АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/413/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/144/К/17 Мясоєдова О.М.
Категорія - 41 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди і в обґрунтування позову зазначив, що під час розгляду Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу цивільної справи № 216/5179/14-ц за його позовом до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дронго», Національної Акціонерної Страхової компанії «Оранта», про стягнення матеріальної і моральної шкоди від дорожньо-транспортної пригоди, 28.07.2015 року відповідачі були допитані судом в якості свідків й надали неправдиві покази щодо обставин ДТП, зазначивши, що зіткнення не було взагалі і що травму позивач отримав від падіння з мопеду і інші неправдиві покази.

Вважаючи, що відповідачі розповсюдили про нього та ДТП відомості, що не відповідають дійсності та порочать його честь гідність та унеможливлюють отримання відшкодування матеріальної та моральної шкоди від дорожньо-транспортної пригоди, просив суд зобов'язати відповідачів вибачитися у нього при свідках за приниження його честі та гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності; стягнути з відповідачів на його користь 8000 грн. у відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідачів на його користь витрати, пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог, посилаючись на неповне дослідження судом обставин справи та доказів. Вважає, що оскаржуване рішення ґрунтується тільки на постанові про закриття кримінального провадження у відношенні відповідачів та їх пояснень, тоді як інших доказів в спростування свої вини у приниженні його честі та гідності ними суду не надано, в той час як ним навпаки надано докази, які підтверджують завдані внаслідок їх дій моральні страждання, що спричинило погіршення стану його здоров'я. На його думку, рішення суду не відповідає положенням ст.ст. 213-215 ЦПК України, оскільки судом не вирішено питання про характер спірних правовідносин, норму матеріального права, якою вони повинні бути врегульовані, не зазначено досліджені судом докази та безпідставно, всупереч ст. 32 Конституції України, його позбавлено права на відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу розглядалася кримінальна справи № 216/174/14-к за обвинуваченням ОСОБА_5 в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Під час розгляду вказаної справи встановлено, що 12.09.2008 року приблизно о 13 год. 30 хв. з вини водія ОСОБА_5, який керував автомобілем марки «Мерседес Бенц 612 Д», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ «Дронго», й рухався по вул. Піхотинська з боку вул. Урицького в напрямку Військового містечка-35 м. Кривого Рогу, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водію мопеда «Карпати» ОСОБА_2 спричинено тяжкі тілесні ушкодження за ознаками стійкої (постійної) втрати загальної працездатності понад 1/3 (більш 33%).

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.03.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року, кримінальну справу відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України закрито й його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року (а.с.35-41 ).

Після цього ОСОБА_2 звернувся в порядку цивільного судочинства до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дронго», Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу по справі № 216/5179/14-ц постановлено рішення від 21 вересня 2015 року, яке набрало чинності 17.11.2015 року, й зазначений позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Дронго» на користь ОСОБА_2 32778 грн. втраченого заробітку (доходу) за період з 12.09.2008 року по 01.01.2012 року. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 42-48 ).

Під час розгляду цивільної справи № 216/5179/14-ц за клопотанням відповідача ОСОБА_5 було допитано в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вважаючи, що вказані особи дали неправдиві показання, ОСОБА_2 заявив клопотання про притягнення їх до кримінальної відповідальності за ст. 384 КК України, на підставі чого слідчим відділом Центрально-Міського ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000082 від 16.11.2015 року, внесеного до ЄРДР. За результатами розслідування зазначеного кримінального провадження 30.12.2015 року слідчим СВ Центрально-Міського ВП винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Підставою звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом стало те, що на його думку внаслідок неправдивих показань відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час допиту їх в якості свідків по цивільній справі № 216/5179/14-ц, вони дали неправдиві показання відносно обставин ДТП, яке мало місце 12.09.2008 року, та нього самого як водія, чим принизили його честь та гідність й завдали у зв'язку з цим моральної шкоди (а.с.1-3 ).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався ст. 277 ЦК України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» та виходив з того, що поширена відповідачами інформація під час допиту їх як свідків судом під час розгляду цивільної справи № 216/5179/14-ц є оціночними судженнями, оскільки негативно характеризує особисті та ділові якості ОСОБА_2 й не містить жодних фактичних даних, а тому не може бути предметом судового захисту.

У зв'язку з недоведеністю факту неправомірного поширення відповідачами негативної інформації відносно позивача, судом першої інстанції відмовлено й в стягненні на користь позивача моральної шкоди, вимога про відшкодування якої має похідний характер від встановлення вказаного факту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Разом з тим, за змістом ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Таким чином, встановивши, що показання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які надані Центрально-Міському районному суду м. Кривого Рогу під час допиту їх в якості свідків по цивільній справі № 216/5179/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дронго», Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не містять фактичних даних, а є лише оцінкою дій, припущенням, особистою думкою вказаних осіб щодо характеристики особистих та водійських якостей ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що інформація висловлена вказаними особами є оціночними судженнями, а тому не може бути предметом судового захисту на підставі ст. 277 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в цій частині правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Також, згідно роз'ясненням, які наведені Пленумом Верховного Суду України в п. 17 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі,

якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

З викладеного вбачається, що не можуть бути оцінені судом при розгляді зазначеної цивільної справи пояснення відповідачів, які надані ними як свідками при розгляді цивільної справи № 216/5179/14-ц, оскільки їх показання вже оцінені судом під час розгляду зазначеної цивільної справи і рішення суду від 21 вересня 2015 року за наслідками розгляду даної справи, на час звернення до суду ОСОБА_2 із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, вже набрало законної сили, тому доводи позивача в апеляційній скарзі щодо ненадання судом оцінки поясненням відповідачів при розгляді цієї справи є безпідставними й фактично зводяться до повторної оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Крім того, постановою слідчого відділу Центрально-Міського ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області від 30.12.2015 року закрито кримінальне провадження за заявою ОСОБА_2, внесеного в ЄРДР за № 0000082 від 14.11.2015 року, на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину передбаченого ч.1 ст. 384 КК України (а.с. 124).

Із листа від 11.01.2016 року керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 вбачається, що за результатами перевірки законності закриття кримінального провадження за №0000082 від 14.11.2015 року, внесеного в ЄРДР за заявою ОСОБА_2 за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст. 384 КК України, підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження не вбачається (а.с. 49).

Вказане свідчить, що поясненням свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надана оцінка не тільки судом під розгляду цивільної справи, а й правоохоронними органами в рамках окремого кримінального провадження.

Не може погодитися колегія суддів й з доводами позивача ОСОБА_2 про наявність підстав для відшкодування на його користь моральної шкоди, оскільки позовна вимога щодо її відшкодування є похідною від вимог про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації.

Враховуючи те, що судом першої інстанції не встановлено розповсюдження відповідачами негативної та недостовірної інформації щодо позивача, яка порушує його честь та гідність, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про невідповідність рішення вимогам діючого ЦПК колегія суддів вважає необгрунтованими.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги й залишення без змін рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова