Категорія 27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Луценка В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника відповідача ОСОБА_2 -ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2-

дра Васильовича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4-

тини Вікторівни про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом пере-

дачі його у власність банку,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_5 на рішення Вінницького місь-кого суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

03 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство ( далі - ПАТ ) «Дель-та Банк» звернулося у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про звер-нення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність банку, посилаючись на наступні обставини. У забезпечення виконання позичальницею ОСОБА_6 зобовязань за кредитним договором від 22 серпня 2007 року № 774/ФКВ-07, укладеним з ТОВ «Український промисловий банк», новим кредитором після якого є ПАТ «Дельта Банк», 22 серпня 2007 ро-ку ОСОБА_2 уклав іпотечний договір № 774/Zфквіп-07, за умовами якого передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. У звязку з неналежним виконанням позичальницею умов кредитного договору станом на 31 липня 2015 року у неї склалася заборгованість у загальній сумі 4793,09 долари США. У рахунок погашення цієї заборгованості позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності за ПАТ «Дельта Банк» ( т. 1, а. с. 1-6 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року ( т. 1, а. с. 153-154 ) у позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно відмовлено у звязку із неспівмірністю суми кредитної заборгованості з вартістю іпотечного майна, недотриманням по-зивачем процедури попереднього ( досудового ) врегулювання спору, зокрема, ненаправленням банком відповідачеві письмової вимоги про усунення пору-шень з виплати заборгованості по кредиту, через що банк не мав права зверта-тися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд Вінницької області, скасувавши рішення суду першої ін-станції від 07 грудня 2015 року та ухвалюючи 09 лютого 2016 року нове рішен-ня ( т. 1, а. с. 212-217 ), дійшов висновку про те, що у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність іпотекодержателю слід відмовити через недоведеність позовних вимог, зокре-ма, не подання позивачем суду належної оцінки вартості предмета іпотеки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кри-мінальних справ від 21 грудня 2016 року ( т. 1, а. с. 248-250 ) касаційна скарга представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 задоволена частково, рішення апеляційного суду від 09 лютого 2016 року скасоване, справа передана на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

31 січня 2017 року до апеляційного суду надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про повне погашення нею заборгованості за кредит-ним договором, що підтверджується наданими нею копіями квитанцій.

Оскільки заборгованість за кредитним договором повністю погашена, 21 лютого 2017 року представник апелянта ОСОБА_5 подав суду клопотання про залишення апеляційної скарги без розгляду.

Відповідно з нормами статті 300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до початку розгляду справи в апеляційному суді або протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково. Тобто право залишити свою апеляційну скаргу без розгляду апелян-тові процесуальним законом не надано. За таких обставин колегія суддів дій-шла висновку про необхідність відхилення клопотання стосовно залишення без розгляду апеляційної скарги і розгляду справи по суті апеляційного оскаржен-ня.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представ-ника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши за-конність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтвер-джуються, чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності, то-що ), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне зя-сування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року між ТОВ «Український проми-словий банк» та Ковальською - ОСОБА_8 був укладений кредитний до-говір № 774/ФКВ-07, згідно умов якого банк надав позичальниці кредитні кош-ти у розмірі 11000 доларів США з розрахунку 14,30% річних за весь час фак-тичного користування кредитом на строк з 11 лютого 2008 року по 21 серпня 2017 року ( т. 1, а. с. 7-18 ).

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 за договором іпотеки від 22 серпня 2007 року № 774/Zфквіп-07 передав в іпотеку банку нерухоме майно: квартиру № 10 по вул. А.Іванова в буд. № 9 в м. Вінниці, загальною площею 55,4 кв. м. ( т. 1, а. с.19-22 ).

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі - продажу прав вимоги за креди-тами. Відповідно АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги по кредитному дого-вору від 22 серпня 2007 року № 774/ ФКВ-07 ( т. 1, а. с. 111-115 ).

ОСОБА_9 умови кредитного договору належним чином не виконувала, про що неодноразово повідомлялася в тому числі й шляхом на-правлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитно-го договору. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим станом на 31 серп-ня 2015 року виникла заборгованість у сумі 4793,09 долари США, з яких: 2912,35 доларів США становлять тіло кредиту, 1880,74 доларів США станов-лять відсотки ( т. 1 , а. с. 36,110 ).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт вказує на те, що неви-конання вимог закону про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов-язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки іпотекодавець в цьому випад-ку не позбавлений можливості заперечувати проти вимог іпотекодержателя. За-значає також про фактичне визнання відповідачем експертної оцінки вартості майна, яка наразі ним не оспорюється.

Такі доводи апеляційної скарги не спростовують правильних та обєктивних висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішен-ні від 07 грудня 2015 року, не тягнуть за собою його скасування.

Справді слід погодитися з твердженням апелянта про неможливість обме-ження іпотекодержателя у його праві звернутися до суду за захистом своїх прав у обраний ним спосіб.

Згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основ-ного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержа-тель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звер-нутися до суду у встановленому законом порядку у будь-який час за захистом своїх порушених прав.

Разом з тим, укладаючи 22 серпня 2007 року договір іпотеки №774/Zфквіп-07, сторони погодили порядок звернення та реалізації предмета іпотеки, що по-зивачем дотриманий не був і свідчить про порушення ним умов вказаного дого-вору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належ-ним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів ци-вільного законодавства. Згідно з нормами статті 33 Закону України «Про іпоте-ку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зо-бовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зо-бовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко-держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. По-засудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окре-мим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпо-текодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набут-тя права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації пра-ва власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правови-ми наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Частиною 1 статті 33, статтями 37, 39 Закону України «Про іпотеку», пунк-тами 4.2., 4.3., 4.4. іпотечного договору від 22 серпня 2007 року № 774/Zфквіп-07 також передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за осовним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпо-теки, зокрема, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Таке своє право позивач вправі реалізувати на підставі рішення суду.

Відповідно до положення частини третьої статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд має право відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржни-ком або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основ-ного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю й не змінює обсяг його прав.

Верховний Суд України у власному узагальненні розяснив, що зазначене положення Закону № 898-IV є оціночним, у звязку з чим підлягає детальному мотивуванню в рішенні суду. У такому разі суд повинен дійти висновку про те, чи підпадає спірна ситуація, яка ним розглядається, під зміст цього оціночного поняття та чи не суперечить його застосування загальному змісту й призначен-ню права, яким урегульовано конкретні відносини. При цьому повинна бути врахована й співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна. Анало-гічна позиція міститься і в пункті 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізова-ного суду України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних право-відносин».

Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, ПАТ «Дельта Банк» звер-нулося в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом ви-знання права власності на нього за кредитором з метою погашення заборгова-ності за кредитним договором, яка станом на 31 липня 2015 року становила 4793,09 долари США, що еквівалентно станом на цю ж дату 103587,18 гривням.

Відповідно до звіту про оцінку від 20 листопада 2015 року, здійсненого ТОВ «Експертна компанія «Професіонал», ринкова вартість двокімнатної квартири № 10 в будинку по вул. А.Іванова, № 9 у м. Вінниці, площею 65,4 кв.м стано-вить 457334,00 гривні ( т. 1, а. с. 119-150 ). З цього дійсно вбачається неспівмір-ність кредитної заборгованості із вартістю іпотечного майна.

Суд приймає до уваги, що під час судового розгляду даної справи, а саме 16 травня 2016 року, ОСОБА_9 погасила заборгованість за укла-деним кредитним договором від 22 серпня 2007 року №774/ФКВ-07 у повному обсязі, про що свідчать квитанції, додані до матеріалів справи. Тобто, на даний час хоча ОСОБА_9 й допустила порушення умов договору по своєчасному поверненню кредитних коштів, однак такі порушення нею усунуті, тому порушення основного зобовязання на даний час не завдає збитків іпоте-кодержателю ПАТ «Дельта Банк», не змінює обсяг його прав.

За таких фактичних обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає вис-новки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, вір-ними, такими, що відповідають положенням частини третьої статті 10, частин 1, 2 статті 11 ЦПК України, які визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми права-ми щодо предмета спору на власний розсуд.

Апеляційна скарга представника ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 не міс-тить мотивів, що спростовували б викладене та висновки суду першої інстанції, зазначені в оскаржуваному судовому рішенні, тому колегія суддів апеляційного суду не знаходить законних і достатніх підстав для визнання доводів апеляцій-ної скарги такими, що заслуговують на увагу.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апеля-ційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_5 про залишення апеляційної скарги без розгляду відхилити.

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_5 відхилити. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: