Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2017 р. Справа № 608/1558/16-ц

Номер провадження2/608/31/2017

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Квятковської Л. Й.

за участю секретаря Маришевої Г.М.,

відповідачки ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_1 -ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 12 жовтня 2012 року в м. Котбус, Федеративна Республіка ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, реєстраційний номер Е223/2012. Від шлюбу мають одну дитину - доньку, ОСОБА_6, яка народилася 10 січня 2015 року в м. Котбус, адміністративний район Шпрембергер Форштадт, ОСОБА_5. На даний час дитина перебуває на вихованні матері. За час їхнього спільного проживання належної сім'ї в них не склалося.. Між ними часто виникають сварки та непорозуміння. Подружнім життям не живуть, спільного господарства не ведуть. Дочку просить залишити проживати з ним. Вказує, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона, проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Дочка є громадянкою ОСОБА_5, вважає, що рівень життя у ОСОБА_5 високий і тому, з метою щасливого дитинства, дочці буде краще проживати із ним. Просить розірвати його шлюб з ОСОБА_1, зареєстрований 12 жовтня 2012 року в м. Котбус, Федеративна Республіка ОСОБА_5, реєстраційний номер Е223/2012; ОСОБА_7 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з батьком.

Позивач ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, від нього поступила заява, в якій просить справу розглядати без нього, оскільки виїжджає за межі України, позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник позов визнають частково в частині розірвання шлюбу. Відповідачка ОСОБА_1 суду пояснила, що з позивачем не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вони разом з позивачем проживали разом на території Федеративної Республіки ОСОБА_5, проте ОСОБА_3 привіз їх на кордон в Україну, оскільки маленька дитина йому заважала. Тому позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу визнає, дає згоду на розірвання шлюбу. Не погоджується з тим, щоб дитину ОСОБА_6 залишити проживати з батьком, вважає, що дитина має проживати з матірю, тому просить суд після розірвання шлюбу дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з матір'ю. Також після розірвання шлюбу їй залишити прізвище «Несторак ».

Вислухавши відповідачку, її представника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Сторони по справі ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 12 жовтня 2012 року в м. Котбус, Федеративна Республіка ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, реєстраційний номер Е223/2012.

В шлюбі є дитина донька ОСОБА_6, яка народилася 10 січня 2015 року в м. Котбус, адміністративний район Шпрембергер Форштадт, ОСОБА_5. В її свідоцтві про народження реєстраційний номер G 34/2015 батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_4. На даний час дитина перебуває на вихованні та утриманні матері.

За час спільного проживання належної сім'ї в них не склалося. Між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Подружнім життям не живуть, спільного господарства не ведуть, вважають подальше спільне життя неможливим. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально.

Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і шлюб слід розірвати.

Згідно з статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (вказаний міжнародний договір ратифіковано Постановою Верховної ОСОБА_3 України №789-XII від 27.02.1991 р.). першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи те, що сторонами не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини питання вирішення спору в цій частині слід залишити відкритим.

Керуючись ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56, ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 60, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7) ОСОБА_8, який зареєстрований 12 жовтня 2012 року в м. Котбус, Федеративна Республіка ОСОБА_5, реєстраційний номер Е223/2012.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «Несторак».

Питання про місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити відкритим.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

.Суддя: Л. Й. Квятковська