ухвала

іменем україни

08 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до ОСОБА_6 про стягнення коштів у порядку регресу, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (далі - ТОВ «Маркс.Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення коштів у порядку регресу.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 20 травня 2012 року в м. Києві по вул. Кільцева дорога сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіль «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 та автомобіль «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_7

Унаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, що підтверджується первісною довідкою ДАІ, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2012 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент дорожньо-транспортної пригоди між відповідачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» (далі - ПрАТ «СК «Лафорт») був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/6316462 від 22 березня 2012 року, за яким було застраховано цивільну відповідальність ОСОБА_6 перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1.

ОСОБА_7 звернулася до ПрАТ «СК «Лафорт» із повідомленням про подію та 11 червня 2012 року із заявою про виплату страхового відшкодування.

17 липня 2012 року фахівцем відділу врегулювання на підставі звіту про визначення матеріального збитку від 02 липня 2012 року № 36/06/12 був складений розрахунок розміру страхового відшкодування пошкодженого транспортного засобу потерпілого - автомобіля «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_2.

На підставі страхового акта від 11 липня 2012 року № 26-12-00021-01-1-1, розрахунку та заяви потерпілого про перерахування страхового відшкодування відповідно до норм ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 18 514 грн 76 коп., що підтверджено платіжним дорученням від 31 серпня 2012 року № 4136

Оскільки відповідач не повідомив письмово протягом 3-х днів про настання дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «СК «Лафорт», то останній набув право вимоги до відповідача після виплати страхового відшкодування.

29 квітня 2013 року між ТОВ «Маркс.Капітал» та ПрАТ «СК «Лафорт» було підписано договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким клієнт відступив фактору свої права грошових вимог до боржників.

10 листопада 2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист № 111 МК про відшкодування шкоди у досудовому порядку, який був отриманий відповідачем 19 листопада 2014 року згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач жодним чином на вимогу не відреагував, указаної суми заборгованості до цього часу не сплатив.

Враховуючи наведене, просили позов задовольнити.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Маркс.Капітал» матеріальну шкоду в розмірі 18 014 грн 76 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ТОВ «Маркс.Капітал» просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення вимог підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомила свою страхову компанію письмово протягом 3-х робочих днів про настання дорожньо-транспортної пригоди, чим порушила права страховика.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Як установлено судами попередніх інстанцій, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2012 року ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 20 травня 2012 року на вул. Кільцева дорога в м. Києві, та встановлено, що остання, керуючи автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, порушила правила дорожнього руху, в результаті чого виникло зіткнення з автомобілем «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Шевроле», який належить ОСОБА_7, зазнав технічних ушкоджень на загальну суму 18 514,76 грн, розмір суми відшкодування затверджено в сумі 18 014,76 грн, що підтверджується копією страхового акта від 11 липня 2012 року № 26-12-00021-01-1-1.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди між відповідачем та ПрАТ «СК «Лафорт» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 березня 2012 року № АА/6316462, за яким ПрАТ «СК «Лафорт» застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу «Мерседес».

На виконання договору страхування ПрАТ «СК «Лафорт» здійснено виплату страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку у розмірі 18 014,76 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 31 серпня 2012 року № 4136.

29 квітня 2013 року між ТОВ «Маркс.Капітал» та ПрАТ «СК «Лафорт» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким клієнт відступив фактору свої права грошових вимог до боржників.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальникаабоводіязабезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» внесено зміни у статтю 33 Закону № 1961-IV, зокремарозширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригодибув викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхуванняцивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду установленогоМТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страховоговідшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-186цс16.

Суд апеляційної інстанції вищевикладеного не врахував, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, не установив, чи відповідач як водій транспортного засобу з поважних причин не змогла виконати обов'язок щодо повідомлення страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про дорожньо-транспортну пригоду протягом передбаченого підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV строку, чи призвело це до виникнення необґрунтованих виплат страхової компанії, якими документами це підтверджується та дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм матеріального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак