Справа № 132/2359/16-ц Провадження № 22-ц/772/647/2017Головуючий в суді першої інстанції Аліменко Ю. О.
Категорія 20Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С. К.,

суддів: Марчук В. С., Оніщука В. В.,

з участю секретаря Ліннік Я. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Калинівський ремонтно-механічний завод», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ВАТ «Калинівський ремонтно-механічний завод» та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відчуження ОСОБА_2 виробничих будівель та споруд, належних ВАТ «Калинівський ремонтно-механічний завод».

З метою забезпечення позову, ОСОБА_3 подав заяву, в якій просив накласти арешт на виробничі будівлі та споруди, загальною площею 16 077,7 м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, відчужені за оскаржуваними договорами.

В обґрунтування заяви вказав, що правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно знаходяться у ОСОБА_2, яка може за час розгляду справи продати це майно, або відчужити його в інший спосіб, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 30 серпня 2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Накладено арешт на виробничі будівлі та споруди, загальною площею 16 077,7 м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, згідно переліку, відчужені за оскаржуваними договорами купівлі-продажу № 337, № 339 від 30 грудня 2015 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також на порушення судом норм процесуального права просить її скасувати й постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи та підстави апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Вживаючи заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Такий висновок суду є цілком обгрунтованим.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться в нього або інших осіб.

Про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена (ч. 5 ст. 153 ЦПК України).

Як роз?яснено в п. п. 1, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де зазначаються мотиви із яких суд (суддя) прийшов до висновку про обгрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Виходячи із суті заявленого позову, а саме: визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених 30 грудня 2015 року, суд першої інстанції правомірно обрав такий вид забезпечення позову як накладення арешту на виробничі будівлі та споруди, які є предметом оспорюваних договорів, що сприятиме збереженню статуса та належності цього нерухомого майна до закінчення розгляду справи по суті.

Посилання заявника на те, що суд, вживаючи заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на вказане нерухоме майно, не переконався в тому, що між сторонами дійсно існує спір, а позивач має право вимоги за цим позовом, колегією суддів не береться до уваги, оскільки питання щодо того, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення сторін, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, у відповідності з вимогами ст. 214 ЦПК України вирішуються судом під час ухвалення рішення по суті спору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: підпис С. К. Медвецький

Судді: підпис В. С. Марчук

підпис В. В. Оніщук

З оригіналом згідно:

Головуючий С. К. Медвецький