Справа № 191/481/17
Провадження № 4-с/191/4/17
У Х В А Л А

іменем України

20 лютого 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді - Прижигалінської Т.В.

при секретарі Каліневич Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на дії державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.03.2016 року Синельниківським міськрайонним судом ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, компенсації страхового відшкодування у розмірі 2886 грн. 60 коп. на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша».

На підставі зазначеного рішення 24 червня 2016 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист, предявлено до виконання у Синельниківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за місцем реєстрації боржника.

Але постановою державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 19.07.2016 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, у звязку з тим, що у виконавчому листі не зазначений індивідуальний ідентифікаційний номер боржника на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». .

Заявник вважає, що зазначені дії державного виконавця позбавляють її права реалізувати своє право на примусове виконання судового рішення. У звязку з цим заявник просить суд визнати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 53100091 від 19.07.2016 року неправомірною та скасувати її. Зобовязати державного виконавця усунути порушення та відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 191/3211/15-ц, виданого Синельниківським міськрайонним судом 24.06.2016 року та зобовязати державного виконавця повідомити про виконання ухвали суду та заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

В судове засідання заявник не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, скаргу підтримує в повному обсязі.

Представник відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про день та час розгляду скарги був належним чином повідомлений.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку.

Так, матеріалами справи встановлено, що постановою державного виконавця від 19.07.2016 року на підставі п. 8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», було відмовлено у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) щодо примусового виконання виконавчого листа № 191/3211/15-ц, виданого 24.06.2016 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» компенсації сплаченого страхового відшкодування в розмірі 2886 грн. 60 коп., так як у виконавчому документі відсутній ідентифікаційний номер боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Але відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 21.05.2014 року у справі №6-45цс14 та від 25.06.2014 року у справі №6-62цс14, відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження. Зокрема, у згаданих вище постановах Верховним Судом України зазначено, що вимоги до змісту виконавчого листа встановлені ч. 1 ст. 18 Закону України від 21 квітня 1999р. №606-ХІV «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у виконавчому листі потрібно зазначати індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а п.6 ч.1 ст.26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст.18, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. Разом з тим, відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України від 21 квітня 1999р. №606-ХІV «Про виконавче провадження», державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну».

При цьому, правовий висновок Верховного Суду України є обовязковим для виконання всіма субєктами владних повноважень, у т.ч. органами ДВС, та судами нижчих інстанцій при застосуванні вказаних норм права.

Отже, зазначена вище правова позиція Верховного Суду України не взята до уваги органом державної виконавчої служби безпідставно.

Окрім того, Європейським судом з прав людини, судова практика якого застосовується відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та є джерелом права, неодноразово наголошувалося у своїх рішеннях на порушенні Україною вимог ч.1 ст.6 Конвенції, яка при виконанні остаточних судових рішень стоїть на захисті права особи на справедливий суд, одним з основних елементів якого є те, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, а ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (рішення суду від 29.06.2004 у справі «Войтенко проти України»).

Також, у рішеннях від 27.04.2004 року у справі «Ромашов проти України», Європейський суд зазначив, що обов'язковість судових рішень (яка передбачає і їх виконуваність), гарантується ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, оскільки у протилежному випадку право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

При цьому, констатуючи порушення Україною п.1 ст.6 Конвенції, Європейський суд розяснив, що для цілей статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду». Крім того, відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача має право самостійно одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Тобто, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду згідно із п.3 ч.3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження , державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків ) боржника.

До того ж, зазначена обставина позбавляє позивача реалізувати своє право на примусове виконання судового рішення, тоді як відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду.

Статтею 383 ЦПК України визначено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд, відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України,визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до п.18 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року, за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст.ст.210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту ст.387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому, суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Тобто, у даному випадку суд позбавлений права зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження, оскільки, згідно зі ст.26 згаданого вище Закону, зазначені дії належать до повноваження виключно державної виконавчої служби.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку щодо доведеності факту порушення державним виконавцем Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2О прав заявника, що підлягають захисту у передбаченому ст.ст.383,387 ЦПК України в порядку, а саме, шляхом визнання постанови державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження ( відмови в прийнятті до провадження виконавчого документа) неправомірною та скасування постанови ВП № 53100091 від 19.07.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ( відмови в прийнятті до провадження виконавчого документа) №191/3211/15-ц від 19.07.2016 року.

В той же час, вимоги заявника про зобов'язання державного виконавця усунути вказані порушення шляхом відкриття виконавчого провадження є такими, що виходять за межі повноважень суду, з огляду на що задоволенню не підлягають. При цьому, маючи на меті поновлення порушених прав та свобод заявника, суд вважає за необхідне зобов'язати державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вирішити питання щодо наявності правових підстав для прийняття до провадження виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, вимога заявника щодо зобовязання державного виконавця повідомляти про виконання ухвали суду заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду, не підлягає задоволенню, так як не передбачена вимогами ст. 387 ЦПК України.

На підставі викладеного та ст.ст.11, 18 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 10, 57-61, 119, 369, 387, 388 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Перша» на дії державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Визнати постанову серії ВП № 53100091 від 19.07.2016 року неправомірною та скасувати.

Зобов'язати державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вирішити питання щодо наявності правових підстав для прийняття до провадження виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №191/3211/15-ц Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.06.2016 року про стягнення з ОСОБА_1, компенсації страхового відшкодування у розмірі 2886 грн. 60 коп. на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження".

В решті вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня винесення ухвали.

Головуючий суддя: Т. В. Прижигалінська