АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА [1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Діброва Ольга Сергіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Олена Павлівна, Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання договорів недійсними, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Бориславська, 2, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, посвідчений 11.01.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №282. Посилався на відсутність волевиявлення ОСОБА_8 на вчинення вказаного договору та відсутність його підпису на ньому. Зазначив, що право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано 01.12.2015 р., тобто через 7 років та 11 місяців після вчинення договору дарування.

З огляду на те, що ОСОБА_2 не набув права власності на спірну земельну ділянку у зв'язку з недійсністю договору дарування, просив визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 29.01.2016 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П. та договір іпотеки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений 07.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С.

У січні 2017 р. представник ОСОБА_3 - ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до розгляду справи №760/13106/16-ц.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року заяву про зупинення провадження у справі задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Діброва О.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова О.П., Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання договорів недійсними зупинено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Свої доводи мотивує тим, що вирішуючи питання про зупинення провадження у справі суд порушив принцип ефективності судового процесу, направленого на недопущення затягування розгляду справи. Вважає, що вирішення цивільної справи №760/13106/16-ц, предметом якої є визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Бориславська, 2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 не впливає на можливість розгляду даної справи, оскільки питання щодо підстав та умов, від яких залежить можливість її розгляду, відсутні.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_10 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь в справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про поважність причин неявки суду не сповістили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення даного спору є неможливим до вирішення спору у справі про визнання права власності на приватний будинок, який розташований на спірній земельній ділянці, що розглядається Солом`янським районним судом м. Києва.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі за №6-1957 цс16, визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що такапідстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першоїцієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншійсправі можутьбути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від якихзалежить можливість її розгляду.

Згідно з частиною першою статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання недійсними договорів дарування, купівлі-продажу та іпотеки земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Бориславська, 2.

Підставою для зупинення провадження у справі став факт розгляду судом цивільної справи про визнання права власності на будинок, що розташований за вищевказаною адресою.

Проте, суд першої інстанції, на порушення вимог п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети спорів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання права власності на житловий будинок виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, та можливості визнання договору дарування та похідних від нього договорів купівлі-продажу та іпотеки земельної ділянки недійсними з підстав відсутності у особи волевиявлення на його вчинення.

При цьому судом не враховано, що пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення для даної справи.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для зупинення провадження у справі, оскільки наявний у Солом`янському районному суді м. Києва спір не стосується заявлених у цій справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість їх розгляду.

Крім того, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд не врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 7 жовтня 2015 року у справі №6-1367цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував вимог ст. 157 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 313-315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 10 січня 2017 року скасувати, передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №760/20317/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/3280/2017

Головуючий у суді першої інстанції: ОксютаТ.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.