Провадження № 2/219/726/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 березня 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и в:
до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою, згідно якої він просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком № 54 по вул. Комунальній в м. Бахмут Донецької області. Вказує, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Комунальна, буд. № 54 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 4.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 1055 ( 1/3 частина будинку) та договору купівлі продажу жилого будинку від 22.06.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 1-3482 (2/3 частини будинку). В зазначеному будинку зареєстрована його мати ОСОБА_2. На початку вересня 2013 року його мати виїхала до Російської Федерації в м. Сургут до своєї доньки на лікування, але в силу її віку та фізичного стану вона повернутися в Україну не має можливості та залишилася проживати з донькою. Оскільки його мати знаходиться в Росіїї та не збирається повертатися, у неї не має можливості знятися з реєстрації в добровільному порядку, що перешкоджає йому вільно користуватись та розпоряджатись належним йому майном, змушує нести додаткові витрати на оплату житлово - комунальних послуг. Те, що на теперішній час в будинку зареєстрована відповідач порушує його права як власника, а тому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком.
Відповідач будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилася. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно технічного паспорту на садибний житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Комунальна, 54, виданого 9.06.2005 року комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації» від 9.06.2005 року, ОСОБА_1 є власником зазначеного будинку (а.с.5-6).
Відповідно до довідки від 13.12.2016 року, яка видана ОСОБА_1 головою квартального комітету № 25, його мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але за зазначеною адресою не проживає (а.с.12).
Згідно акту про не проживання, складеного головою квартального комітету №25 від 9.02.2017року, встановлено, що за адресою Донецька область, м. Бахмут, вул. Комунальна, 54 зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за зазначеною адресою зареєстрована, але не проживає, так як її донька забрала проживати в Росію, що підтверджують сусіди ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.32). ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 15.07.2015 року було видано відділом УФМС Росії по Ханти Мансійському автономного округу в м. Сургут «вид на проживання іноземного громадянина» 82№0841425, згідно якого вона зареєстрована за місцем проживання до 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Відповідно до листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_9 від 30.01.2017 року № 1737/201/01-2017, за автоматизованими даними обліку Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області відсутні будь-які дані щодо звернень громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з приводу чинення їй перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення її до будинку № 54 по вул. Комунальній в м. Бахмут Донецької області (а.с.27).
Згідно листа головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» ОСОБА_10. від 27.01.2017 року № 487, громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Бахмутської ЦРЛ не зверталася, медична допомога вдома не надавалась, на психіатричному обліку не перебуває.(а.с.21).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку з 2013 року, ним не користується, відповідач ОСОБА_2 витрати, пов'язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 54 по вул. Комунальній в м. Бахмут Донецької області.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224, ЦПК України, ст.ст. 319, 321,405 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 54 по вул. Комунальній в м. Бахмут Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

ОСОБА_11