Справа № 459/506/17
Провадження № 6/459/44/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Рудакова Д.І.

з участю секретаря судового засідання Головка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді подання старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням, у якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання зобовязань, покладених на нього постановою №2439/20505/2016, виданою 23.11.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу за порушення митних правил в сумі 8 500 грн. В обгрунтування подання послався на те, що на виконанні у Червоноградському міському відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження №53257568 щодо виконання зазначеної постанови. 19.01.2017 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно, копію якої скеровано сторонами виконавчого провадження. Проте рішення боржником не виконано, декларацію також не подано. 19.01.2017 року старшим державним виконавцем на підставі вимог ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В ході здійснення виконавчих дій було встановлено, що за боржником не зареєстровано рухомого, нерухомого майна. Також інформація стосовно боржника відсутня і у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців. 15.02.2017 року здійснено вихід за місцем проживання боржника: вул.Стуса, 12/24, м.Червоноград, під час якого було встановлено, що доступу до приміщення не було. Вказує, що із виконачого документу слідує, що ОСОБА_1 системтично перетинає державний кордон України. У сукупності з тим, що протягом усього часу перебування виконавчого провадження на виконанні, рішення суду не виконане, при цьому боржник не вчиняє жодних заходів щодо його виконання за рахунок належного йому майна, вважає, що останній ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не зявився.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Волинської митниці Державної фіскальної служби від 23.11.2016 року у справі № 2439/20505/2016 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн.

19.01.2017 року старшим державним виконавцем Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Волинської митниці ДФС від 23.11.2016 року у справі № 2439/20505/2016.

Державним виконавцем скеровано запити до компетентних органів на предмет наявності за боржником майна, на яке б можна було звернути стягнення. Згідно наданих відповідей за боржником не зареєстровано нерухомого майна, автотранспортних засобів. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців від 21.02.2017 року, інформація стосовно боржника відсутня.

Також в процесі виконання виконавчого провадження старшим державним виконавцем виносилась постанова про арешт майна боржника від 19.01.2017 року, що підтверджується копією цієї постанови.

15.02.2017 року старшим державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника: вул.Стуса, 12/24, м.Червоноград, під час якого було встановлено, що доступу до приміщення не було, оскільки дверей квартири ніхто не відкрив, про що складено відповідний акт.

Вирішуючи порушене державним виконавцем питання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Законом України 11.09.1993 р.) та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права

передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи

свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім

тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки,

громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших

і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України", якими встановлено самостійні підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі закордонного паспорта або тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду - до виконання зобов'язань. Цією ж статтею встановлено способи реалізації встановлених обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Виконавчими провадженнями поновлюються майнові та особисті немайнові права осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів примусу до осіб, які добровільно не виконали свої обов'язки у сфері матеріальних правовідносин.

За приписами п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесій здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладенихна нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього вказаною вище постановою та що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу. У матеріалах справи відсутні докази того, що боржник викликався до виконавчої служби і ухилявся від сплати боргу. Хоча саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до остаточного висновку, що в задоволенні подання старшого державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Д. І. Рудаков