Справа № 452/3844/14 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/1170/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Жукровської Х.І.

з участю: ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника

ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування будинком № АДРЕСА_1 Львівської області; усунення перешкод в користуванні та розпорядженні належним їй спірним будинком; стягнення судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу.

ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання права на проживання і користування будинком № АДРЕСА_1 та вселення його в цей будинок .

30 травня 2014 року ОСОБА_7 звернувся в суд із позовом до Самбірської міської ради Львівської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19 квітня 2012 року № 182; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок № АДРЕСА_1, виданого Самбірською міською радою Львівської області від 10 травня 2012 року; скасування реєстрації права власності на житловий будинок № АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в Самбірському МБТІ; визнання за ним права забудовника 1/2 ідеальної частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в м. Самборі, який збудований в 1975 році на праві власності з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на 1/2 ідеальної частини житлового будинку з господарськими будівлями № АДРЕСА_1 на його ім'я документів, що посвідчують право власності на вказану частину будинку, як спадкоємця за законом першої черги, після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнання за ним права власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 площею 0,0582 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Ухвалою судового засідання від 03 березня 2015 року цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 - ОСОБА_3, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_4, і за позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до Самбірської міської ради Львівської області та ОСОБА_4 були об»єднані в одне провадження.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2015 року позов ОСОБА_4 - задоволено, у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_6 - відмовлено за недоведеністю.

Визнано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,таким, що втратив право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_1

Зобов'язано усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_4 житловим будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_3 шляхом зняття його з реєстраційного обліку.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 614,70 грн. сплачених судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_6 у дохід держави 128,90 грн. судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2015 року в частині:

задоволення позову ОСОБА_4; стягнення з ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 614,47 грн. сплачених судових витрат; відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права на проживання і користування житловим будинком та вселення; про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19 квітня 2012 року № 182; про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок № АДРЕСА_1 Львівської області, виданого Самбірською міською радою Львівської області від 10.05.2012 року; про скасування реєстрації права власності на житловий АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в Самбірському МБТІ,- скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,таким, що втратив право на користування житловим приміщенням № АДРЕСА_1 та про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим будинком № АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою : Львівська область м. Самбір АДРЕСА_1 - відмовлено.

Зустрічні позови ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_11 право на проживання і користування житловим будинком № АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_6 у житловий будинок № АДРЕСА_1.

Визнано частково незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19 квітня 2012 року № 182 в частині оформлення на ОСОБА_4 права власності на 1/8 частку індивідуального житлового будинку житловою площею 125,6 кв.м., загальною площею 223,1 кв.м., літню кухню та сарай по АДРЕСА_1.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Самбірською міською радою Львівської області 10.05.2012 року, в частині оформлення ОСОБА_4 права власності на 1/8 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано рішення від 10.05.2012 року за реєстраційним номером 12880867 про державну реєстрацію Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації права власності ОСОБА_4 на 1/8 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 243, 60 грн.

В решті рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_12 - задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апелянт ОСОБА_7,вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що згідно ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР , а також ст. 1268 ч. 3 ЦК України, він вважається таким, що прийняв спадщину як після смерті матері у 1993 році, оскільки вступив у володіння та управління спадковим майном, так і після смерті батька у 2004 році, так як, постійно проживав та був зареєстрований у спадковому будинку. Факт проживання в даному житлі підтверджується будинковою книжкою, копія якої долучена до матеріалів справи. Крім того, зазначає, що будівництво спірного будиноку закінчилось в 1975 році, однак, такий не був зданий в експлуатацію та не зареєстрований у встановленому законом порядку як об'єкт нерухомого майна, тобто, будинок не є об'єктом нерухомого майна, а тому є незавершеним будівництвом, яке необхідно здати в експлуатацію згідно містобудівних норм.

Вважає рішення виконкому Самбірської міської ради незаконним, так як ним грубо порушуються його права, як спадкоємця після смерті його батьків, який прийняв спадщину, однак не оформив, цих прав через невизнання їх відповідачкою. Крім того, станом на квітень 2012 року виконком міської ради був уже позбавлений повноважень в оформленні прав власності на нерухоме майно, це не входило до компетенції виконавчого органу місцевого самоврядування, так як постанова КМУ від 09 вересня 2009 року № 1035 втратила чинність згідно постанови КМУ № 553 від 23 травня 2011 року «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», здача об'єктів в експлуатацію повинна була відбуватися через органи державного архбудконтролю з наступною реєстрацією речових прав в органі державної реєстрації - реєстраційній службі. Стверджує, що Самбірська державна нотаріальна контора, де заведено спадкові справи після смерті його батьків, не видала свідоцтва про право на спадщину за законом, тільки з тих міркувань, що нібито відповідачка ОСОБА_4 визнана єдиним спадкоємцем згідно судового рішення Самбірського міського суду від 30 грудня 2010 року. Проте, жодного рішення суду про те, що відповідачка ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем після смерті їхніх батьків не має.

Апелянт також не погоджується із посиланням суду про те, що ним не було доведено факту прийняття ним спадщини після смерті матері та батька, оскільки з матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, будинкової книги по будинку № АДРЕСА_1, інших письмових доказів, долучених до справи, вбачається, що він прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги за законом після своїх батьків, та, відповідно, разом із відповідачкою ОСОБА_4 є спадкоємцями за законом в рівних частках на спадкове майно, спадщина на яке відкрилася після смерті батька ОСОБА_9 та мами ОСОБА_8, зокрема, після смерті мами позивач ОСОБА_7 успадковує 1/6 ідеальну частину всієї спадкової маси, а після смерті батька 1/3 ідеальну частину всієї спадкової маси, що буде складати 1/2 ідеальну частину права забудовника спірного будинковолодіння та 1/2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м. Самборі. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову та позову ОСОБА_2 - ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2010 року, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 лютого 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_13, треті особи: Самбірська державна нотаріальна контора, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про визнання права власності на спадкове майно, визнання в порядку спадкування права забудовника жилого будинку і господарських споруд та за зустрічним позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Самбірська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, було встановлено, що після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ніхто з дітей спадщину не прийняв, єдиним спадкоємцем був її чоловік ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після смерті якого спадщину прийняла лише ОСОБА_4, яка і успадкувала майно, належне ОСОБА_9 на день його смерті, в тому числі і спірний житловий будинок № АДРЕСА_1. А відтак, як власник вправі вимагати від ОСОБА_2 - ОСОБА_3 усунення перешкод у здійсненні нею прав власника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Рішенням Самбірського районного суду від 30 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_13 , Городщенської сільської ради Самбірського району Львівської області, треті особи: Самбірська державна нотаріальна контор, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про визнання права власності на спадкове майно, визнання в порядку спадкування права забудовника житлового будинку та господарських споруд та за зустрічним позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_16, ОСОБА_6 , третя особа Самбірська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, у справі № 2-12/109 ( т. 1 а.с. 261 зворот), встановлено, щожоден зі сторін (ОСОБА_4Є, ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_13.) після смерті матері протягом шести місяців не вчинили дій щодо прийняття спадщини: не довели судовому порядку факту вступу ними в управління або володіння спадковим майном, так як такі позовні вимоги ними не пред»являлись, не подали у встановлений законом шестимісячний строк заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини, а навпаки, подаючи після смерті батька заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, кожен з них визнав, що власником будинковолодіння АДРЕСА_1 є їхній батько, ОСОБА_9, про що доводив позивач ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в суді під час розгляду справи за №2-1820/2005 про визнання власником спірного нерухомого майна ОСОБА_9 За таких обставин суд вважав, що в силу ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, вони не можуть бути належними спадкоємцями за законом після смерті своєї матері.

Вищезгаданим рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області також встановлено і ту обставину, що після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ні ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ні ОСОБА_13 у встановлений шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали, із заявою до суду про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ні ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ні ОСОБА_13, не зверталися, ними не доведено факту прийняття такої, а тому суд вважав, що вони не довели свого права на спадкування, як спадкоємців за законом після смерті батька, ОСОБА_9 Разом з тим судом було встановлено, що ОСОБА_4 після смерті батька постійно проживала у спірному будинку по АДРЕСА_1 у м. Самборі, в установлений строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а відтак вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька, ОСОБА_9

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14.02.2012 року підтверджено вищезазначені обставини, встановлені рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2010 року, зокрема, обставина щодо того, що після смерті ОСОБА_9 заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору подала лише ОСОБА_4, а ОСОБА_13 не надала суду доказів про прийняття спадщини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2010 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 лютого 2012 року - залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, всебічно і повно з»ясував обставини у справі, надав вірну оцінку тому, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2010 року, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 лютого 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_13, треті особи: Самбірська державна нотаріальна контора, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про визнання права власності на спадкове майно, визнання в порядку спадкування права забудовника жилого будинку і господарських споруд та за зустрічним позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Самбірська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, було встановлено, що після смерті матері, ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ніхто з дітей, ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_2 - ОСОБА_3, спадщину не прийняв, єдиним спадкоємцем був її чоловік ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а після його смерті спадщину прийняла лише ОСОБА_4, подавши до нотаріальної контори у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, що відповідно до ст. 1269 ЦК України свідчить про прийняття нею спадщини.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки обставини щодо спадкування ОСОБА_2 - ОСОБА_3 після смерті матері, ОСОБА_8, та смерті батька, ОСОБА_9, якими позивач ОСОБА_2 -ОСОБА_3 обґрунтовує свої позовні вимоги, були предметом дослідження судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, такі обставини з врахуванням положень ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягали доказуванню при розгляді даної справи.

Обставини, встановлені рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2010 року та рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14.02.2012 року про те, що спадщину після смерті матері, ОСОБА_17, прийняв лише ОСОБА_9, а діти, ОСОБА_4, ОСОБА_13 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3, спадщини після смерті матері не прийняли, що спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_17 був її чоловік, ОСОБА_9, те, що після смерті ОСОБА_9 заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини подала лише ОСОБА_4, що свідчить про прийняття нею спадщини, а відтак вона є єдиним спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_9, спростовують доводи апелянта про те, що він після смерті батьків успадкував частину житлового будинку АДРЕСА_1 у м Самборі, а відтак набув права власності на ? частину спірного житлового будинку, що на думку апелянта, є підставами для задоволення його позовних вимог та відмови у задоволенні позову ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1; визнання ОСОБА_2 - ОСОБА_3 забудовником спірного будинку і визнання за ним права власності на ? частину земельної ділянки, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ні ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ні його представником, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, а його доводи про те, що він, як спадкоємець першої черги за законом після смерті батьків, прийняв спадщину, а відтак набув права власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 Львівської області та ? частину земельної ділянки, спростовуються рішеннями Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2010 року та рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14.02.2012 року.

І оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не набув права власності на 1/2 частину у спірному житловому будинку, вірною є відмова в задоволенні його позовної вимоги про визнання за ним, як за співвласником житлового будинку, яким він себе вважає, права на проживання і користування житловим будинком в АДРЕСА_1 та вселення його у спірний житловий будинок.

Пунктом 1 рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19.04.2012 року №182 «Про оформлення права власності» вирішено оформити право власності на індивідуальний житловий будинок житловою площею 125.6 кв.м, загальною 223.1 кв.м, літню кухню і сарай по АДРЕСА_1 на ОСОБА_12, на підставі якого ОСОБА_12 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.05.2012 року, згідно з яким власником житлового будинку АДРЕСА_1 Львівської області є ОСОБА_4

На думку колегії суддів, суд першої інстанції з врахуванням обставин, встановлених при ухваленні рішень Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2010 року та Апеляційного суду Львівської області від 14.02.2012 року, які відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України, не підлягали доказуванню під час розгляду даної справи, з врахуванням положень ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, встановивши, що ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_17 та ОСОБА_9, а відтак його права оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19.04.2012 року №182, виданим на його підставі свідоцтвом про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та реєстрацією за ОСОБА_4 права власності на згаданий житловий будинок, не порушуються, і за таких обставин прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19.04.2012 року №182 «Про оформлення права власності», виданого на його підставі свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 Львівської області та скасування реєстрації за ОСОБА_4 права власності на згаданий житловий будинок.

Позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_4 на праві власності житловим будинком, позивачка обґрунтовує тим, що вона, як власник спірного житлового будинку, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні нею прав власника, а саме, права володіння, користування та розпорядження належним їй на праві власності житловим будинком, в тому числі шляхом зняття ОСОБА_2 - ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у спірному житловому будинку.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, володіння та розпорядження своїм майном.

У разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

За змістом ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника житлового будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу.

З врахуванням положень ч.2 ст. 64 ЖК України, відповідно до якої до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч.2 ст. 64 ЖК України), ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який є рідним братом позивачки ОСОБА_4, не є членом її сім»ї.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

На думку колегії суддів доводи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про набуття ним права на проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 Львівської області, є необґрунтованими, оскільки набуття такого права він пов»язує з успадкуванням ним, як спадкоємцем першої черги за законом, після смерті батьків ОСОБА_17 та ОСОБА_9, ? частини житлового будинку, однак такі твердження ОСОБА_2 - ОСОБА_3 спростовуються рішеннями Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2010 року, Апеляційного суду Львівської області від 14 лютого 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року.

Оскільки ОСОБА_4, як власник житлового будинку, згоди на вселення у житловий будинок ОСОБА_2 -ОСОБА_3 не надавала та заперечувала щодо його вселення, він не набув у встановленому законом порядку права на користування будинком, а тому немає права на користування житловим будинком АДРЕСА_1 Львівської області, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для його вселення.

Встановивши, що ОСОБА_2 - ОСОБА_3 фактично не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 протягом тривалого часу (понад один рік), і лише формально залишився зареєстрованим у цьому будинку, чого він не заперечував в суді, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Під час установлення вищезазначених обставин судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим у справі обставинам.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.