УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі: Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з вини відповідача відбулося залиття квартири АДРЕСА_1, 1/2 частини якої належить позивачу на праві власності.

Відповідно до акту від 05 серпня 2015 року квартиру позивача було залито внаслідок неконтрольованого виливу води з кухні квартири АДРЕСА_2.

Звернула увагу, що залиття її квартири не було єдиним, також залиття з квартири відповідача мало місце у квітні 2013 року.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 7 720,00 грн., що складає вартість виконання ремонтно-відновлювальних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень, які утворились внаслідок залиття квартири, моральну шкоду у розмірі 3 000 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 1 010,88 грн., суму трьох відсотків річних в розмірі 194,13 грн., судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 497,20 грн. та витрат на проведення оцінки вартості ремонтно-будівельних робіт в розмірі 2 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 757/31418/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2654/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Вказувала, що судом не взято до уваги докази, надані позивачем, а саме акти ЖБК «Держплановець» якими встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 сталося в наслідок неконтрольованого виливу води з кухні квартири відповідача, тобто на підтвердження обставин, викладених в позові, ОСОБА_1 подала до

суду належні докази факту залиття та причино-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і завданою їй шкодою. Натомість, судом в основу рішення покладено покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які перебувають у дружніх стосунках з відповідачем.

Зазначала, що доводи позивача по суті спору в рішенні викладено не було та не наведено жодних норм закону на спростування позовних вимог.

Просила рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Відповідач та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. Інша частина квартири належить третій особі.

Актом комісії від 04.08.2015 у складі Голови правління ЖБК «Держплановець» ОСОБА_8 та інспекторів патрульної служби УПК 4-го батальйону 6 -ї роти 609 екіпажу ОСОБА_9, ОСОБА_10 встановлено факт залиття квартири АДРЕСА_1.

Актом про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 05.08.2015 у складі Голови правління ЖБК «Держплановець» ОСОБА_8, голови ревізійної комісії ЖБК «Держплановець» - ОСОБА_11, члена правління ЖБК «Держплановець» ОСОБА_12 встановлено, що в період з 28.07.2015 по 04.08.2015 в будинку АДРЕСА_1 трапилося залиття водою з сьомого поверху на шостий поверх з квартири АДРЕСА_3 Причиною залиття на системі ГВЦ є неконтрольованість за системою та технічним станом водопостачання власником квартири НОМЕР_1 ОСОБА_2 в процесі користування централізованим водопостачанням.

У вказаному акті зазначено, що з 07 липня по 28 липня 2015 року у будинку АДРЕСА_1 було відсутнє гаряче водопостачання. Подача гарячої води була відновлена 29 липня 2015 року після 19:00 год., що і привело до неконтрольованого виливу води з кухні квартири НОМЕР_1 у квартиру НОМЕР_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень, наданих Верховним Судом України у п. 27 постанови Пленуму від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Ураховуючи наведені положення закону, позивач зобов'язаний надати суду докази у підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на акт комісії від 04.08.2015 та акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 05.08.2015.

Колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачем акти не є належними доказами у справі та не підтверджують наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та виною останнього в її заподіянні, з огляду на наступне.

Вказаними актами встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 сталося з квартири НОМЕР_1, що знаходиться поверхом вище та зазначено, що причиною залиття є неконтрольованість за системою та технічним станом водопостачання власником квартири НОМЕР_1 в процесі користування централізованим водопостачанням.

Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції з пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11, як підписували зазначені акти, встановлено, що вказані особи не були свідками самого залиття, акт складали після події, яка відбулась в період з 29 липня по 04 серпня 2015 року, при цьому обстеження здійснювали лише квартири АДРЕСА_1.

Зазначені акти складено без участі відповідача та без обстеження сантехнічного обладнання у квартирі ОСОБА_2 Висновок щодо причини залиття зроблено на підставі припущення.

Аналізуючи покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які надали пояснення щодо обставин залиття, встановлено, що самовільне виливання води відбулось внаслідок засмічення каналізаційних труб вказаного вище будинку, при цьому сантехнічне обладнання у квартирі НОМЕР_1 було у справному стані. 03 серпня 2015 року ОСОБА_7, який здійснює сантехнічні роботи у будинку 5-а по бульвару Лесі України, було прочищено засмічення загальних каналізаційних труб та у вечірній час відновлено водопостачання.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що залиття квартири позивача сталося не з вини відповідача, а шкода була завдана внаслідок засмічення каналізаційних труб, що в свою чергу спровокувало самовільний вилив води з раковини в кухні квартири ОСОБА_2

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів на спростування доказів, наданих відповідачем.

В той же час, в судовому засіданні позивач визнала той факт, що їй відомо про засмічення каналізаційних труб в стояку будинку на рівні квартири позивача.

Судова колегія також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, стягнення сум інфляційних втрат, стягнення трьох відсотків річних та витрат на проведення оцінки вартості ремонтно-будівельних робіт, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, в задоволені яких судом відмовлено.

Посилання позивача та її представника на те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті колегією суддів в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення, судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: