Справа № 309/1211/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючої-судді - Готри Т.Ю.

суддів - Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.,

при секретарі - Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Хустського районного суду від 04 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтовував тим, що 23.01.2014 р. ОСОБА_4 отримав від нього позику в розмірі 80 тис. грн., строком повернення до 25.06.2014 р., що стверджується розпискою. Станом на 05.04.2016 р. відповідач борг не повернув, і на даний час повідомляє, що борг поверне, як тільки з'явиться можливість.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 подав клопотання про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 борг в розмірі 80 000 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 31975,28 грн. на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 04 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 80 000 гривень, проценти за користування грошовими коштами у розмірі 31975,28 грн., вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Хустського районного суду від 4 липня 2016 року залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені вказаного позову. На обґрунтування скарги зазначає, що відповідач протягом дії договору свої зобов'язання виконав частково і передав позивачу грошові кошти на загальну суму 10 000 грн., з яких позивач визнає лише 5 000 грн.; що розрахунок відсотків за користування грошовими коштами не відповідає вимогам ЦК України, так як між сторонами договір позики не укладався і відсоткова ставка не зазначалася. У розрахунку заборгованості не вбачається за якою ставкою та який період позивач донарахував відповідачу кошти в сумі 31 975,28 грн. Зокрема з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач повинен сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 80 000 грн. за період з 15.04.2014 р. по 14.07.2014 р. (91 день) на суму 1894,79 грн. (9,5%:365 днів*91 днів*80000 грн.:100%), також зазначається, що відповідач повинен сплатити відсотки за користування позикою в розмірі 80 000 грн. за період з 17.04.2014 р. по 12.11.2014 р.(119днів) на суму 3260,27 грн. (12,5%:365 днів*119 днів*80 000 грн.:100%). Таким чином за один період з 15 квітня по 14 липня відповідачу нараховані відсотки виходячи з 9,5% річних та з 12,5% річних. На вказані обставини суд першої інстанції перевіряючи заяву про перегляд заочного рішення уваги не звернув і не визнав поважними причини неявки відповідача в судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Причини неявки представника відповідача ОСОБА_2, наведені ним у заяві від 23.02.2017 року, а саме перебування за межами Закарпатської області у зв'язку з участю в інших судових засіданнях, колегія суддів не визнає поважними і підстав для відкладення розгляду справи не вбачає.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, відповідно до приписів ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 23 січня 2014 року позичив у ОСОБА_4 гроші в сумі 85000 гривень, які зобов'язався повернути у строк до 25 червня 2014 року, про що написав власноручно розписку (а.с.4).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ч. 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами виникли правовідносини позики.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

У відповідності ст. ст. 610, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.1048 ЦК України проценти за договором позики виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір виплачується на рівні облікової ставки НБУ.

При розгляді цього питання слід мати на увазі, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 10561, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим, за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 10561, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача боргу в сумі 80000 грн., який відповідач у строк до 25.06.2014 року позивачу не повернув, та відсотків за користування грошовими коштами на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України, які позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Станом на 15.04.2016 р. борг відповідачем в сумі 80000 грн. позивачу не повернуто.

Стягуючи з відповідача на користь позивача відсотки в розмірі 31975,28 грн. за період з 15.04.2014 року по 15.04.2016 року, суд першої інстанції правильно виходив із того, що згідно постанови НБУ від 14.04.2014 р. №212 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» з 15.04.2014 р. розмір облікової ставки встановлено на рівні 9,5 % річних. А тому відповідач повинен сплатити позивачу відсотки за користування позикою у розмірі 80000,00 грн. за період з 15.04.2014 р. по 14.07.2014 р. (91 день) в сумі 1894,79 грн. (9,5%:365 днів*91 днів*80000,00 грн.:100%). Згідно постанови НБУ від 15.07.2014 р. №417 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» з 17.07.2014 р. розмір облікової ставки встановлено на рівні 12,5 % річних. А тому відповідач повинен сплатити позивачу відсотки за користування позикою в розмірі 80000,00 грн. за період з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. (119 днів) в сумі 3260,27 грн. (12,5 %:365 днів*119 днів*80000,00 грн.:100%). Відповідно до постанови НБУ від 12.11.2014 р. №719 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» з 13.11.2014 р. розмір облікової ставки встановлено на рівні 14,0 % річних. А тому відповідач повинен сплатити позивачу відсотки за користування позикою в розмірі 80000,00 грн. за період з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. (85 днів) в сумі 2608,22 грн. (14%:365 днів*85 днів*80000,00 грн.:100%). Постановою НБУ від 04.02.2015 р. №81 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» з 06.02.2015 р. розмір облікової ставки встановлено на рівні 19,0 % річних. А тому відповідач повинен сплатити позивачу відсотки за користування позикою в розмірі 80000,00 грн. за період з 06.02.2015 р. по 02.03.2015 р. (25 днів) в сумі1041,09 грн. (14%:365 днів*25 днів*80000,00 грн.:100%). Постановою НБУ від 02.03.2015 р. №154 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» з 03.03.2015 р. розмір облікової ставки встановлено на рівні 30,0 % річних. А тому відповідач повинен сплатити позивачу відсотки за користування позикою в розмірі 80000,00 грн. за період з 03.03.2015 р. по 27.08.2015 р. (178 днів) в сумі 11704,10 грн. (30%:365 днів*178 днів*80000,00 грн.:100%). Постановою НБУ від 27.08.2015 р. №557 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» з 28.08.2015 р. розмір облікової ставки встановлено на рівні 27,0 % річних. А тому відповідач повинен сплатити позивачу відсотки за користування позикою в розмірі 80000,00 грн. за період з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. (28 днів) в сумі 1656,98 грн. (27%:365 днів*28 днів*80000,00 грн.:100%). Постановами НБУ від 24.09.2015 р. №627, від 29.10.2015 р.№750, від 17.12.2015 р. №894, від 28.01.2016 р. №40, від 03.03.2016 р. №135 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» з 25.09.2015 р. розмір облікової ставки встановлено на рівні 22,0 % річних. А тому відповідач повинен сплатити позивачу відсотки за користування позикою в розмірі 80000,00 грн. за період з 25.09.2015 р. по 15.04.2016 р. (204 дні) в сумі 9809,83 грн. (22%:366 днів*204 дні*80000,00 грн.:100%).

Посилання у апеляційні скарзі на те, що відповідачу за один період з 15 квітня по 14 липня 2014 року двічі нараховані відсотки виходячи з процентної ставки 9,5% річних та 12,5% річних, не заслуговують на увагу, оскільки у рішенні суду за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року міститься описка, а саме замість 17.07.2014 року зазначено 17.04.2014 року, тоді як відсотки за вказаний період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року, що становить 119 днів, судом правильно нараховані, виходячи з процентної ставки 12,5 річних.

Доводи апелянта про те, що він частково виконав зобов'язання і повернув позивачу позику в сумі 10000 грн., а тому сума заборгованості є меншою, ніж зазначена позивачем, не заслуговують увагу, оскільки на підтвердження зазначених доводів відповідачем не надано відповідної розписки, як це передбачено положеннями ч.1 ст. 545 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача відхиленню, оскільки рішення судом постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: