Справа № 308/6100/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Мацунича М.В.,

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Гончаров Валентин Вікторович на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення тимчасової споруди, -

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до приватного підприємця ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення тимчасової споруди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він проживає зі своєю сім'єю в будинку АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_3 є власником сусідньої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2, на якій збудувала та ввела в експлуатацію готельний комплекс із допоміжними спорудами. Указує, що відповідач на межі земельних ділянок установила тимчасову споруду - навіс із легких конструкцій (піноблоків) з обпиранням на раніше споруджену бетонну огорожу (паркан), що відноситься до малих архітектурних форм. Зазначає, що відповідач у порушення приписів Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.11 р. № 244 не оформила, паспорт прив'язки тимчасової споруди, а відтак правові підстави для розміщення нею вищезгаданої споруди відсутні. Відсутність будь - яких документів на будівництво та облаштування допоміжних споруд готельного комплексу, підтверджено листом Баранинської сільської ради Ужгородського району від 14.05.2015 року № 154. Крім того, на земельній ділянці розміщено два навіси (альтанки), позначені на план - схемі земельної ділянки під літерами "Г" і "Д", які відповідно до ЗУ "Про благоустрій населених пунктів" належать до тимчасових споруд - малих архітектурних форм. Відповідно до листа Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Ужгородської районної державної адміністрації від 03.03.2010 року, відповідача зобов'язано отримати дозвіл Баранинської сільської ради на розміщення тимчасового навісу. Однак, відповідач не отримала жодних дозвільних документів на будівництво чи облаштування допоміжних споруд, що підтверджено листом від 14.05.2015 р. № 154. Оскільки ОСОБА_3 безпідставно розмістила на власній земельній ділянці два навіси та самовільно, безпідставно встановила на межі земельної ділянки позивача тимчасову споруду, облаштування якої позбавляє, права позивача належного користування власною земельною ділянкою й домоволодінням, зокрема догляду за ним і здійснення його поточного ремонту.

Посилаючись на викладене остаточно просив суд: 1) зобов'язати відповідача ОСОБА_3 знести за власний рахунок тимчасову споруду - навіс із легких конструкцій (піноблоків) з обпиранням на споруджену бетонну огорожу (паркан), влаштовану нею на межі земельних ділянок по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1; 2)зобов'язати відповідача ОСОБА_3 знести за власний рахунок тимчасову споруду - навіси (альтанки), безпідставно розміщених нею на власній земельній ділянці по АДРЕСА_2 та позначених буквами "Г" і "Д" на план - схемі ділянки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Гончаров В.В. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позов. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд безпідставно послався на судові рішення, оскільки спірні правовідносини (пов'язані зі спорудженням тимчасових споруд) виникли після ухвалення таких рішень. Вказує, що розміщена на межі земельних ділянок тимчасова споруда з піноблоків порушує права позивача, оскільки не надає йому можливості належним чином користуватися земельною ділянкою. При цьому вказує, що порушення прав позивача є в тому, що відвідувачі готельного комплексу майже, постійно проводять час у цих альтанках, розпиваючи спиртні напої та, голосно лаючись. Також зазначає, що відповідач не отримав усіх необхідних дозвільних документів потрібних для розміщення тимчасової споруди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. А ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1.

На сусідній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2, ПП ОСОБА_3 збудовано готельний комплекс із допоміжними спорудами відповідно до проектно-дозвільної документації погодженої Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської РДА.

Будівництво будинку - готельного комплексу та інших споруд відповідачем ПП ОСОБА_3 здійснено на приватній земельній ділянці, яку за рішенням 2-ої сесії 3-го скликання Баранинської сільської ради від 20.12.2006 року площею 0,2006 га виділено під комерційну діяльність, що стверджується державним актом від 23.01.2007 року серія НОМЕР_1.

Рішенням виконавчого комітету Баранинської сільської ради № 15 від 22.04.2010 року ПП ОСОБА_3 надано дозвіл на тимчасове встановлення літньої альтанки на власному подвір'ї в АДРЕСА_2, (а.с. 31).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт порушення його права внаслідок спорудження спірних тимчасових споруд, а право на звернення до суду з таким позовом від імені органу державної влади він не має.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи.

Зокрема, позивачем всупереч приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення його права зведеними відповідачем тимчасовими спорудами.

Посилання позивача на те, що об'єкт із піноблоків споруджено на межі земельної ділянки нічим не підтверджено. Жодних доказів, таких як експертний висновок чи припис контролюючого органу із цього приводу матеріли справи не містять. Додані до позовної заяви копії фотознімків не підтверджують дану обставину. Більше того, з таких фотознімків неможливо навіть встановити факт недотримання відповідачем 1 метрової відстані від межі земельної ділянки позивача.

Стосовно альтанок, то як стверджує сам позивач такі збудовані відповідачем та відображені на план-схемі під літерами «Г» та «Д», (а.с. 20). У той же час, з даного плану-схеми слідує, що такі об'єкти побудовані на деякій відстані від земельної ділянки, а відтак не можна стверджувати про те, що їх спорудження порушує права позивача.

Із приводу посилання апелянта на те, що в даних альтанках відвідувачі готельного комплексу майже, постійно проводять час, та в яких розпивають спиртні напої й, голосно лаючись, то вказане жодними доказами не підтверджено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту порушення його прав спірними спорудами.

Щодо посилання суду на відсутність у відповідача всіх необхідних дозвільних документів, то сама по собі така відсутність не свідчить про порушення прав позивача, як суміжного землекористувача. Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач не має відповідних повноважень на звернення до суду з таким позовом від імені державних органів.

Також безпідставним є твердження апелянта про помилковість посилання суду на інші судові рішення, оскільки суд не посилався на зазначені судові рішення в обґрунтування правомірності зведення спірних тимчасових споруд, а лише вказав, що такими рішеннями встановлено правомірність зведення готельного комплексу, відповідно до проектної документації та здійснення його будівництва на земельній ділянці із цільовим призначення для комерційної діяльності, що відповідає дійсності.

Таким чином, рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

За таких обставин, апеляційна скарга, згідно приписів ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню із залишенням без змін рішення суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Гончаров Валентин Вікторович, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді