Справа № 289/866/16-ц
Номер провадження 2/289/18/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.02.2017 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ у справах дітей Радомишльської РДА Житомирської області, ОСОБА_3 , про примусове виселення з службового приміщення (гуртожитку) з наданням благоустроєного жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач в/ч НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом про примусове виселення ОСОБА_2 з сімєю із займаного приміщення будівлі № 31 (гуртожиток) військового містечка № НОМЕР_2 із наданням благоустроєного житла з житлового фонду Макарівської КЕЧ (району).
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до наказу Міністерства оборони України № 447 ДСК від 11.07.2015 року будівлю № 31 (гуртожиток) військового містечка № НОМЕР_2 знято з балансу Київського квартирно-експлуатаційного управління та передано на баланс в/ч НОМЕР_1 на праві оперативного управління та з цільовим призначенням використання під місце відпочинку оперативного складу ЗСУ, після чого було попереджено мешканців гуртожитку про виселення із приміщення гуртожитку та пропонувалося інше житло. В зв`язку із перебуванням приміщення другого поверху офіцерського гуртожитку в аварійному стані та непридатному для проживання оперативного складу, комісією військової частини запропоновано мешканцям другого поверху гуртожитку добровільно вивільнити кімнати другого поверху для проведення поточного ремонту. Однак, відповідач ОСОБА_2 добровільно з гуртожитку не виселився.
Макарівська КЕЧ та командування військової частини в 2015 році пропонували ОСОБА_2 отримати благоустроєне житло в постійне користування в Городецькому гарнізоні (смт. Городок Радомишльського району) та в 2016 році в смт. Макарів Київської області, на що останній відмовився.
В зв`язку із тим, що ОСОБА_2 проживає в гуртожитку з сім`єю, а гуртожиток під час ремонту переобладнується в нежитловий і не придатний для проживання сімей з дітьми, позивач звернувся із позовом про примусове виселення із наданням відповідачу та його сім`ї благоустроєного житла з житлового фонду Макарівської КЕЧ (району) в АДРЕСА_1 ..
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить його задовольнити, так як існує наказ командування, який позивач зобов`язаний виконати. Зазначив, що всі мешканці гуртожитку добровільно вивільнили кімнати другого поверху для проведення поточного ремонту, а відповідач ОСОБА_2 до теперішнього часу відмовляється добровільно звільнити займану його сімєю кімнату. Останньому пропонували і грошову компенсацію для придбання житла в розмірі 350 000,00 грн., і благоустроєну двокімнатну квартиру в смт. Городок, від отримання грошової компенсації і вказаної квартири відповідач відмовився.
Представник позивача також повідомив, що військова частина НОМЕР_1 знаходиться за 8 км від м. Радомишля, а не в самому м. Радомишлі, відноситься до Макарівського гарнізону і службовим приміщенням військовослужбовці забезпечуються Макарівською КЕЧ, будівництво житла в м. Радомишлі відсутнє. На території військової частини НОМЕР_1 відсутні інфраструктурні заклади (дитячі майданчики, школи, магазини, місця відпочинку для дітей), крім того, по території постійно переміщається військова техніка, що становить небезпеку для дитини, крім того, військова частина являється стратегічним об`єктом і, враховуючи теперішній особливий стан в країні, перебування на території військової частини цивільних осіб, а тим більше дітей недопустимо з точки зору їх безпеки.
В судовому засіданні відповідач проти заявлених вимог заперечував та просить відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що запропоноване позивачем житло знаходиться в іншому населеному пункті віддаленому на значну відстань від м. Радомишль, а так як його дитина ходить в школу, займається в різних гуртках в м. Радомишль, жінка працює в військовій частині, то переселення його сім`ї поза межами м. Радомишля не являється можливим.

Також відповідач в судовому засіданні зазначив, що 09.12.2016 року він з дружиною їздив в смт. Городок з метою подивитися на житло, яке йому пропонується по АДРЕСА_1 і зясував, що у вказаній квартирі проживає сімя ОСОБА_4 , в складі якої двоє дітей, тобто запропонована позивачем квартиране є вільною.

Третя особа служба у справах дітей Радомишльської РДА просить суд розглянути справу без участі її представника. Направила суду два висновки: від 10.10.2016 року, в якому зазначено, що комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення підтримати позовні вимоги в/ч НОМЕР_1 про примусове виселення ОСОБА_2 з сім`єю зі службового приміщення (гуртожитку) з наданням благоустроєного жилого приміщення та від 20.12.2016 року, згідно якого орган опіки та піклування Радомишльської районної державної адміністрації не надає згоди на виселення малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Третя особа ОСОБА_3 проти заявлених вимог позивача заперечувала та зазначила, що вона проходить службу у в/ч НОМЕР_1 понад 20 років, тому вважає, що позивач не має ніяких правових підстав виселяти її із займаного приміщення гуртожитку.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Аналогічне положення містить і ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР.
Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жилого приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 являється пенсіонером, ветераном військової служби, звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я, має третю групу інвалідності (а.с.45-47).
Дружина відповідача ОСОБА_6 є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 11.04.1995 року (а.с.59,61).
Також судом встановлено, що на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку від 01.11.2009 року № 707/31, виданого ОСОБА_2 , йому виділено кімнату АДРЕСА_2 , в якій останній проживає разом із своїм сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дружиною ОСОБА_3 (а.с.57,60).

13.12.2010 року між Макарівською КЕЧ району та ОСОБА_2 укладено договір найму житлового приміщення кімнати АДРЕСА_2 на строк перебування наймача ОСОБА_2 у списку складу військової частини Міністерства оборони України. З 30.07.2014 року Договір найму житлового приміщення в гуртожитку в/ч НОМЕР_1 № 245 від 13.12.2010 року розірвано, про що повідомлено ОСОБА_2 04.12.2014 року (а.с.62-63,58).
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, згідно якого всі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту і положення якого поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Згідно п.4, 6 вказаного Статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів. Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Як вбачається із наказу Міністерства оборони України № 447 ДСК від 11.07.2014 року, будівлю № 31 (гуртожиток) військового містечка № НОМЕР_2 закріплено за в/ч НОМЕР_1 на праві оперативного управління під місця відпочинку оперативного складу ЗСУ (а.с.24).
Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02.07.2015 року № 253 в зв`язку із перебуванням приміщення другого поверху офіцерського гуртожитку в аварійному стані та непридатному для проживання попереджено особовий склад в/ч НОМЕР_1 та колишніх військовослужбовців ЗСУ, які проживають в гуртожитку, про вивільнення кімнат та закриття другого поверху для проведення поточного ремонту до 01.08.2015 року, про що доведено мешканцям гуртожитку (а.с.7-8,9-11).
Із наданої ОСОБА_2 відповіді Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ від 11.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку у в/ч А3258 Радомишльського гарнізону у загальній черзі з 04.09.2002 року за № 17 та з 28.02.2011 року у першочерговій черзі за № 1. Зазначено, що в разі відмови в отриманні житла в Городоцькому гарнізоні його буде забезпечено постійним житлом за місцем перебування на квартирному обліку при надходженні житла для розподілу до Радомишльського гарнізону відповідно до черги та з урахуванням пільг (а.с.56).
Згідно власноручно написаної заяви та наданих в судовому засіданні пояснень, ОСОБА_2 відмовився отримувати житло поза межами м. Радомишль, як і відмовився отримувати грошову компенсацію за належне для отримання житло (а.с.14, 95).
Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Статтею 12 цього ж Закону визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу і не перебувають у шлюбі, розміщуються у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, а сімейні - у сімейних гуртожитках.
В той же час суд звертає свою увагу на те, що згідно матеріалів справи будівлю № 31 (гуртожиток) військового містечка № НОМЕР_2 (м. Радомишль) на підставі наказу Міністерства оборони України закріплено за в/ч НОМЕР_1 на праві оперативного управління під місця відпочинку оперативного складу Збройних Сил України (а.с.24), зазначена будівля № 31 жодним із наданих сторонами та наявних у справі письмових доказів не вказана сімейним гуртожитком.
Відповідно до п. 9 вказаної статті зазначеного Закону військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Правовідносини щодо користування та забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців та членів їх сімей житлом, в тому числі і приміщеннями гуртожитків, також регулюються Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою КМУ від 03.08.2006 № 1081, та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом МОУ від 30.11.2011 № 737.

Зазначені норми містять диференціацію видів гуртожитків, умови надання такого приміщення у користування та збереження цього права у різних випадках, а також підстави виселення осіб з приміщень гуртожитків.
Так, згідно з п. 2, 3 Постанови КМ «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» від 03.08.2006 № 1081, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.
Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відповідно п. 5.1 Інструкції «Про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» гуртожитки призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та офіцерського складу під час навчання у військових навчальних закладах МО України або проходження ними військової служби.Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки, казарми та інші будівлі, які мають бути зареєстровані у виконавчому органі сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районній державній адміністрації.
В п. 5.12 зазначеної Інструкції вказано, що військовослужбовці та працівники, які проживають у гуртожитку, підлягають виселенню в разі знесення чи переобладнання будинку (жилого приміщення) у нежитловий, а також, якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому особам, які підлягають виселенню, надається інша жила площа або інше жиле приміщення не менше займаного, яке повинно відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 Житлового кодексу Української РСР.
Аналогічні положення містяться в статті 132 ЖК Української РСР, в якій зазначені підстави виселення громадян із гуртожитків, де серед іншого також зазначено, що надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 Житлового кодексу Української РСР.
Із змісту частини 2 статті 114 Житлового кодексу вбачається, що надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.
В судовому засіданні представник позивача повідомив, що фонд службового житла військової частини НОМЕР_1 в м. Радомишлі складає всього чотири службові квартири, із них одну вже отримував відповідач ОСОБА_2 .. Крім того, представник позивача зазначив, що позивач не займається закупівлею та будівництвом житла для забезпечення відповідної категорії громадян і на даний час в м. Радомишлі відсутнє житло, яке б було вільним і могло бути передане відповідачу, якому пропонувалася грошова компенсація для купівлі останнім житла в м. Радомишлі, від якої ОСОБА_2 також відмовився, таким чином командування військової частини використало всі можливості щодо вирішення житлового питання ОСОБА_2 ..
ОСОБА_2 факт отримання ним службової квартири підтвердив та пояснив, що цю квартиру він залишив своїй колишній дружині при розлученні.
Також ОСОБА_2 не оспорював та підтвердив факт того, що йому пропонували 350 000,00 грн. грошової компенсації для купівлі житла, але він відмовився, так як з його слів цієї суми було недостатньо для купівлі житла, яке відповідало б його потребам.
У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, зазначені обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.
Спірним в даному випадку є питання, чи підлягає відповідач примусовому виселенню з гуртожитку із наданням іншого житлового приміщення.
Спеціальною нормою житлового законодавства - ч. 2 ст. 110 ЖК України передбачено, що офіцерів, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби Збройних Сил СРСР і прирівняних до них осіб, звільнених з дійсної військової служби у відставку або в запас, а також осіб, які проживають разом з ними, може бути виселено із займаних ними жилих приміщень у військових містечках з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення. У такому ж порядку підлягають виселенню з військових містечок інші особи, які втратили зв`язок із Збройними Силами СРСР.
При цьому суд звертає свою увагу на ту обставину, що військова частина НОМЕР_1 не являється військовим містечком.
Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.
З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається із витягу із наказу Міністерства оборони України № 477 ДСК від 11.07.2015 року «Про приймання-передачу будівлі № 31 військового містечка № НОМЕР_2 міста Радомишль» будівлю № 31 (гуртожиток) військового містечка № НОМЕР_2 (м. Радомишль) закріплено за військовою частиною НОМЕР_1 (м. Радомишль) на праві оперативного управління під місця відпочинку оперативного складу Збройних Сил України (а.с.24).
У відповідності до акту прийняття-передачі основних засобів № 6 (дата відсутня), на підставі наказу від 21.07.2014 року № 21, проведено огляд будівлі гуртожитку, яка згідно висновку придатна до експлуатації, але потребує капітального ремонту ІІ-ІІІ поверхів (а.с.72).
Згідно інвентарної картки № 1870 обліку основних засобів в бюджетних установах будівля (гуртожиток) нежитлове приміщення, місце відпочинку оперативного складу ЗСУ (а.с.73).
Докази щодо реєстрації вказаної будівлі № 31 як гуртожитку у виконавчому органі сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районній державній адміністрації суду не надано, і, як вже зазначалося вище, зазначена будівля № 31 жодним із наданих сторонами та наявних у справі письмових доказів не вказана гуртожитком для сімейних.
Посилання ОСОБА_2 на те, що запропонована відповідачем квартира АДРЕСА_3 зайнята і в ній проживає гр. ОСОБА_4 із сім`єю та надані як доказ копії квитанції за жовтень 2016 року про сплату комунальних послуг (а.с.119) спростовуються дослідженим в судовому засіданні Актом обстеження житла від 20.12.2016 року за адресою АДРЕСА_1 , в ході комісійного обстеження вказаної квартири встановлено, що в ній ніхто не проживає та ніхто не зареєстрований. Військовослужбовець ОСОБА_4 з 19.12.2016 року в зв`язку із закінченням договору піднайму та наданням іншого житла в даній квартирі не проживає (а.с.125).
Зважаючи на обставини справи, суд визнає за необхідне при вирішенні даного спору застосувати Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року.
Зокрема, суд враховує вимоги ст. ст.3, 4, 6, Конвенції про права дитини, де чітко визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, і держави - учасниці зобов`язані забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів та забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Як вбачається із оглянутої в судовому засіданні та приєднаної до матеріалів справи довідки Радомишльського ліцею № 1 ім. Т.Г.Шевченка від 15.11.2016 року, ОСОБА_5 навчається в 4-а класі з 01.09.2013 року Радомишльського ліцею № 1 ім. Т.Г.Шевченка (а.с.96).
Орган опіки та піклування Радомишльської РДА Житомирської області надав суду висновок від 10.10.2016 року в якому зазначено, що згідно з актом перевірки житлових умов ОСОБА_2 за адресою м. Радомишль, військова частина НОМЕР_3 умови проживання задовільні, квартира складається з 2-х кімнат, але житло є службовим. На території військової частини відсутні інфраструктурні заклади (дитячі майданчики, школи, місця відпочинку для дітей). Згідно з актом перевірки житлових умов квартири АДРЕСА_3 умови проживання визначено задовільні, квартира складається з 2-х кімнат, є опалення, водопостачання. Зі слів інспектора в смт. Городок є школа, дитячий майданчик, гуртки для дітей, музична школа. Крім того, у висновку зазначено, що військовою частиною НОМЕР_1 дотримано житлові та майнові права дитини, оскільки наявне збільшення житлової площі у новому приміщенні та є очевидним покращення умов проживання дитини. Враховуючи зазначені обставини, комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення підтримати позовні вимоги в/ч НОМЕР_1 про примусове виселення ОСОБА_2 з сім`єю зі службового приміщення (гуртожитку) з наданням благоустроєного жилого приміщення (а.с.85-86).

На підставі повторної заяви гр. ОСОБА_2 з проханням повторно переглянути питання на засіданні комісії з питань захисту дитини в зв`язку із нововиявленими обставинами, орган опіки і піклування надає протилежний висновок від 20.12.2016 року про ненадання згоди на виселення зі службового приміщення (гуртожитку) малолітньої дитини (а.с.115-116).

Суд бере до уваги саме висновок від 10.10.2016 року, і критично оцінює висновок від 20.12.2016 року, та вважає, що при вирішенні зазначеного вище питання на засіданні комісії, її члени керувалися тільки поясненнями відповідача. Із змісту висновку вбачається, що основний текст повністю скопійований з тексту попереднього висновку від 10.10.2016 року, а нововиявленою обставиною, яка вплинула на зміну висновку, зазначено факт, що в запропонованій квартирі проживає військовослужбовець ОСОБА_4 разом із сім`єю, при цьому посилаються на копію квитанції за електроенергію, яку надав відповідач.

Суд бере до уваги ті обставини, що на території військової частини НОМЕР_1 відсутні інфраструктурні заклади (дитячі майданчики, школи, магазини, місця відпочинку для дітей), крім того, перебування та проживання дитини на території військової частини становить небезпеку для дитини, до того ж, військова частина являється стратегічним об`єктом і, враховуючи теперішній особливий стан в країні, перебування на території військової частини цивільних осіб, а тим більше дітей недопустимо з точки зору їх безпеки.
Таким чином, проаналізувавши зазначені норми законодавства та враховуючи встановлені обставини справи, беручи до уваги в першу чергу необхідність забезпечення житлових прав дитини та безпечні умови проживання дитини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Судові витрати, понесені позивачем, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача.
На підставі вищенаведеного та керуючись Конвенцією про права дитини, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ у справах дітей Радомишльської РДА, ОСОБА_3 , про примусове виселення з службового приміщення (гуртожитку) з наданням благоустроєного жилого приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з сім'єю із займаного приміщення будівлі № НОМЕР_4 військового містечка № НОМЕР_2 із наданням йому та його сім`ї благоустроєного житла з житлового фонду Макарівської КЕЧ (району) за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 1 378,00 грн. сплаченого судового збору.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення виготовлено 28.02.2017.
Суддя /підпис/ Н. С. Сіренко
Згідно з оригіналом
Суддя Н. С. Сіренко
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)