АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1790/17 Справа № 190/1846/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Пономарь З.М.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 червня 2011 року у Бабушкінському відділі державної РАЦС ДМУЮ у Дніпропетровській області між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Але, подружнє життя між сторонами не склалося та шлюбні відносини фактично припинилися, як і подальше сумісне проживання. ОСОБА_2 стверджує, що відповідач вихованням дитини не займається, доглядати за ним бажання не виявляє. Крім того, в період перебування позивача у службовому відрядженні, без дозволу батька, ОСОБА_3 відрахувала сина з ясел та віддала його до Котовського закладу освіти «Котовський навчально-реабілітаційний центр» Дніпропетровської обласної ради.

У звязку з чим, ОСОБА_2 просив суд розірвати між сторонами шлюб та визначити місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2

Рішенням Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково:

- розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 04 червня 2011 року у Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 240;

- залишено після розірвання шлюбу відповідачу прізвище ОСОБА_3;

- визначено місцем проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю ОСОБА_3;

- стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн. та 551,20 грн. судового збору було стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави.

В іншій частині позовних вимог - було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач звернувся із апеляційною скаргою, де просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

З огляду на викладене рішення районного в частині задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу в апеляційному порядку не переглядається, оскільки сторонами не оскаржувалося.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню в частині визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матірю ОСОБА_3, оскільки судом було порушено вимоги положень ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

З матеріалів справи вбачається, що прохальна частина позовної заяви ОСОБА_2 не містить вимог щодо визначення місця проживання дитини з ОСОБА_3, а відповідач, в свою чергу, в порядку та у відповідності до положень ст. 123 ЦПК України, із зустрічними позовними вимогами про визначення місця проживання малолітньої дитини з нею до ОСОБА_2 в межах розгляду даного спору не зверталась.

За таких обставин, колегія суддів вважає що ухвалення судом першої рішення в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матірю ОСОБА_3, виходить за межі позовних вимог ОСОБА_2 Зустрічного позову з цього приводу заявлено не було. Таким чином рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо іншої частини оскаржуваного рішення, зокрема, щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання малолітньої дитини саме разом з батьком, то колегія суддів вважає за необхідне погодитись з рішенням суду в цій частині, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2011 року у Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, актовий запис № 240, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Під час перебування сторін у шлюбі, 19 вересня 2011 року в них народився син ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

ОСОБА_2 працює на посаді в.о. начальника Камянського відділу поліції ГУНП Дніпропетровської області та тимчасово проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, його заробітна плата за період з лютого 2016 року по липень 2016 року, за винятком аліментів, які він сплачує на дитину від першого шлюбу складала 37782,89 грн., за місцем роботи позивач зарекомендував себе з позитивної сторони, сумлінно виконує службові обовязки, у колективі користується авторитетом, у спілкуванні з громадянами доброзичливий, виявляє культуру і тактовність, шкідливих звичок не має, здатен переносити психологічні та фізичні навантаження та труднощі в роботі, емоційно стабільний.

ОСОБА_3 працює в АТ «ОСОБА_5 МКБ» з 01 серпня 2016 року на посаді спеціаліста з обслуговування клієнтів відділення № 13, її заробітна плата за період з липня 2016 року по жовтень 2016 року складає 22000 грн., за місцем роботи характеризується позитивно за короткий час набула досвіду практичної роботи з обслуговування як юридичних так і фізичних осіб, володіє навичками оформлення депозитів, систематично працює над підвищенням свого теоретичного рівня із знання банківських продуктів, користується авторитетом серед колег по роботі, скромна в побуті, сімї.

Довідкою, виданою виконкомом Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області підтверджується, що ОСОБА_3 на території Котовської сільської ради проживає з батьками. Загальна площа житлового будинку 37,9 м2, житлова площа - 22,3 м2. Мають пай, який знаходиться в оренді. Сімя за місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно психолого-педагогічної характеристики на малолітню дитину ОСОБА_4, останній до дитячого садку №378 вступив у вересні 2014 року. Адаптація хлопчика тривала довгий час, так як останній часто хворів простудними захворюваннями. Батьки, як матір, так і батько, дитини приймали активну участь в житті групи, відвідували батьківські збори, свята.

Із копії витягу з протоколу засідання обласної психолого-медико-педагогічної консультації від 16 травня 2016 року вбачається, що у ОСОБА_4 виявлено загальне недорозвинення мовлення III рівня, рекомендовано навчання за програмою розвитку дітей дошкільного віку із підтримкою психічного розвитку, заняття з вчителем логопедом до початку шкільного навчання, у звязку з чим, дитину було направлено для зарахування до навчального реабілітаційного центру та спеціальної школи інтернату обласного підпорядкування.

Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №3 «Малятко» ОСОБА_4 систематично відвідує вказаний навчальний заклад з 05 вересня 2016 року, де дитині також було надано характеристику, згідно якої хлопчик завжди охайно і чисто одягнений, доглянутий. Під час приймання їжі видно, що дитина в домашніх умовах харчується добре. Зовні дитина розвивається згідно віку. У хлопчика у повній мірі сформовані навички самообслуговування. Дитина позитивно відгукується на обох батьків: і на маму, і на тата.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 141, 157 СК України передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. ст. 160, 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Посилання апелянта на необхідність визначення проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком у звязку із більш сприятливими умовами для розвитку дитини, зокрема, більша матеріально-побутова забезпеченість позивача у порівнянні до відповідача, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказані обставини, у відповідності до діючого державного та міжнародного законодавства, не є вирішальною умовою для розвязання спору про визначення місця проживання дитини та розлучення дитини з матірю.

Також, колегія суддів, звертає увагу, що ні апеляційна скарга, ні матеріали даної цивільної справи не містять належних доказів в обґрунтування існування фактів неправомірної поведінки ОСОБА_3, як матері, ухилення її від виконання своїх материнських обов'язків.

Окрім цього, відповідач має такі ж належні умови для проживання дитини, графік її роботи надає їй можливість здійснювати належний догляд за дитиною.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, зокрема, викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» і таких виняткових випадків при перегляді оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не виявлено, у звязку з чим, підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини саме разом з батьком відсутні, тож рішення в даній частині підлягає залишенню без змін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що скасування рішення суду в частині визначення місця проживання дитини з ОСОБА_3 з підстав зазначених вище, не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розяснити як позивачу, так і відповідачу, що у разі, якщо спір про місце проживання дитини не буде вирішено сторонами самостійно та добровільно - вони не позбавленні права звернення із такими вимогами до суду в порядку передбаченому законом, за участю органів опіки та піклування.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення лише в частині визначення місця проживання дитини разом з ОСОБА_3 через відсутність таких вимог в порядку передбаченому ст. 11 ЦПК України або ст. 123 ЦПК України.

В іншій частині рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року підлягає залишенню без змін, оскільки доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, а також, норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини, то провадження в цій частині підлягає закриттю, оскільки під час слухання справи в судовому засіданні апеляційного суду Дніпропетровської області під аудіозапис позивач відмовився від своїх позовних вимог про стягнення на його користь аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини, про що надав суду відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. ст. 205, 206 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що наслідки відмови від позовних вимог йому відомі та зрозумілі, у звязку з чим колегія суддів вважає за можливе прийняти його відмову від позовних вимог про стягнення аліментів та закрити провадження по справі в цій частині.

Тож, керуючись ст. ст. 205, 206, 209, 303, 307, 309, 310 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року в оскаржуваній частині, а саме щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_3 та стягнення аліментів скасувати.

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позову в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини та закрити провадження у справі в цій частині.

В іншій оскаржуваній частині рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_6