АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 753/7939/16 Головуючий у 1-ій інстанції - Леонтюк Л.К.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1297/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Музичко С.Г.

суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Чумаченко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання удаваним договору купівлі-продажу частини квартири,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання удаваним договору купівлі-продажу частини квартири відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

На думку апелянта, неюукладено договір дарування спірноїквартири, а не договір купвлі-продажу з ОСОБА_4, оскільки останнягрошові кошти за квартиру у визначеному розмірі не сплачувала.

В судовому засіданні представник позивачапросив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник відповідачапроти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт укладення між сторонами договору дарування, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири, а тому, передбачених ст. 235 ЦК України, підстав для визнання його удаваним правочином та визнання укладеним договору дарування не має.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 13.12.2012 року ОСОБА_2 на праві власності належала двокімнатна АДРЕСА_1 (а.с.8).

24.04.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Ціну частки квартири визначено у 370 000 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5, зареєстрований за № 955. (а.с. 9)

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати іншій правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами, щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

В укладеному між сторонами договорі купівлі-продажу квартири було обумовленовсі істотні умови, що характерні цьомудоговору.

В цей день позивач ОСОБА_2 відчужила іншу Ѕ частину спірної квартири ОСОБА_6, шляхом укладення договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 (а.с.10).

Доводи апеляційної скарги, щодо удаваності правочину та вимушені обставини укладення договору купівлі - продажу квартири, з метою зменшення витрат, спростовується наявним договором дарування частини спірної квартири на ім`я ОСОБА_6, який був укладений також 24.04.2013 року.

З цього слідує, що під час укладення спірного договору, сторони діяли на власний розсуд та обрали спосіб відчуження спірної частини квартири, шляхом укладення договору купівлі-продажу.

Посилання апелянта на відсутність у відповідача коштів на придбання за спірним договором купівлі-продажу частини квартири, стосується питання виконання цього договору.

Судом повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: