі ст.629 ЦК України, Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України зобовязує позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Як встановлено в судовому засіданні, 24.11.2014 року ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 8 000 грн.(а.с.8). З розписки вбачається, що в грудні, січні, лютому, березні та квітні вона віддавала по 570 грн., тобто, всього 2 850. Однак, рік, в якому відповідачка віддавала борг частинами в розписці не зазначено. Далі в розписці зазначено, що відповідачка 30.06.2016 року віддала 600 грн. Тобто, судячи з розписки, наданої позивачем ОСОБА_1, позивачка віддала боргу на загальну суму 3 450 грн.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідачка віддавала йому проценти, оскільки в розписці не було зазначено, що відповідачка повинна віддавати йому проценти і не обумовлено суму процентів. Тому суд вважає, що борг відповідачки перед позивачем за розпискою від 24.11.2014 року повинен складати 4 450 грн.

Суд не бере до уваги й посилання відповідачки на те, що вона сплатила позивачу 9 150 грн., оскільки даний факт в судовому засіданні свого підтвердження не знайшов.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В судовому засіданні було встановлено, що строк, на який позивач ОСОБА_1 надавав в борг гроші відповідачці ОСОБА_2, ними було обумовлено в 6 місяців. Тобто, з 24.05.2015 року у позивача зявились підстави вимагати дострокового повернення боргу з відповідачки.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на вказану вище суму.

На підставі викладеного, керуючись ст.3-7, 10-11, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 450 грн. 00 коп. боргу та 551 грн. 20 коп. судових витрат.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_3