Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Висоцької В.С., ГримичМ.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Млін-Сервіс», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення апеляційного суду Луганської області від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ «Держаний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_5 кредитну заборгованість, яка станом на 10 липня 2015 року становила 1 315 793 грн 44 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 жовтня 2013 року між ПАТ «Держаний експортно-імпортний банк України» і ТОВ «Млін-Сервіс» було укладено кредитний договір за умовами якого банк надав ТОВ «Млін-Сервіс» овердрафт у розмірі 750 000 грн. з кінцевим терміном погашення 10 жовтня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16% річних, зі сплатою комісії за управління кредитом у формі овердрафт у розмірі 0,1% від ліміту овердрафту у кожному календарному місяці.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Млін-Сервіс» за кредитним договором з усіма змінами і доповненнями між банком та ОСОБА_5 18 лютого 2014 року укладено договір поруки.

Разом з тим, ТОВ «Млін-Сервіс» припинило виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка становить 1 315 793 грн 44 коп. і складається з: 650 529 грн 44 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 108 529 грн 86 коп. - прострочені проценти за користування кредитом; 2 419 грн 35 коп. - прострочена комісія за управління кредитом; 117 438 грн 63 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 16 057 грн 98 коп. - пеня за несвоєчасну оплату процентів; 558 грн 06 коп. - пеня за несвоєчасну оплату комісій; 15 749 грн 91 коп. - 3% річних; - 357 335 грн 27 коп. інфляційні втрати; 47 175 грн - штрафні санкції.

Посилаючись на вказані обставини банк просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 11 жовтня 2013 року у сумі 1 151 179 грн 87 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 09 червня 2016 року, заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 11 жовтня 2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Млін-Сервіс» укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику овердрафт з лімітом 750 000 грн. з кінцевим терміном погашення овердрафту 10 жовтня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у порядку та у розмірі, встановлених пп. 2.2.2 п. 2.2 - за фіксованою ставкою - 16 % річних, а також зі сплатою комісії за управління кредитом у формі овердрафт у розмірі 0,1% від ліміту овердрафту у кожному календарному місяці.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Млін-Сервіс» за кредитним договором, 18 лютого 2014 року між ПАТ «Держаний експортно-імпортний банк України» і ОСОБА_4 було укладено договір поруки, дія якого припиняється після повного виконання основного зобов'язання.

Згідно положень п. 3.1 ст. 3 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання.

Станом на 10 липня 2015 року заборгованість ТОВ «Млін-Сервіс» перед АТ «Укрексімбанк», яка виникла у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, становить 1 315 793 грн 44 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та ухвалюючи нове рішення у справі про відмову у позові, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що кредитор протягом шести місяців з настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив позову до поручителя боржника.

Частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Із матеріалів справи вбачається, що кінцевий строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором - 10 жовтня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся у серпні 2015 року.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених банком позовних вимог, оскільки договір поруки припинив свою дію в розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України, так як банком не було пред'явлено вимогу до поручителя, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

М.К.Гримич