Справа № 369/4435/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/408/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 4 14.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоБерезовенко Р.В.,
суддівЛівінського С.В., Олійника В.І.,
при секретаріСпеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову вказувала, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2001 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сімейне життя з ОСОБА_5 не склалось, в них постійно виникають сварки, тому вона подала позов про розірвання шлюбу.

За час шлюбу ними нажите спільне майно: квартира в АДРЕСА_1; грошові вклади в ПАТ «ПроКредитБанк» від 07 жовтня 2013 року, від 27 серпня 2015 року, від 08 вересня 2015 року, в ПАТ «Укрсоцбанк» від 22 червня 2015 року, в ПАТ «Укргазбанк» від 10 липня 2015 року.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просила визнати за нею право власності на 2/3 частини: квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; грошових вкладів в ПАТ «ПроКредитБанк» від 07 жовтня 2013 року, від 27 серпня 2015 року, від 08 вересня 2015 року, в ПАТ «Укрсоцбанк» від 22 червня 2015 року, в ПАТ «Укргазбанк» від 10 липня 2015 року; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину: квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; грошових вкладів в ПАТ «ПроКредитБанк» від 07 жовтня 2013 року, від 27 серпня 2015 року, від 08 вересня 2015 року, в ПАТ «Укрсоцбанк» від 22 червня 2015 року, в ПАТ «Укргазбанк» від 10 липня 2015 року та вирішити питання щодо судових витрат.

В свою чергу ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що спірне майно набуте подружжям за час перебування в зареєстрованому шлюбі, проте дане майно придбане лише за його особисті кошти, тому не може бути визнане спільною сумісною власністю подружжя.

Кошти на придбання майна та здійснення вкладів в банки робились за рахунок подарованих коштів, які йому особисто переказував його батько на загальну суму 493 782,65 грн.

Всі його намагання вирішити спір мирним шляхом та укладення договору дарування квартири на дітей, ОСОБА_6 не погоджувала, що свідчить про її навмисне намагання заволодіти майном, участі в придбанні якого вона не брала.

Враховуючи, що майно придбане за його особисті кошти, тому воно є його приватною власністю. На час розгляду справи всі грошові вклади є закриті, крім двох валютних вкладів в ПАТ «Укргазбанк» та в ПАТ «Укрсоцбанк».

Просив визнати особистою приватною власністю ОСОБА_5 квартиру, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; грошові вклади в ПАТ «Укрсоцбанк» від 22 червня 2015 року, в ПАТ «Укргазбанк» від 10 липня 2015 року.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2016 року первісний та зустрічний позови - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири загальною площею 58,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири загальною площею 58,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ? частину грошового вкладу по депозитному рахунку НОМЕР_2.840 в ПАТ «Укргазбанк».

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину грошового вкладу по депозитному рахунку НОМЕР_2.840 в ПАТ «Укргазбанк».

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ? частину грошового вкладу по депозитному рахунку НОМЕР_3 в ПАТ «Укрсоцбанк».

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину грошового вкладу по депозитному рахунку НОМЕР_3 в ПАТ «Укрсоцбанк».

У задоволенні решти позовних та зустрічних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким змінити рішення суду та задовольнити його зустрічні позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити позовні вимоги за первісним позовом, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 листопада 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції в м. Києві.

Від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

04 червня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу майнових прав №Т10к1/83 на об'єкт нерухомості, що знаходяться за будівельною адресою: АДРЕСА_1. Внесення коштів за квартиру підтверджено відповідними актами.

Право власності на квартиру зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 квітня 2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименко Д.Б., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 03 червня 2016 року.

10 липня 2015 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_5 укладено депозитний договір №102/07/15/0045 про розміщення в банку тимчасово вільних коштів в розмірі 9000 доларів США. Внесення коштів підтверджено квитанцією від 10 липня 2015 року на суму 9 000 дол. США, що еквівалентно 196 633,56 грн.

22 червня 2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено депозитний договір НОМЕР_3 про розміщення в банку тимчасово вільних коштів в розмірі 9 000 доларів США. Внесення коштів підтверджено випискою по особовому рахунку.

Також місцевим судом з поданих сторонами виписок встановлено, що грошові вклади в ПАТ «ПроКредитБанк» від 07 жовтня 2013 року, від 27 серпня 2015 року, від 08 вересня 2015 року на час розгляду справи відсутні.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи вимоги за первісним та зустрічним позовами, місцевий суд вказував, що квартира та грошові кошти на рахунках набуто за час шлюбу, а тому сторони мають рівні права та частки у вказаному майні.

Судова колегія погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з пунктом 30 (абз.2) цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, аналізуючи вказані норми права та беручи до уваги, що спірне майно, яке є предметом, як первістного, так і зустрічного позовів було набуто подружжям за час шлюбу, сторони мають рівні права та частки у вказаному майні.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду є обґрунтованими.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 про отримання коштів в дар від його батьків на суму 46 423,62 дол. США, і що у зв»язку з цим спірне майно є його особистою власністю, оскільки було придбане саме за його особисті кошти, то судова колегія не приймає їх до уваги, оскільки місцевий суд правомірно визначився із тим, що ОСОБА_5 не довів що вказані кошти ним отримано за договором дарування, або він їх отримав в порядку ст.ст. 57-59 СК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Відповідно до ч.5 ст. 719 ЦК України передбачено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

На підтвердження своїх доводів відповідач надав суду письмовий договір дарування грошових коштів довільної форми, розписки про дарування коштів, банківські виписки про перерахунок коштів, що на його думку є належними та допустимими доказами укладення договорів дарування грошових коштів. При цьому, судом не встановлено жодних перешкод для нотаріального посвідчення такого правочину або ухилення однієї із сторін від такого укладення.

Тому, дані докази судом першої інстанції правильно не було взято до уваги, так як договір дарування грошових коштів має бути не лише укладений в письмовій формі, але й підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, оскільки розмір валютних цінностей перевищує встановлені законодавчі обмеження, а саме 850 грн.(ст. 719 ЦК України).

Крім того, пояснення відповідача ОСОБА_5 та нотаріально посвідчена заява ОСОБА_11, в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України не є належними та допустимими доказами і не можуть підтверджувати укладення договору дарування відповідно до вимог цивільного законодавства.

Також, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про здійснення ним останнього платежу у розмірі 18 564 грн. за квартиру після розірвання шлюбу за власні кошти, оскільки з матеріалів справи видно, що цей платіж було зроблено 25 лютого 2016 року, що підтверджується копією акту приймання-передачі та не заперечується відповідачем, а рішення суду про розірвання шлюбу було ухвалене судом 26 лютого 2016 року.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, оскільки вимоги зустрічного позову є необґрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про наявність вийняткових обставин, за яких її частка у спільному майні має бути збільшена з урахуванням інтересів дітей до 2/3, то вони колегією суддів розцінюються критично, виходячи з наступного.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року з ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку з 26 лютого 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

З пояснень сторін встановлено, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишились проживати разом з позивачкою, перебувають на її утриманні, аліменти відповідач сплачує.

Разом з тим, позивачем не подано доказів того, що відповідач не виконує рішення суду та не сплачує аліменти у повному розмірі, не подано доказів щодо розміру наявної заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, не подано доказів і того, що розмір присуджених аліментів є недостатнім для утримання дітей. З позовом про стягненя з відповідача додаткових витрат на утримання дітей позивач не зверталася.

Отже, враховуючи дані обставини, при визначенні часток подружжя суд першої інстанції правомірно не знайшов обґрунтованих підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, і враховуючи обставини, що мають істотне значення встановлені під час розгляду справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, вірно визначив частку ОСОБА_6 - 1/2 частина.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення поданих сторонами позовів.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Враховуючи наведене, положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: В.І.Олійник

С.В.Лівінський