Головуючий суду 1 інстанції - Булгакова Г.В.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 408/7589/16-ц
Провадження № 22ц/782/135/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Орлова І.В.,

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Луганській області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати як постановлену з порушенням норм процесуального права. В обґрунтуванні апеляційної скарги посилається на безпідставність висновків суду першої інстанції щодо недотримання позивачем вимог ст. 119 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Так, залишаючи позовну заяву ухвалою від 07 листопада 2016 року без руху як таку, що не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, суд послався на відсутність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, що суперечить вимогам п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», оскільки саме у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження та суд перевіряє наявність обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Одночасно позивачу було надано строк для усунення недоліків позовної заяви - п'ять днів з дня отримання ухвали.

Своєчасно після отримання вказаної ухвали позивач надав уточнену позовну заяву.

Оскаржуваною ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі ст. 121 ЦПК України, оскільки останній у визначений судом строк не усунув недоліки заяви, зазначені в ухвалі суду від 07.11.2016 року, і не надав доказів, які свідчать про відсутність умов для одержання в будь-якій нотаріальній конторі свідоцтва про права на спадщину.

Проте, з оскаржуваною ухвалою суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Зазначені положення конкретизуються у ст. 3 ЦПК України, в якій визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд як орган, наділений процесуальними повноваженнями щодо вирішення спору, має розглядати справу відповідно до норм, встановлених ЦПК України, не порушуючи при цьому право особи на судовий захист, яке гарантується Конституцією та законами України.

Суд розглядає справу на засадах змагальності та диспозитивності (ст.ст. 10,11 ЦПК України).

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, яка подається до суду першої інстанції, визначаються ст. 119 ЦПК України.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК (1618-15). У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК (1618-15) або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК (1618-15) виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК ( 1618-15 ).

Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно ст.ст. 119, 121 ЦПК України суддя може залишити позовну заяву без руху тільки у випадках, вказаних в законі.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 121 ЦПК України у разі невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений строк, вона вважається неподаною та повертається позивачеві.

Проте, в даному випадку, недостатність доказів або їх відсутність не може бути підставою для застосування ст.121 ЦПК України.

Згідно ч. 6 ст. 130 ЦПК України на попередньому судовому засіданні суд з'ясовує, які докази подані чи подаються та інші питання, пов'язані з підготовкою до розгляду справи.

Проте, суд першої інстанції не скористався цією можливістю з'ясувати питання, пов'язані з певними доказами, передчасно повернувши її.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено помилкові висновки щодо повернення позовної заяви ОСОБА_2, чим порушено її право на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з передачею питання щодо прийняття позовної заяви на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: