Справа № 311/3630/16-ц
Провадження № 2/311/275/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне )

01 березня 2017 року м. Василівка Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Василівська міська рада Запорізької області, Державна міграційна служба в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

26.12.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона зареєстрована та мешкає в квартирі АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрована, як член сімї - відповідачка по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка доводиться їй рідною донькою. В січні 2003 року ОСОБА_2 зїхала з квартири і проживає в місті Запоріжжя. Однак до теперішнього часу відповідачка залишилась зареєстрованою у вказаній квартирі, хоча обіцяла знятися з реєстрації у добровільному порядку. На неодноразові її звернення до відповідачки про зняття з реєстрації, остання категорично відмовляється це зробити. Оскільки відповідачка ОСОБА_2 залишається зареєстрованою у зазначеній вище квартирі, але фактично в ній не проживає, їй доводиться нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що для неї являється збитковим, крім того вона не може оформити субсидію, а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №1 в будинку №41 по вулиці Невського в місті Василівка Запорізької області.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18.01.2017 року до участі у даній цивільній справі судом залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Василівську міську раду Запорізької області (а.с.18).

В судове засідання позивачка ОСОБА_1І, не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухваленні заочного рішення не заперечує.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, про що свідчить оголошення у засобах масової інформації газеті «Запорізька правда» № 8 від 23.02.2017 року, про причини неявки суду не повідомлено, заперечень на позов не надано, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України.

В судове засідання представник третьої особи: Державної міграційної служби в Запорізькій області не зявився, про день та час розгляду справи було повідомлено судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, заперечень проти позову суду не надано, самостійних вимог щодо предмету позовних вимог не заявлено.

В судове засідання представник залученої у справі третьої особи Василівської міської ради Запорізької області не зявився, про день та час розгляду справи було повідомлено судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надана заява з проханням розглянути справу у відсутність їх представника, з вирішенням позовних вимог на розсуд суду, самостійних вимог щодо предмета спору не заявляють.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, позивач по справі, зареєстрована та проживає у житловому приміщенні, а саме: квартирі АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданої Василівською міською радою Запорізької області №3349 від 07.11.2016 року (а.с.6).

Вказане вище житлове приміщення, а саме: квартира АДРЕСА_2 надано позивачці відповідно до Рішення виконавчого комітету Василівської міської ради Запорізької області №276 від 21.10.1997 року «Про надання звільненого житлового приміщення» (а.с.7).

Відповідно до акту фактичного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3, складеного 25.10.2016 року головою квартального комітету №14 м. Василівка ОСОБА_3, підпис якого засвідчено секретарем Василівської міської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, як донька ОСОБА_1, але фактично не проживає з січня 2003 року (а.с.8).

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог статті 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 71 ЖК України визначено: якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а у ст.72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до вищевказаних норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням член сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.ст. 6, 8 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обов'язковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням.

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача.

Поважних причин відсутності відповідачки ОСОБА_2 за вищевказаною адресою, а саме: в квартирі АДРЕСА_4, понад шість місяців судом не встановлено та відповідачкою ОСОБА_2 в ході судового розгляду даної справи не доведено.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачки ОСОБА_2Г такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою підлягають задоволенню, оскільки наданими позивачем доказами доведено той факт, що відповідачка ОСОБА_2 більш ніж шість місяців не проживає за місцем реєстрації і підстав для збереження за нею житлового приміщення судом не встановлено, а перебування відповідачки ОСОБА_2 на реєстраційному обліку за адресою: квартира АДРЕСА_4 перешкоджає користувачу ОСОБА_1 у здійсненні нею права володіння та користування вказаним житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню та суд вважає необхідним визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: квартирою №1 будинку №41 по вулиці Невського в місті Василівка Запорізької області з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 у зазначеному житловому приміщенні тривалий час - з січня 2003 року не проживає та, будучи зареєстрованою у вищевказаній квартирі, але не проживаючи у ній, відповідачка ОСОБА_2 чинить позивачу перешкоди у володінні та користуванні вказаною квартирою, крім того, позивач несе необґрунтовані грошові витрати по оплаті комунальних платежів за відповідачку ОСОБА_2, а добровільно знятися з реєстрації відповідачка не бажає.

Тому, на підставі встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_2 втратила право користування спірним житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_2, оскільки більше ніж 6 місяців в даній квартирі не проживає.

Крім того, доводи позивача про відсутність відповідачки ОСОБА_2 у спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачкою під час розгляду справи не оспорені, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України для задоволення позову про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням, а саме: квартирою №1 будинку №41 по вулиці Невського в місті Василівка Запорізької області.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.317, 319, 386 Цивільного Кодексу України, ст.ст.9,71,72,107, 156, 163 Житлового кодексу України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст.7, 10, 11, 60, 61, 79, 88, ст.ст.157, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Василівська міська рада Запорізької області, Державна міграційна служба в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 1 в будинку № 41 по вулиці Невського в місті Василівка Запорізької області.

Заочне рішення може бути переглянуто Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, який не був присутній у судовому засіданні, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5