Справа № 466/7600/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар ПІЦИК О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання права на проживання, надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 30.08.2016р. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд визнати за ОСОБА_1, 08.01.1977р.н., та її дочкою ОСОБА_3, 01.04.2005р.н., право на проживання в будинку за адресою м.Львів, вул.Януша, 6-б; надати ОСОБА_1 дозвіл на реєстрацію місця проживання дочки - ОСОБА_3 за адресою: м.Львів, вул.Януша, 6-б, без письмової згоди батька - ОСОБА_2; покласти на відповідача витрати пов'язані з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.04.2009р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.01.2015 року був розірваний. У шлюбі у них 01.04.2005 року народилася дитина ОСОБА_3.

З часу народження дитини, вона, як член сім'ї постійно проживає в кв.№5, буд.№6 (в подальшому в будинку за адресою м.Львів, вул.Януша, 6-б), який належить на праві власності ОСОБА_2 і яку він оформив на себе під час шлюбу. ОСОБА_2 дитину в квартирі не зареєстрував, чим допустив її проживання в квартирі без реєстрації. Дитина зі свого народження фактично проживала у цій квартирі разом із батьками. Відповідач ніколи не заперечував її проживання в цій квартирі (в подальшому оформленому як будинок).

Факт проживання її та дитини за вказаною адресою стверджується довідками про місце навчання дитини, її медичне обслуговування, а також може бути підтверджене як позивачем так і дитиною, допитаними в судовому засіданні в якості свідків.

Враховуючи те, що вона вселилась у спірну квартиру як дружина власника цієї квартири за згодою останнього і проживала з ним в цій квартирі однією сім'єю до припинення сімейних стосунків, то, в силу ч.4 ст.156 ЖК України, після припинення сімейних стосунків із ОСОБА_2 внаслідок розірвання шлюбу вона не втратила право на проживання в цій квартирі, як колишній член сім'ї власника, оскільки іншої угоди про порядок користування цим приміщенням між ними при вселенні, а також після розірвання шлюбу укладено не було. Вона бере участь у витратах по утриманню квартири.

Те що вона зареєстрована у квартирі за адресою м.Львів, вул.Стрийська, 61/43, не має значення, оскільки згідно з ч.6 ст.29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання, а правові підстави для її проживання в спірній квартирі визначені статтею 156 ЖК України.

Вона здійснює піклування за своєю неповнолітньою донькою, а тому неповнолітня ОСОБА_3 має право на проживання разом із свою матір'ю.

Відповідач відмовляється надати письмову згоду на реєстрацію дитини за її фактичним місцем проживання. Це створює їй перешкоди в отриманні різного роду довідок, оформленні допомогу, порушує права дитини.

В судовому зсіданні позивачка, яка була допитана в якості свідка, та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на вказані у позові обставини. Просили позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні був допитаний в якості свідка, заперечив проти позову, дав показання про те, що з позивачкою вони практично не спілкуються. Не знав, що дитина до цього часу не зареєстрована ніде Позивачка мала можливість зареєструвати дитину за місцем своєї реєстрації, оскільки після народження дитини вони близько 6 місяців проживали в м.Львові на вул.Стрийській,61/43. Позивачка не зверталася до нього з проханнями зареєструвати дитину за місцем проживання останньої м.Львів, вул.Януша, 6-б. Він проти реєстрації дитини не заперечує, вважає, що стосовно цього спір відсутній. Стосовно визнання права позивачки і дитини на проживання у вказаному будинку пояснив, що ніколи проти цього не заперечував. Будучи подружжям, вони вселилися в цей будинок. На даний час він проживає за іншою адресою, право позивачки та дитини на проживання в будинку не порушує. Вважає, що спір відсутній. Тому просить у позові відмовити.

Аналогічну позицію стосовно позовних вимог висловив представник відповідача.

Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради вирішення спору залишила на розсуд суду.

Заслухавши показання сторін, пояснення представників, думку дитини, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

За ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.2 cт.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно cт.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, 01.04.2005р.н., відтак її законними представниками.

Шлюб між сторонами розірвано в 2015р.

Сторони впродовж 3-х місяців з дня народження дитини не зареєстрували дитину за місцем її тодішнього проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації позивачки).

Встановлено, що дитина ОСОБА_3, 01.04.2005р.н., з 2006р.проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Між батьками дитини спору стосовно місця її проживання немає. Ця обставина визнається сторонами в судовому засіданні.

Проте, до цього часу дитина не є зареєстрованою за місцем свого фактичного проживання, що є порушенням інтересів дитини, норм Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та підлягає захисту.

В судовому засіданні відповідач, будучи допитаним в якості свідка, ствердив, що заперечень проти проживання та реєстрації дитини за адресою м.Львів, вул.Яцкова,6-б не має. Дитина не зареєстрована за місцем свого проживання, оскільки позивачка до нього з питанням надання письмової згоди на реєстрацію дитини не зверталася.

Проте, відповідач відмовився від наданої судом можливості врегулювати це питання в позасудовому порядку і зареєструвати дитину в перерві між судовими засіданнями у справі.

Суд таку поведінку відповідача розцінює як уникнення від виконання своїх батьківських обовязків щодо дитини по забезпеченню її інтересів, визначених СК України.

Тому суд вважає, що з метою захисту прав та інтересів дитини позивачці слід надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини ОСОБА_3, 01.04.2005р.н., за адресою м.Львів, вул.Януша,6-б без письмової згоди батька дитини ОСОБА_2.

Стосовно вимог позивачки про визнання за нею та дитиною права на проживання в будинку за адресою м.Львів, вул.Януша,6-б, суд вважає їх безпідставними.

Звертаючись до суду 30.08.2016р. з даним позовом ОСОБА_1 не навела обставин, що б свідчили про порушення, оспорення чи невизнання відповідачем її права позивачки та дитини на проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Навпаки, в цьому позові ОСОБА_1 зазначає, що вона з дитиною вселилася в це жиле приміщення як член сімї власника ОСОБА_2, зі згоди власника,продовжує проживати в ньому як колишній член сімї власника. ОСОБА_2 ніколи не заперечував її права на проживання в цьому жилому приміщенні.

У звязку з відсутністю спору щодо права позивачки та дитини на проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, така позовна вимога задоволенню не підлягає.

При зверненні до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір за немайновий спір в розмірі 551,21грн. Проте, нею заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, кожна з яких підлягала оплаті судовим збором.

Оскільки одна позовна вимога підлягає задоволенню, у задоволенні іншої позовної вимоги суд відмовляє, судовий збір в розмірі 551,21грн. позивачці не відшкодовується. З відповідача стягається в доход держави судовий збір в розмірі 640грн. за позовну вимог, що задоволена.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини ОСОБА_3, 01.04.2005р.н., за адресою м.Львів, вул.Януша,6-б без письмової згоди батька дитини ОСОБА_2.

У задоволенні позовних вимог про визнання права на проживання в будинку за адресою м.Львів, вул.Януша,6-б відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 640грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_4