"26" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді - Астахової О.О.
при секретарі Наумовій О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 поданого в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
Представник позивача звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 339 984,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути понесені судові витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 6500 грн. та судового збору у розмірі 3399,00 грн.
Мотивуючи вимоги тим, що 26 лютого 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала від позивача у позику грошові кошти у розмірі 170 000,00 грн.
Відповідач, згідно п.1.2 Договору позики зобов'язалась за кожен місяць користування грошовими коштами сплачувати 28 332 грн., виплата даної суми повинна здійснюватись 26 числа кожного місяця рівними сумами до 26.02.2016 року, готівкою в м. Києві.
Позивач виконав свої зобов'язання за Договором позики та надав відповідні кошти відповідачу. Однак, в порушення умов договору ОСОБА_3, у встановлені строки не повернула грошові кошти позивачу, чим порушила умови зобов'язання.
Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позов до суду.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 не з'явився, подав заяву зі змісту якого вбачається, що він підтримує заявлені вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач у судове засідання також не з'явилась, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Із заявою про розгляд справи у її відсутність відповідач не зверталась.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26 лютого 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач у позику передав відповідачу грошові кошти у розмірі 170 000,00 грн., а відповідач зобов'язувався за кожен місяць користування грошовими коштами сплачувати 28 332 грн. або 787 доларів США. За домовленістю сторін, виплата даної суми буде здійснюватись 26 числа кожного місяця рівними сумами до 26.02.2016 року, готівкою в м. Києві. (а.с. 5-7).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З огляду на те, що суду не надано доказів на підтвердження належного виконання умов договору відповідачем, з розрахунку позивача, правильність якого перевірена судом убачається, що на момент звернення з даним позовом до суду, заборгованість ОСОБА_3 за договором позики складає 339 984,00 грн.
Згідно із вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
При ухваленні постанов Верховного Суду України у справах № 6-1967цс15 від 11.11.2015р., в якій, зокрема, зазначається, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Наданий суду договір позики з підписом відповідача містить дату отримання відповідачем грошових коштів, розмір отриманих у борг грошей, зобов'язання їх повернути, строк виконання такого зобов'язання.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно із статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 339 984,00 грн.
Крім того, між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 040616 про надання юридичних послуг від 04.06.2016 року предметом якого, є надання ФОП ОСОБА_2 комплексу заходів правового характеру у даній справі, вартість яких становить 6 500,00 грн.
Факт оплати ОСОБА_1 6 500,00 грн. вартості за надані юридичні послуги по договору № 040616 від 04.06.2016 року на рахунок ФОП ОСОБА_2 підтверджується квитанцією. (а.с.12).
Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 399,85,00 грн. та 6500,00 грн. - на оплату правової допомоги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 204, 526, 533, 536, 625, 651, 1046, 1048, 1049 ЦК України суд, -
Позов ОСОБА_1 поданого в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 заборгованість за договором позики в розмірі 339 984,00 грн., судовий збір в розмірі 3399,85 грн. та витрат на оплату правової допомоги в розмірі 6500,00 грн., а всього підлягає стягненню 349 883 (триста сорок дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят три) гривні 85 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя