Справа №442/6248/16-ц
Провадження №2/442/276/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді: Коваля Р.Г.

з участю секретаря: Бучок М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1»яна Олександровича до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності за спадкове майно по заповіту,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилається на те, що після смерті його бабці, ОСОБА_3, яка сталася 17 березня 2016 року, відкрилася спадщина у вигляді 2/3 частки у праві власності на квартиру під № 2, в будинку під номером 97 по вулиці 22 Січня в М.Дрогобичі, Львівської області.

26 липня 2004 року його бабця, ОСОБА_3 та дід ОСОБА_4 склали заповіт подружжя, згідно якого на випадок їх смерті зробили наступне розпорядження : належну їм на праві спільної сумісної власності частину квартири АДРЕСА_1 заповіли мені.

19 вересня 2016 року він звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (заповітом подружжя) посвідченим державним нотаріусом Першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 2293 та вказав склад спадкового майна, а саме 2/3 частки у праві власності на квартиру під № 2 в будинку під номером 97 по вулиці 22 Січня в м.Дрогобичі, Львівської області. Інших спадкоємців по заповіту не має.

19 вересня 2016 року він отримав відповідь від приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_6 за № 102/02-14, яка відмовила йому у видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом, посилаючись на те, що дана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона належала бабці та дідусю на праві спільної сумісної власності та була набута ними шляхом приватизації. Вважає, що дана позиція суперечить СК України, внаслідок чого змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на підстави, викладені в заяві. Просив задоволити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не з»явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Щодо задоволення позову, покладається на думку суду.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2, виданого комісією з питань приватизації житла при виконкомі ОСОБА_2 міської ради 20 грудня 1999 року, вищезгадана квартира належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_7

26 липня 2004 року бабця позивача - ОСОБА_3 та дід позивача - ОСОБА_4, склали заповіт подружжя, згідно якого на випадок їх смерті належну їм на праві спільної сумісної власності частину квартири АДРЕСА_1 заповіли позивачу.

З оглянутої копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №277643 від 16.02.2012 року вбачається, що дідусь позивача ОСОБА_4 помер 11.02.2012 року.

З оглянутої копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №422850 від 22.03.2016 року вбачається, що бабця позивача ОСОБА_3 померла 17.03.2016 року.

Згідно довідки КП» ЖЕО « ОСОБА_2 міської ради № 4346 від 17.03.2016 року на день смерті дідуся та бабці позивач проживав та був зареєстрований в № 2 в будинку під номером 97 по вулиці 22 Січня в м. Дрогобичі.

З оглянутої судом відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_6 за № 102/02-14 від 19 вересня 2016 року вбачається, що остання відмовила позивачу у видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом. Підставою відмови було зазначено нотаріусом те, що дана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона належала бабці та дідусю на праві спільної сумісної власності та була набута ними шляхом приватизації.

Згідно ст.1243 ЦК України, подружжя може скласти заповіт, щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, як подружжю.

Згідно ст. 57 Сімейного кодексу України, житло набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду « є особистою власністю дружини та чоловіка, отже не входить до складу спільного майна подружжя.

Згідно частини 1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред»явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

В сукупності наведені вище докази свідчать про підставність позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1»яном Олександровичем право власності на 2/3 ідеальних частин квартири АДРЕСА_3 як за спадкоємцем по заповіту.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя: Р.Г. Коваль