21.02.2017 Єдиний унікальний № 371/1230/16-ц
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2 /371/ 34 /17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на ті обставини, що 28 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 7500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позов обґрунтовував тими обставинами, що станом на 31 серпня 2016 року відповідач, у звязку із невиконанням своїх обовязків по кредитному договору, має заборгованість в розмірі 42 465 гривень 55 копійок. Вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1378 грн. просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав. Надаючи пояснення, послався на обставини, викладені у поданій до суду заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив суд відмовити в його задоволені у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 28 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобовязання відповідача погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією статуту вказаного товариства.

Позивач свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а саме 7000 гривень, однак відповідач не виконав належним чином свої зобовязання перед банком, не сплатив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, чим порушив взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 28 серпня 2008 року утворилась заборгованість у розмірі 42 465 гривень 55 копійок, яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами цивільного законодавства у сфері кредитних зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, установлених ст. 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України ).

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України ).

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст. ст. 530, 631 Цивільного кодексу України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 Цивільного кодексу України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України).

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконує, тому у позивача виникло право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Водночас, відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості поза межами строків позовної давності, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.

Згідно з довідкою позивача (а.с. 56), дія кредитної картки відповідача закінчилась в січні 2010 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у вересні 2016 року.

Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

У матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії договору банк видав відповідачу грошові кошти і нову платіжну картку.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В судовому засіданні відповідач зробив заяву, у якій просив застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, відмовити у задоволенні позову.

При вирішенні спору суд застосовує строк позовної давності, передбачені ст. 257 Цивільного кодексу України. При цьому суд не може погодитися з позицією про необхідність застосування до даних правовідносин збільшеного терміну позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі умови не містять підпису позичальника. Судом не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. У самій же заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності відсутня. Зазначена позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-16цс15.

Отже, у суду є підстави відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності.

Статтями 10, 58, 59 та 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставах вищевказаного, ст. ст. 207, 256, 257, 259, 261, 267, 509, 525, 526, 530, 598, 599, 610 - 612, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57 - 60, 61, 64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2008 року в розмірі 42 465 гривень 55 копійок - відмовити.

2.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_3

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук