Справа № 450/214/16 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/197/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Копняк С.М., Левика Я.А.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представників ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності і позовом третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженим Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 - задоволено частково.

Скасовано реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1, реєстраційний №2333823 від 31.03.2004 року, номер запису 692 в книзі №3, номер витягу 3227337.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначають, що судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимоги як матеріального так і процесуального права. Апелянти вказують, що судом були порушені вимоги п.2 ст.214 ЦПК України щодо пропущення строку позовної давності з сторони ОСОБА_6 Вважають, що таке порушення даної норми відбулося в силу того, що при дослідженні доказів по справі судом порушено вимоги п.2,3 ст.212 ЦПК України. Апелянти зазначають, що ОСОБА_6 дізнався про своє умовно порушене право ще в 2005 році як і про особу яка його умовно порушила, а не у 2015 році як помилково з'ясував суд, а отже вважають, що до цих правовідносин мало бути застосовано позовну давність і у позові відмовлено.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року та ухвалити нове, яким рішення яким відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оскаржується, а тому в силу вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України колегією суддів не перевіряється.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 в частині скасування реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_2, реєстраційний № 2333823 від 31.03.2004 року, номер запису 692 в книзі №3, номер витягу 3227337, районний суд виходив з того, що підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_7 на даний житловий будинок був договір дарування житлового будинку з земельною ділянкою, укладений 28.08.2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 який рішенням суду, що набрало законної сили, визнано недійсним.

Статтею ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 28.08.2003 року ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_7 прийняла у дар житловий будинок та земельну ділянку площею 0,4988 га, на якій розташований цей житловий будинок у АДРЕСА_3 що стверджується Договором дарування посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою О.Я., зареєстрованим у реєстрі за №2098 (а.с. 57) та 28.08.2003 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, Моісєєвою О.Я., зареєстровано в реєстрі № 2102, згідно якого ОСОБА_8, на випадок своєї смерті належну їй на праві приватної власності на підставі сертифікату на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 середню земельну частку (пай) площею 0,61 га, яка розміщена на території с. Сокільники Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, заповіла ОСОБА_7. (а.с. 56)

З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3227337 від 31.03.2004 року вбачається, що на підставі вказаного вище Договору дарування від 28.08.2003 року, ОСОБА_7 зареєструвала право власності на житловий будинок по АДРЕСА_4

Як вбачається із матеріалів справи 18.08.2005 року ОСОБА_6 у нотаріальну контору подав заяву серії НОМЕР_2, зареєстровано в реєстрі №2426, про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Із заяви також вбачається, що у склад спадщини померлої увійшов житловий будинок по АДРЕСА_5

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 55)

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.04.2013 року у справі № 1316/272/2012, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Моісєєва О.Я., про визнання недійсними правочинів, заповіт ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, складений 28.08.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, Моісєєвою О.Я., зареєстрований в реєстрі №2102, а також Договір дарування житлового будинку з земельною ділянкою, укладений 28.08.2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, Моісєєвою О.Я., зареєстровано в реєстрі № 2098 - визнано недійсними.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2013 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року посилання суду першої інстанції про задоволення позову з підстав ст.55 ЦК України 1963 року і зазначено про задоволення позову з підстав ст.52 ЦК Української РСР 1963 року. В іншій частині рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року залишено без змін.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2014 року та від 08 липня 2014 року касаційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2013 року визнано неподаною та повернуто.

Таким чином рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року в силу вимог ст. 319 ЦПК України набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 року № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» ліквідовано Державну реєстраційну службу, з покладенням на Міністерство юстиції України виконання завдань і функцій з реалізації державної політики з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань.

Встановлювалося, що Міністерство юстиції виступало правонаступником Державної реєстраційної служби в частині реалізації державної політики у вищезазначених сферах.

11.07.2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за № 2016471 про державну реєстрацію припинення Державної реєстраційної служби України.

В подальшому, Закон України «Про внесення змін до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 01.01.2016 року, встановлено (п.3 ч.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень), що органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але не пізніше 30 квітня 2016 року.

З вказаної дати, повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передано, відповідно до пункту 5 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у новій редакції), належить до повноважень Державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ч.1 ст.10 вищенаведеного Закону, державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно п.2 ч.1 ст. 6 Закону, суб'єктами реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації та акредитовані суб'єкти.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 №99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги», вказано (пунктом 1) ліквідувати, як юридичні особи публічного права територіальні органи (міські, районні, районні у містах, міськрайонні управління юстиції) Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком.

Таким чином, всі матеріали реєстраційних справ Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області передано Управлінню державної реєстрації Львівської міської ради згідно актів прийому передачі справ від 31.05.2016 та 26.2016р.

Відповідно до акту прийому передачі справ на зберігання до іншого органу, що здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 31 травня 2016 року, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, в особі начальника, ОСОБА_10 передало, а Львівська міська рада, в особі в.о. начальника управління державної реєстрації Львівської міської ради, ОСОБА_11 прийняла справи, згідно пронумерованих та прошнурованих додатків до даного акту, а саме - додаток 1 - перелік реєстраційних справ речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в кількості 9 657 справ, на 173 аркушах та акту прийому-передачі справ на зберігання до іншого органу, що здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 26 жовтня 2016 року, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, в особі начальника, ОСОБА_10 передало, а Львівська міська рада, в особі в.о. начальника управління державної реєстрації Львівської міської ради, ОСОБА_11 прийняла справи, згідно пронумерованих та прошнурованих додатків до даного акту, а саме - додаток 1 - перелік реєстраційних справ речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в кількості 10 567 справ, на 212 аркушах.

Виходячи із вищенаведеного, внесення записів про речові права на нерухоме майно в Державному реєстрі належить безпосередньо до повноважень державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав або нотаріусів, органи ж юстиції, з 01 травня 2016 року, не входять в систему суб'єктів державної реєстрації прав та відтак не наділені повноваженнями для проведення дій, що входять в обсяг позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26 жовтня 2011 року, для скасування реєстраційного запису особа повинна надати рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 2.6 Порядку передбачено, що прийняття і розгляд заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передбачає, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Порядок закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відтак, для скасування запису про реєстрацію права власності в будь-якому випадку необхідно звертатися з окремим позовом до суду.

При цьому належить враховувати положення частини 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з урахуванням Закону № 1404-VШ від 02 червня 2016 року.

Державний реєстратор бере участь у справі на виконання своїх владних повноважень, здійснення владних управлінських функцій. Управлінські дії суб'єкта владних повноважень не спрямовані на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав фізичних осіб. Спір про право цивільне відсутній.

Таким чином колегія суддів вважає, що даний позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, які виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

У частині 1 статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно абзацу 7 частин 1 статті 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, в тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Такими і є функції щодо здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Як встановлено судом, що відповідач у справі - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Відповідно до листа начальника відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Пустомитівського РУЮ Львівської області від 28.10.2015р. № 02.2-04/562, повідомлено ОСОБА_6, що згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, скасування державної реєстрації проводиться на підставі рішення суду. Також звернуто увагу, що в наданій ксерокопії рішення суду по справі №1316/272/2012 від 19 квітня 2013 року вказано лише про визнання договору дарування житлового будинку з земельною ділянкою укладеним 28.08.2003 року, що зареєстрований за №2098 недійсним, жодної згадки про скасування рішення про державну реєстрацію або скасування державної реєстрації немає. (а.с. 3)

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 206 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 205 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Згідно ч.1 ст. 310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 2017 цього Кодексу.

На підставі вищенаведеного колегія суддів прийшла до висновку, що відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позову ОСОБА_6 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_2, реєстраційний № 2333823 від 31.03.2004 року, номер запису 692 в книзі №3, номер витягу 3227337, із закриттям у цій частині провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 205, 207, 314, 315, 317, 319ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_6 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_2, реєстраційний № 2333823 від 31.03.2004 року, номер запису 692 в книзі №3, номер витягу 3227337 скасувати та в цій частині закрити провадження у справі.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді