Справа № 182/1250/14-ц
Провадження № 2/0182/824/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.02.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Тихомирова І.В.

при секретарі Рахуба О.Г.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник Нікополь» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, розподілу особових рахунків, -

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та розподілу особових рахунків.

Ухвалою суду від 18.12.2015 р. ОСОБА_7 залучена до участі в справі в якості співвідповідача. (а.с.62)

Ухвалами суду від 25.04.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дарування частини квартири недійсним були виділені у самостійне провадження, провадження по вимогам про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням було зупинено до вирішення справи про визнання договору дарування частини квартири недійсним. (а.с. 46, 49-50)

Ухвалою суду від 26.05.2015 року провадження по вимогам про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням було відновлено. (а.с. 57)

Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_1 з 30.08.1986 року зареєструвала шлюб із відповідачем по справі, ОСОБА_5

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є повнолітніми дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від зазначеного шлюбу.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2008 року за ОСОБА_5 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2012 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/3 частину квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є членами сімї (дітьми) ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зареєстровані у зазначеній квартирі та мають право користування нею.

З 2008 року ОСОБА_4, а з 2010 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не проживають у спірній квартирі, оскільки ОСОБА_5 створює їм нестерпні умови, влаштовує постійні конфлікти, виганяє з помешкання.

Враховуючи наведені обставини, позивачі просили суд задовольнити їх позов.

ОСОБА_1 в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, просила суд їх задовольнити.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, до суду подали заяви про слухання справи за їх відсутності, на позові наполягали.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, у своїх письмових запереченнях просив суд відмовити в позові ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки на час розгляду справи він перестав бути власником частки у спірній квартирі, подарувавши її ОСОБА_6 згідно договору дарування від 25.03.2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти вселення позивачів, встановлення порядку користування, виділивши у користування позивачам кімнату 4, площею 9,3 кв.м., в якій зберігаються речі позивачів.

Представник ТОВ «Комунальник Нікополь» у судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Вислухавши думку ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши заяви позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як було встановлено судом з пояснень сторін та матеріалів справи, відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду від 16.12.2010 р. ОСОБА_1 з 30.08.1986 року по 2009 р. перебувала у шлюбі з відповідачем по справі, ОСОБА_5 (а.с. 7)

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є повнолітніми дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від зазначеного шлюбу. (а.с. 24-29)

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано. (а.с. 7)

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2008 року за ОСОБА_5 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1. (а.с.8)

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2012 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/3 частину квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 9-18)

За договором дарування частки квартири від 25.03.2014 р. ОСОБА_5 безкоштовно передав, а ОСОБА_6 прийняла у дар 2/3 частини квартири АДРЕСА_2. Зазначений договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 121 (а.с.80-81)

З 2008 року ОСОБА_4, а з 2010 р. ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі, оскільки ОСОБА_5 створює їм нестерпні умови. (а.с. 22-23)

ОСОБА_1 також не проживає в зазначеній квартирі, що підтверджується поясненнями сторін та не заперечується представником відповідача.

Спірна квартира має таку технічну характеристику чотирикімнатна квартира: коридор 1, площею 6,2 м2, житлова кімната 2, площею 17,1 м2, житлова кімната 3, площею 7,6 м2, житлова кімната 4, площею 9,3 м2, житлова кімната 5, площею 10,3 м2, кухня 6, площею 5,8 м2, ванна 7, площею 2,0 м2, вбиральня 8, площею 1,0 м2, шафа 9, площею 1,0 м2, балкон, площею 0,9 м2 (а. с. 19, 20, 108-110).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зареєстровані у зазначеній квартирі. (а.с. 21, 77)

ОСОБА_9 1934 р. є бабусею ОСОБА_3, ОСОБА_4, також проживає в спірній квартирі в кімнаті 5 площею 10.3 кв.м. (а.с. 21, 77)

Таким чином в квартирі зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_4 (а.с. 21, 77)

Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні сторони, тому вони не потребують додаткового доказування.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, ОСОБА_1 не має можливості користуватись належною їй власністю у вигляді 1/3 частиною спірної квартири, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 є особами які зареєстровані в квартирі у відповідності до вимог законодавства.

Цей факт підтверджено поясненнями сторін, які надавалися суду та матеріалами справи.

Тому, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в частині відновлення порушеного права щодо їх вселення підлягає задоволенню.

Позовні вимоги щодо користування власністю у встановлений законом спосіб, які заявлені ОСОБА_1 на думку суду також підлягають задоволенню.

У звязку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 щодо її вселення в квартиру, на думку суду, підлягають задоволенню вимоги щодо встановлення порядку користування зазначеною квартирою та розподілу особових рахунків по сплаті комунальних послуг між співвласниками квартири.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_1 наполягала в судовому засіданні на задоволені позовних вимог щодо передачу їй у користування кімнату 5, площею 10,3 кв.м., ОСОБА_4 кімнату 3, площею 7,6 кв.м., ОСОБА_3 кімнату 4 площею 9,3 кв.м., кухню площею 5,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м.. вбиральню площею 1,0 кв.м., шафу площею 1,0 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м. залишити в загальному користуванні.

Представник ОСОБА_6 просив виділити у користування співвласнику 1/3 частини квартири ОСОБА_1 кімнату 4 площею 9,3 кв.м. посилаючись на те, що фактичний розподіл квартири вже відбувся, речі позивача знаходяться кімнаті 4. Кімната 2 площею 17,1 кв.м. є прохідною, має вихід до балкону, тому не може бути виділена сторонам, а повинна залишатися у загальному користуванні. В кімнаті 5 площею 10,3 кв.м. проживає людина похилого віку, ОСОБА_10, яка переміщується по квартирі лише за допомогою ціпка, тому їй необхідне мати найкоротший доступ до вбиральні та ванної кімнати.

Вислухавши думку сторін, суд приходить до думки що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування підлягають частковому задоволенню, оскільки вона є співвласником квартири. В позовних вимогах ОСОБА_3, ОСОБА_4 слід відмовити, оскільки вони не є співвласниками квартири, а лише в ній зареєстровані.

Вирішуючи питання про порядок користування, суд виходив з наступного.

Кімната 2 площею 17,1 кв.м. згідно технічного паспорту є прохідною, має вихід до балкону і тому не є можливим її виділити сторонам у користування.

В кімнаті 5 проживає похилого віку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка має захворювання. (а.с. 90-95) На думку суду, поважаючи похилий вік людини, враховуючи стан ОСОБА_10, яка ходить лише за допомогою ціпка, не є співрозмірним вимоги щодо її переселення до іншої кімнати, яка має більшу відстань до зручностей (ванної кімнати, вбиральні). Тому на думку суду ОСОБА_1 можливо виділити у користування кімнату 4 площею 9,3 кв.м., в якій зберігаються її речі.

За приписами ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати (а. с. 1).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 321, 358, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 14, 15, 88, 212, 213-215, 227, 228 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, розподілу особових рахунків відмовити.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, розподілу особових рахунків задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою № 77 будинку № 192 по вул. Шевченко в м. Нікополі, вселивши її у вказану квартиру.

Зобовязати ОСОБА_6 надати ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

Встановити прядок користування квартирою № 77 будинку № 192 по вул. Шевченко в м. Нікополі загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., виділивши ОСОБА_1 кімнату 4 площею 9,3 кв.м.

Виділити ОСОБА_6 кімнату 5 площею 10,3 кв.м., кімнату 3 площею 7,6 кв.м.

Залишити в загальному користуванні кімнату 2 площею 17,1 кв.м., кухню площею 5,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., шафу площею 1,0 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м.

Розподілити особові рахунки між співвласниками ОСОБА_1, яка є власником 1/3 частини квартири та ОСОБА_6 ОСОБА_11, яка є власника 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 по оплаті комунальних послуг, зобовязавши укласти договори про надання відповідних послуг.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 243,6 грн. сплаченого судового збору.

В іншому відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) протягом 10 днів з моменту його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні можуть оскаржити рішення суду першої інстанції у такий самий строк з моменту отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_11