РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Меуш К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту,

в с т а н о в и в:

26 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з суд з зазначеним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Солом'янського районного ВДВС Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту.

Свої вимоги мотивує тим, що 06 березня 2013 року він домовився з ОСОБА_2 про придбання в нього автомобіля марки «PEUGEOT 205», 1988 року випуску. З метою розрахунку за автомобіль він передав йому грошові кошти в сумі 1500 доларів США (що за курсом НБУ на день подання позову складає 40272 гривні 69 копійок), на підтвердження чого ОСОБА_2 було написано розписку, в якій він зазначав, що отримав кошти за автомобіль у повному обсязі.

Оскільки всі істотні умови договору купівлі-продажу автомобіля сторонами було узгоджено та ніяких заперечень стосовно ціни та предмета угоди не виникало, ОСОБА_2 видав на його ім'я довіреність від 06 березня 2013 року, надавши повноваження щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом. Перереєструвати автомобіль на своє ім'я він не зміг, оскільки після продажу автомобіля ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва на нього був накладений арешт для забезпечення виконання виконавчого напису про стягнення заборгованості за аліментними зобов'язаннями ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

20 червня 2015 року автомобіль був вилучений у зв'язку з перебуванням під арештом, про що був складений Акт огляду та тимчасового затримання транспорту. Як вбачається з цього акту затримання автомобіля було здійснено на підставі постанови про арешт майна боржника по ВП № 45173482 від 20 березня 2015 року ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва.

Вважає, що його право власності порушено, оскільки він та ОСОБА_2 досягли згоди щодо всіх істотних умов купівлі-продажу автомобіля, факт передачі автомобіля та грошей за автомобіль відбувся, тобто фактично мало місце укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Крім того, як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 16 червня 2015 року по ВП № 45173482 виконавчий документ, під час виконання якого було накладено арешт на спірний автомобіль, був повернений стягувачу за його заявою, тобто виконавче провадження закінчено, що відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для зняття арешту з майна.

Просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спірним автомобіль та зняти з автомобіля арешт.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з наведених в ньому підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Її представник подав письмові заперечення, в яких відповідач заперечує проти позову. Зазначено, що у Подільському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 та постановою Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві № 51437397 від 10 серпня 2016 року в котре накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, в тому числі й на спірний автомобіль. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до ДВС про скасування постанови про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 - відмовлено.

Крім того, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_2

Представник Солом'янського районного ВДВС Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відділ повідомлявся.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що довіреністю від 06 березня 2013 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатися, в тому числі продавати, обмінювати, здавати в найм належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1, виданого МРЕВ-6 в місті Києві 12 квітня 2003 року, автомобілем марки «PEUGEOT 20», 1988 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.8).

Згідно з розпискою від 06 березня 2013 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 1500 доларів США за право розпоряджатися, в тому числі продавати, обмінювати, здавати в найм належний йому спірний автомобіль. Грошові кошти він отримав у повному обсязі при підписанні розписки (а.с. 9).

20 червня 2015 року інспектором ДПС автомобіль був вилучений у позивача в зв'язку з перебуванням під арештом, про що був складений Акт огляду та тимчасового затримання транспорту (а.с.10). Затримання автомобіля було здійснено на підставі постанови про арешт майна боржника по ВП № 45173482 від 20 березня 2015 року ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва.

Позивач просить визнати за ним право власності на спірний автомобіль та зняти з нього арешт, оскільки він є власником спірного автомобіля на підставі розписки та довіреності, а накладення арешту порушує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджено Порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачу реєстраційних документів і номерних знаків.

У даному Порядку міститься вичерпний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засвоїв, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Згідно з п. 40 Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду.

Пунктом 42 Правил передбачено, що у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: «Транспортний засіб знято з обліку для реалізації».

Договір купівлі - продажу підлягає обов'язковій державній реєстрації та право власності на автомобіль виникає у набувача з моменту реєстрації транспортного засобу в органах ДАІ.

Позивач не оспорював та підтвердив, що спірний транспортний засіб з обліку не знімався та був зареєстрований на ім'я відповідача.

Крім того, відповідно до п. 7 вищевказаних Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Пунктом 8 даного Порядку визначено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема довідкою-рахунком, виданою за формою, договором та іншими посвідченнями в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Таким чином, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набути право власності на транспортний засіб.

Оскільки спірний автомобіль сторонами не знятий з обліку для продажу на території України, цей транспортний засіб не міг виступати в якості об'єкту продажу, а тому і всі дії щодо його відчуження не можуть бути визнанні законними, зокрема, оплатна передача автомобіля від відповідача до позивача.

Не ґрунтується на законі й доводи позивача пpo те, що власник автомобіля підтвердив факт укладення договору та отримання грошей від нього, а тому його порушене право власності підлягає захисту.

Нормами статей 210, 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації, а не з моменту передачі грошей та автомобіля. Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль.

Вбачається, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, державна реєстрація транспортного засобу на ім'я позивача не була здійснена, тому позивач не набув права власності на автомобіль.

Суд не вправі підміняти інші органи влади, які уповноваженні законом для здійснення державної реєстрації автомобілів, і такі повноваження не входять до компетенції суду.

У зв'язку з цим, не підлягають задоволенню й вимоги позивача про зняття арешту з автомобіля, які є похідними від первинної вимоги.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 3, 4, 15, 16, 208, 328, 334, 655 ЦК України, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: