Справа № 359/3540/16-ц Головуючий у І інстанції Саган В. М.
Провадження № 22-ц/780/1199/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 26 09.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики, -

встановила:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в середині травня 2008 року до неї звернулася відповідачка та попросила дати їй в борг 30 000 грн. 00 коп. для вирішення її особистих сімейних проблем, оскільки вона сама не може отримати кредит із-за того що не має змоги надати банку довідку про доходи за останні 6 місяців. На прохання відповідачки, 23.05.2008 року між позивачкою та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір №893 відповідно до якого позивачка отримала від банку кредит під 24% річних, а отримані гроші у розмірі 30 000 грн. 00 коп. в цей же день віддала в борг відповідачці, яка в свою чергу написала позивачці власноручну розписку відповідно до якої зобов'язалася погашати її кредит та сплачувати відсотки. Вищевказаний кредит був погашений позивачкою особисто 20.02.2012 року, без участі відповідачки не дивлячись на те, що вона взявши від позивачки в борг ці кошти зобов'язалася погашати банківський кредит замість неї. Після погашення кредиту сторони спору домовилися, що 30 000 грн. 00 коп. відповідачка повинна повернути позивачці не пізніше 19.04.2013 року. Однак у погоджений нами час, відповідачка гроші не повернула, і взагалі змінила номер телефону і почала уникати зустрічей з позивачкою, що і слугує підставою для звернення до суду. За таких обставин, позивачка просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 30 000 грн. 00 коп., проценти за користування позикою у розмірі 12 879 грн. 30 коп., 3% річних у розмірі 2371 грн. 44 коп., а всього на загальну суму 45 250 грн. 74 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.05.2008 року між позивачем ОСОБА_4 та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір №893 відповідно до якого позивач отримала від банку кредит під 24% річних у розмірі 30 000 грн. 00 коп. (а.с.14).

В матеріалах справи міститься розписка, відповідно до якої відповідачка зобов'язалася погашати кредит позивачки та сплачувати відсотки (а.с.12).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції повинно було належним чином досліджено та надано правову оцінку письмовому документу, на який позивач посилався як на підставу своїх вимог.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наявна в матеріалах справи копія розписки не містить відомостей щодо: суми коштів, що передаються у борг; дати повернення цих коштів; не ідентифіковано особу позичальника, що має право вимагати виконання зобов'язань за цією розпискою.

Таким чином, судом першої інстанції не було належним чином досліджено та надано правову оцінку документам, на які посилалася позивачка, що призвело до помилкового висновку суду.

Тим більше, в судовому засіданні, під час розгляду апеляційної скарги, представником позивача було визнано що договір позики сторонами не укладався.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_4 в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 606 грн. 33 коп.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.