Справа № 466/7467/15-ц
У Х В А Л А

20 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Зими І.Є.

при секретарі Губач Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу ПАТ "УкрСиббанк" на дії та бездіяльність державного виконавця та начальника Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ ,-

установив:

03.09.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 щодо непроведення в рамках виконавчого провадження заходів примусової реалізації квартири № 129 на вул. Окуневського, 1 у м. Львові та не передачі арештованого майна на реалізацію до відповідного структурного підрозділу ГУЮ у Львівській області для проведення електронних торгів; визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 щодо порушення строків передачі арештованого майна - квартири № 129 на вул. Окуневського, 1 у м. Львові на реалізацію до відповідного структурного підрозділу ГУЮ у Львівській області для проведення електронних торгів; визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 у зв'язку з недотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження щодо вчинення виконавчих дій у ВП №45093692, а саме не винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника; зобов'язати Шевченківський ВДВС ЛМУЮ провести заходи з примусової реалізації квартири № 129 на вул. Окуневського, 1 у м. Львові без згоди відповідного органу опіки та піклування та передати вказану квартиру на реалізацію до відповідного структурного підрозділу ГУЮ у Львівській області для проведення електронних торгів; зобов'язати державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ вчинити дії по виконанню рішення суду у ВП№ 45093692, шляхом винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника; визнати неправомірною бездіяльність начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ в частині нездійснення контролю за виконавчим провадженням ВП№ 45093692

В обґрунтування скарги скаржник покликається на те, що на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС ЛМУЮ перебуває виконавчий лист №2/466/1114/14, виданий 27.08.2014 р. Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі - 1183848,08 грн. та 20 534, 00 грн. - боргу по сплаті пені. 21.10.2014 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП№45093692). Після чого державним виконавцем встановлено, що боржник працює в ПАТ «Банк Форвард», однак незважаючи на неодноразові заяви стягувача, не винесено постанови про звернення стягнення на доходи боржника.

Згідно акту опису та арешту майна, складеного 16.12.2014 року державним виконавцем описано нерухоме майно, а саме квартиру № 129 за адресою: м. Львів, вул. Окуневського буд. №1, що належить на праві власності боржнику - ОСОБА_2 Зазначена квартира перебуває в іпотеці АТ «УкрСиббанк» на підставі Договору іпотеки від 05.09.2008р., проте станом на день звернення до суду зі скаргою, державним виконавцем не здійснено жодних процесуальних дій щодо своєчасної передачі арештованого майна на реалізацію до відповідного структурного підрозділу Головного управління юстиції у Львівській області для проведення електронних торгів.

Крім цього, державний виконавець звернувся в орган опіки та піклування Шевченківської РА ЛМР про надання дозволу на реалізацію квартири № 129 за адресою м. Львів, вул. Окуневського, 1, в якій зареєстровані неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4В, хоча законодавством не передбачено обовязку державного виконавця на отримання згоди органу опіки та піклування щодо примусової реалізації квартири, яка знаходиться в іпотеці Банку.

Також 19.04.2015р. винесено постанову про розшук транспортного засобу, який належить боржнику, однак немає підтвердження того, що постанова про розшук транспортного засобу була направлена у відповідний орган ДАІ для подальшого проведення у встановленому порядку розшуку. Крім цього стягувач звертався із заявою про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон та заявами про виклик боржника з метою зясування місцезнаходження транспортного засобу, однак заяви залишилися без реагування державного виконавця та начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ, який зобовязаний здійснювати контроль виконавчого провадження. Оскільки вважає, що такі дії, бездіяльність головного державного виконавця та начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ є неправомірними та незаконними, тому вимушений звернутись до суду.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 підтримала скаргу в повному обсязі, покликаючись на підстави та мотиви викладенні в скарзі. Просила таку задовольнити.

Представник Шевченківського ВДВС ЛМУЮ головний державний виконавець Пушкар І.Є. у судовому засіданні проти скарги заперечила, покликаючись на письмові заперечення , долученні до матеріалів справи.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявилася, хоча належним чином повідомлялась про дату та час розгляду скарги, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши та перевіривши матеріали скарги, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС ЛМУЮ перебуває виконавчий лист №2/466/1114/14, виданий 27.08.2014р. Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі - 1183848,08 грн. та 20534,00 грн. - боргу по сплаті пені.

Частиною пятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Крім цього статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті другої Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999р. (який діяв на момент виконання рішення суду), примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною першою статті 11 вищезгаданого Закону України врегульовано, що , державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

21.10.2014р. головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №45093692 з виконання вищезгаданого виконавчого листа. /а.с. 68/ В наданий для добровільного виконання строк до 28.10.2014р. рішення боржником не виконано.

Постановою головного державного виконавця від 13.11.2014р. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 /а.с. 69/.

З копії повідомлення Головного УДАІ у Львівській області /а.с. 69/ вбачається, що 14.11.2014р. УДАІ наклало обмеження на проведення реєстраційних дій щодо належного ОСОБА_2 транспортного засобу ОСОБА_6 д.н.з. НОМЕР_1.

16.12.2014р. державним виконавцем за участю представника стягувача було складено Акт опису й арешту майна /а.с. 76-77/ та описано і накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру № 129 за адресою м. Львів, вул. Окуневського, 1, власником якої є боржник ОСОБА_2 Постановою державного виконавця від 20.01.2015р. /а.с. 79/ призначено експерта субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення оцінки описаного та арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк».

19.01.2015р. державним виконавцем в порядку ст. 40 Закону винесено постанову про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу ОСОБА_6 д.н.з. НОМЕР_1 /а.с. 78/ та скеровано через ГУЮ у Львівській області в УДАІ ГУМВС України у Львівській області для виконання орієнтування на затримання належного боржникові транспортного засобу.

Судом також встановлено, що в звязку з тим, що ОСОБА_2 є співвласником квартири №8 на вул. Плужника, 5 в м.Львові, 13.03.2015р. державним виконавцем скеровано подання в Шевченківський районний суд м. Львова для визначення 1/6 частки боржника ОСОБА_2 у даній квартирі, яке ухвалою суду від 27.03.2015р. задоволено.

Крім того, 14.09.2015р. державним виконавцем скеровано подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, в задоволені якого ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 01.10.2015р. відмовлено.

Згідно отриманої відповіді відділу Держземагенства у м. Львові та Львівського центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів /а.с. 70-71/ на повторно скеровані запити державного виконавця, реєстрація права власності земельних ділянок чи нових транспортних засобів за боржником не здійснювалась.

У процесі примусового виконання було встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано двоє малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

08 липня 2015 року, керуючись ст. ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, державним виконавцем направлено лист в орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо надання дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_1.

Листом №36-2384 від 24 вересня 2015 року Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування повідомила про те, що вона заперечує проти відчуження квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстровані малолітні діти /а.с. 90/.

Однак такі дії державного виконавця, суд вважає неправомірними, оскільки на думку суду, згода органу опіки та піклування потребується на здійснення правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти. Однак у справах, де реалізація арештованого майна здійснюється з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження та примусового виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, на думку суду така згода органу опіки та піклування не потребується. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватися чи володіти діти. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-54цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому, ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Законом України «Про іпотеку» не передбачено отримання дозволу органу опіки та піклування для примусової реалізації предмета іпотеки.

Також статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. (який діяв на момент виконання рішення суду) передбачено, що у разі якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягувачами в порядку черговості, встановленому цією статтею у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями ст. 54 вказаного Закону визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із ч. 8 цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Крім цього суд бере до уваги той факт, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, народилися та зареєстровані у квартирі, яка є предметом іпотеки, після укладення договору іпотеки між боржником ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» .

Відповідно до частини першої статті 68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Крім цього в судовому засіданні встановленно, що скаржник звертався до державного виконавця із заявами, в яких просив винести постанову про звернення стягнення на доходи боржника. Однак такої постанови державним виконавцем винесено не було, оскільки боржник отримує доходи з джерел, що за територіальністю належать до інших відділів ДВС. А тому, суд вважає таку бездіяльність державного виконавця неправомірною та незаконною, так як розташування джерела отримання доходів боржника за межами територіальної юрисдикції Шевченківського ВДВС ЛМУЮ не є, на думку суду підставою для неприйняття постанови про звернення стягнення на доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 83 ЗУ «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Однак, з вищенаведеного вбачається, що виконавче провадження триває понад строки, передбачені Законом, попри те, державним виконавцем не вчинено дій на виконання рішення суду, при наявній можливості вчинення таких. Окрім того, державним виконавцем ігноруються заяви стягувача про вчинення дій у виконавчому провадженні. З чого випливає той факт, що начальником Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_7 не здійснюється контроль за виконавчими провадженнями, що в свою чергу призводить до порушення прав та інтересів стягувача.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 14, 58, 60, 61, 209 ч. 3, 387 ЦПК України, ст.ст. 2, 11, 44, 54, 68, 83 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999р. суд, -

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 щодо непроведення в рамках виконавчого провадження заходів примусової реалізації квартири № 129 на вул. Окуневського, 1 у м. Львові та не передачі арештованого майна на реалізацію до відповідного структурного підрозділу ГУЮ у Львівській області для проведення електронних торгів.

Визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківсього ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 щодо порушення строків передачі арештованого майна - квартири № 129 на вул. Окуневського, 1 у м. Львові на реалізацію до відповідного структурного підрозділу ГУЮ у Львівській області для проведення електронних торгів.

Визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_1 у зв'язку з недотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження щодо вчинення виконавчих дій у ВП №45093692, а саме не винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника.

Зобов'язати Шевченківський ВДВС ЛМУЮ провести заходи з примусової реалізації квартири № 129 на вул. Окуневського, 1 у м. Львові без згоди відповідного органу опіки та піклування та передати вказану квартиру на реалізацію до відповідного структурного підрозділу ГУЮ у Львівській області для проведення електронних торгів.

Зобов'язати державного виконавця Шевченківський ВДВС ЛМУЮ вчинити дії по виконанню рішення суду у ВП№ 45093692, шляхом винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника .

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ в частині нездійснення контролю за виконавчим провадженням ВП№ 45093692.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з моменту отримання її копії через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя: ОСОБА_8