АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Українська правда» в особі власника, керівника і засновника ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1191/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Українська правда» в особі власника, керівника і засновника ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Звертає увагу суду на те, що поширена інформація не відповідає дійсності, чим на його думку, було порушено немайнові права позивача, оскільки мова йде про безпідставне заволодіння державною власністю на його користь. Також зазначає, що судом не було надано оцінку листу комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами від 23 листопада 2015 року №306/6, відповідно до змісту якого будинок НОМЕР_1, розташований за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 150 перебуває на балансі комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами та у державній власності ніколи не перебував, а будинок НОМЕР_1, розташований за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 150 не перебував у державній власності та на балансі комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами не обліковувався.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання представник приватного підприємства «Українська правда» не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у мережі інтернет ПП «Українська правда» на веб сайті httр://www.pravda.com.ua/ поширено статтю (російською мовою) «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Інформація, що є предметом позову міститься у згаданій статті.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПП «Українська правда» в особі власника, керівника і засновника ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати, що в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розміщена на веб-сайті «Українська правда» httр://www.pravda.com.ua/ ІНФОРМАЦІЯ_2 року, викладено негативну інформацію щодо нього про те, що: державна дача у комплексі відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, яка перебувала у користуванні ОСОБА_2, перейшла у приватну власність; ОСОБА_2 орендував будинок НОМЕР_1 комплексу відпочинку «Пуща-Водица» Державного управління справами, який перейшов у приватну власність, яка не відповідає дійсності, є недостовірною, шкодить його честі, гідності та діловій репутації і спричиняє шкоду його інтересам; зобов'язати власника веб-сайту «Українська правда» спростувати розміщену на шпальтах цього сайту неправдиву інформацію шляхом опублікування на головній сторінці вказаного веб-сайта вступної і резолютивної частини рішення суду і статті із текстом спростування, а саме: Опублікована ІНФОРМАЦІЯ_2 року на веб-сайті «Українська правда» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» інформація про те, що державна дача у комплексі відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, яка перебувала у користуванні ОСОБА_2, перейшла у приватну власність; ОСОБА_2 орендував будинок НОМЕР_1 комплексу відпочинку «Пуща-Водица» Державного управління справами, який перейшов у приватну власність, - є неправдивою та не відповідає дійсності; Насправді, державна дача у комплексі відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, яка перебувала у користуванні ОСОБА_2 продовжує перебувати у власності держави в особі Державного управління справами, балансоутримувачем її є комплекс відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами; ОСОБА_2 ніколи не орендував будинок НОМЕР_1 у комплексі відпочинку «Пуща-Водица», цей будинок ніколи не перебував у державній власності та ніколи не обліковувався на балансі комплексу відпочинку «Пуща-Водица» Державного управління справами.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилався на те, що він протягом багатьох років орендує у комплексі відпочинку «Пуща водиця» державну дачу НОМЕР_1 та ніколи не орендував будинок НОМЕР_1. Цей будинок був збудований ним в порядку приватного інвестування і ніколи не перебував у державній власності, а тому твердження автора публікації про те, що «Госдача, где жил ОСОБА_6 (тобто будинок НОМЕР_1), и еще одна перешли в частную собственность», а також «...как минимум две госдачи в комплексе отдыха «Пуща-Водица» перешли в частную собственность - в частности, дом НОМЕР_1, который арендовал разыскиваемый ОСОБА_6...», є негативною, недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацією.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

При цьому суд виходив із того, що позивачем не був виконаний процесуальний обов'язок та не доведено, що від поширення інформації, яка є предметом позовних вимог, його правам та інтересам завдана шкода. Крім того, позивач в тому числі є публічною особою, у зв'язку з чим межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має права вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню Інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. п. 15, 19 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Заявляючи вимоги про спростування інформації, ОСОБА_2 зазначив, що поширена інформація «Госдача, где жил ОСОБА_6, и еще одна перешли в частную собственность», «...как минимум две госдачи в комплексе отдыха «Пуща-Водица» перешли в частную собственность - в частности, дом НОМЕР_1, который арендовал разыскиваемый ОСОБА_6...» є негативною щодо нього, оскільки характер висловлювань створює в суспільстві негативне враження і відношення до позивача як до особи, яка нібито незаконно заволоділа державним майном - орендованою державною дачею.

Разом з тим, як вбачається зі змісту поширеної інформації, вона не містить даних щодо заволодіння ОСОБА_2 державним майном.

Аналіз використання автором мовних засобів та зворотів дає підстави для висновку, що поширена інформація містить лише дані щодо орендування ОСОБА_2 дачі у комплексі відпочинку «Пуща-Водица» - «…Госдача, где жил ОСОБА_6…», «…дом …который арендовал … ОСОБА_6...». Досліджувані судом висловлювання не містять негативної інформації щодо особи ОСОБА_2, інформації, що принижує його честь та гідність, чи посилань на факти вчинення ним неправомірних дій.

Посилання на те, що характер висловлювань створює в суспільстві негативне враження і відношення до позивача як до особи, яка нібито незаконно заволоділа державним майном є інтерпретацією особистого сприйняття позивачем поширеної інформації.

Сам по собі факт того, що у поширеній інформації зазначено, що ОСОБА_2 орендує будинок НОМЕР_1, а не будинок НОМЕР_1 не свідчить про негативний характер такої інформації.

Оскільки позивачем ОСОБА_2 не доведено того, що поширена інформація порушує його особисті немайнові права, завдає шкоди його особистим немайновим благам, або перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення його позову.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_2 на неналежну оцінку листу комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами від 23 листопада 2015 року №306/6, відповідно до змісту якого будинок НОМЕР_1, розташований за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 150 перебуває на балансі комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами та у державній власності ніколи не перебував, а будинок НОМЕР_1, розташований за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 150 не перебував у державній власності, оскільки факти, вказані у даному листі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції здійснено правильний аналіз поширеної інформації, яку просить спростувати позивач.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль