Провадження №: 2/752/1306/17
15 лютого 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.
при секретарі Тасенко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі Другої державної нотаріальної контори Дарницького району м. Києва, Київського міського бюро технічної інвентаризації, третьої особи ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії та про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України в особі Другої державної нотаріальної контори Дарницького району м. Києва, Київського міського бюро технічної інвентаризації, третьої особи ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії та про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.
Позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, а саме: 1/4 частини будинку АДРЕСА_1.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 24.11.1990 року між позивачем та ОСОБА_6 (надалі спадкодавець), було укладено шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.
Весь час до дня смерті спадкодавця, подружжя проживали за адресою: АДРЕСА_1, де були зареєстровані.
Згідно із Інформаційною довідкою виданої 02.03.2016 року Київським міським бюро інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований за:
-1/2 частина - ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 25.06.1997 року за р. № 7-1752;
-1/2 частина- ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою київською державною нотаріальною конторою 02.04.1998 року за р. № 1231.
Згідно з рішенням Московського районного суду м. Києва від 11 листопада 1997 року, свідоцтво на право на спадщину за заповітом, видане Другою київською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_6 25.06.1997 р. за № 7-1752, визнане недійсним. Другу київську державну нотаріальну контору зобов'язано встановити коло всіх спадкоємців та їх частки у спадщині після смерті ОСОБА_8 (батька відповідача 1).
На підставі данного рішення суду Другою київською державною нотаріальною конторою 02.04.1998 р. за р. 7-1231 було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку у спадщині на ім'я ОСОБА_5, яке було зареєстроване відповідно до правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверженного Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, бюро технічної інвентаризації.
Однак, спадкодавець повторно в нотаріальну контору не звернувся, свідоцтво про право на належну йому частку у спадщині після смерті його батька ОСОБА_8, не отримав та у встановленому законом порядку не зареєстрував.
В цей час, орган БТІ, відомостей про скасування судом свідоцтва про право на спадщину виданного Другою київською державною нотаріальною конторою 25.06.1997 р. за р. № 7-1752, не вніс.
Таким чином, право власності на 1/2 частину житлового будинку № 12 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , у спадкодавця - ОСОБА_6 - не виникло.
Спадкоємцями першої черги являється позивач та син померлого, ОСОБА_4, який, як стало відомо позивачу, звертався до Другої київської державної нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину.
Позивач проживала зі спадкодавцем, відмови від спадщини протягом встановленого законодавством строку, не заявляла, тому вважає себе такою, що фактично прийняла спадщину.
Після чого, позивач звернулася до Другої державної київської нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, а саме на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1, проте у видачі свідоцтва було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.
У зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи було втрачено, позивач позбавлений можливості оформити спадщину в позасудовому порядку, а тому змушений звертатися до суду за захистом, обираючи спосіб захисту свого права у вигляді - визнання права.
В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримують та просять його задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача Другої державної нотаріальної контори Дарницького району м. Києва в судове засідання повторно не з'явився, направляв до суду заяву про розгляд справи без участі її представника.
Представник відповідача Київського міського бюро технічної інвентаризації в судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.
Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні просить позов задовольнити.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача. Повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлює заочне рішення).
Врахувавши надані позивачем та представником позивача пояснення, матеріали справи, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6(а.с.13) який перебував у шлюбі з позивачкою(а.с.15)..
Згідно із Інформаційною довідкою виданої 02.03.2016 року Київським міським бюро інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований у 1/2 частині за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 25.06.1997 року за р. № 7-1752 та у 1/2 частині за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданного Другою київською державною нотаріальною конторою 02.04.1998 року за р. № 1231.(а.с.28).
Згідно з рішенням Московського районного суду м. Києва від 11 листопада 1997 року, свідоцтво на право на спадщину за заповітом, видане Другою київською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_6 25.06.1997 р. за № 7-1752, визнане недійсним. Другу київську державну нотаріальну контору зобов'язано встановити коло всіх спадкоємців та їх частки у спадщині після смерті ОСОБА_8.
На підставі данного рішення суду, Другою київською державною нотаріальною конторою 02.04.1998 р. за р. 7-1231 було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку у спадщині на ім'я ОСОБА_5, яке було зареєстроване відповідно до правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверженного Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, бюро технічної інвентаризації.
Однак, спадкодавець ОСОБА_6 повторно в нотаріальну контору не звертався, свідоцтва про право на частку у спадщині після смерті його батька ОСОБА_8, не отримав та у встановленому законом порядку не реєстрував.
Орган БТІ, який є відповідачам відомостей про скасування судом свідоцтва про право на спадщину виданного Другою київською державною нотаріальною конторою 25.06.1997 р. за р. № 7-1752, не вносив та і не повинен був вносити з власної ініціативи оскільки ніякого обов'язку на нього рішенням Московського районного суду м. Києва від 11 листопада 1997 року(а.с.23-27) не покладалось.
Таким чином, право власності на 1/2 частину житлового будинку № 12 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, ОСОБА_6 не виникло.
Дійсно у відповідності ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки у спадщині, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців ( спадкова трансмісія).
Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Але рішення Московського районного суду м. Києва було ухвалене ще 11 листопада 1997 року, та до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року самим ОСОБА_6 18 років до виконання не зверталось.
Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.
У відповідності до ч.2 ст. 1299 ЦК України, право власності у ОСОБА_6 на нерухоме майно могло виникнути лише після державної реєстрації цього майна.
Посилання позивача на ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності є недоречним оскільки ні Міністерство юстиції України в особі Другої державної нотаріальної контори Дарницького району м. Києва, Київського міського бюро технічної інвентаризації не є учасником правовідносин перерозподілу спадщини, а лише видає відповідні документи щодо посвідчення певних фактичних правовідносин.
Позов позивачем заявлений до неналежних відповідачів.
Згідно положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних у положеннях п. 2 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 роз'яснено наступне. Якщо спадщина відкрилась після 01 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав.Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
У положеннях п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. за № 7роз'яснено, щоособа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.
Разом з цим, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних у положеннях п. 2 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, роз'яснено, що у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
В свою чергу, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних у положеннях п. 1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, роз'яснено,у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.
Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-61,208,209,212-215,224-226,228 ЦПК України, ст.ст.392,1216,1272,1276,1297,1299 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі Другої державної нотаріальної контори Дарницького району м. Києва, Київського міського бюро технічної інвентаризації, третої особи ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії та про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко