АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/9356/15-ц
Провадження № 22-ц/792/220/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Купельського А.В., Пастощука М.М.,

секретарі Лапко Ю.В.,

ОСОБА_1,

з участю прокурора Параскевича О.Г.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, за апеляційною скаргою заступника прокурора Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури (далі Прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради (далі ОСОБА_6) до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Прокурор зазначив, що відповідачі є власниками приміщення магазину та нежитлового приміщення по вул. Свободи, 9-Б, у м. Хмельницькому, на підставі договору дарування від 26 березня 2009 року № 1581 і договору купівлі-продажу від 29 серпня 2011 року № 9387. ОСОБА_6 від 25 грудня 2013 року № 69 їм надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1146 га за вказаною адресою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Разом із тим, на даний час ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не оформили право оренди вказаної земельної ділянки та використовують її без внесення плати за землю, внаслідок чого ОСОБА_6 завдані збитки на суму 100 192 грн. 32 коп. у вигляді упущеної вигоди.

За таких обставин прокурор просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на корить ОСОБА_6 100 192 грн. 32 коп. майнової шкоди.

ОСОБА_6 Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2016 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що законодавством не передбачено підстав для відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, а у відповідачів відсутня заборгованість по сплаті земельного податку за спірну земельну ділянку.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Хмельницької області просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неправильне застосування та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_7 ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу обґрунтованою.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник відповідачки ОСОБА_5 ОСОБА_8 зазначив, що рішення суду є законним, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідачка ОСОБА_4, яка в установленому порядку оповіщена про час і місце судового засідання, до суду не зявилася. Від ОСОБА_4 до апеляційного суду надійшли письмове заперечення проти апеляційної скарги та заява про розгляд справи без її участі.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, і неправильно витлумачив закон (ст.ст. 22, 1166, 1190 ЦК України, ст.ст. 152, 156, 157 ЗК України), який підлягав застосуванню.

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням судом норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_4 є власником приміщення магазину загальною площею 429,8 кв.м. по вул. Свободи, 9-Б, у м. Хмельницькому, на підставі договору дарування від 26 березня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_9

ОСОБА_5 як фізичній особі підприємцю належить на праві власності нежитлове приміщення загальною площею 229,3 кв.м. за цією ж адресою. ОСОБА_5 набула право на вказане приміщення за договором купівлі-продажу від 29 серпня 2011 року, укладеного ОСОБА_7 та нею і посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_10

Ці приміщення знаходяться в одній будівлі, що розташована на земельній ділянці площею 0,1146 га. Магазин розміщений на першому поверсі споруди та у частині підвалу, а нежитлове приміщення в іншій частині підвалу.

ОСОБА_6 від 25 грудня 2013 року № 69 надано дозвіл ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1146 га. в оренду для обслуговування вказаних приміщення магазину та нежитлового приміщення.

Під час обстеження спірної земельної ділянки 12 січня 2015 року представники управління земельних ресурсів та земельної реформи ОСОБА_6 встановили, що відповідачі використовують її без оформлення права землекористування. При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не вносили до бюджету плату за землю.

Виконавчий комітет ОСОБА_6 своїм рішенням від 12 березня 2015 року № 192 затвердив акт комісії для визначення збитків власникам землі та землекористувачам від 16 лютого 2015 року, згідно якого розмір збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок використання відповідачами земельної ділянки без правовстановлюючих документів на землекористування, склав 100 192 грн. 32 коп.

12 березня 2015 року, 14 серпня 2015 року та 20 липня 2016 року ОСОБА_4 сплатила земельний податок за спірну земельну ділянку за 2012-2016 роки у сумі 11 288 грн. 92 коп. У свою чергу, ОСОБА_5 сплатила цей податок у період з 13 березня 2015 року до 5 квітня 2016 року в сумі 7 625 грн. 98 коп. Всього відповідачами сплачено земельного податку на суму 18 914 грн. 90 коп.

ОСОБА_6 від 27 травня 2015 року № 35 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1146 га по вул. Свободи, 9-Б, у м. Хмельницькому, та надання її в оренду для обслуговування приміщення магазину та нежитлового приміщення.

13 квітня 2016 року сторони уклали договір оренди вказаної земельної ділянки.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із ч. 1 ст. 1190 ЦК України слідує, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було задано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Підставами настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють громадяни, які використовують земельні ділянки, а також громадяни, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється кабінетом Міністрів України.

В силу п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі Порядок), відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Вирішуючи цей спір, необхідно брати до уваги загальні положення статті 22, глави 82 ЦК України.

Отже відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні ст. 1193 ЦК України.

Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені Верховним Судом України у постановах від 1 липня 2015 року (справа № 3-383гс15), 18 травня 2016 року (справи № 3-194гс16 і № 3-271гс16), 9 листопада 2016 року (справа № 3-1071гс16).

В силу ч. 2 ст. 1166 ЦК України вина заподіювача шкоди призюмується, тому на потерпілого покладається обовязок доведення факту завдання шкоди та її розміру, а особа, яка завдала шкоди, має довести, що шкоди завдано не з її вини.

Докази у справі достовірно вказують на те, що протягом 2009-2014 років ОСОБА_4 та фізична особа підприємець ОСОБА_5 спільно користувалися земельною ділянкою комунальної власності, що розташована по вул. Свободи, 9-Б, у м. Хмельницькому, використовуючи її для обслуговування належних їм нежитлових приміщень.

При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 всупереч норм ст.ст. 93, 96, 116, 120, 124, 125, 126 ЗК України не оформили та не зареєстрували право оренди земельної ділянки та не сплачували власнику землі орендної плати.

Встановлені судом обставини свідчать про спільну бездіяльність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні передбачених законом заходів зі своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою, що призвело до неодержання територіальною громадою реальних доходів. Така бездіяльність відповідачів знаходиться у прямому причинному звязку із завданими власнику землі збитками.

Ці збитки сталися з вини відповідачів, а тому на останніх має бути покладений солідарний обовязок з їх відшкодування.

Отже, посилання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на відсутність складу цивільного правопорушення, внаслідок чого на них не може бути покладена відповідальність за спричинену шкоду, суперечать фактичним обставинам справи.

Зобовязання відповідачів із відшкодування шкоди не спростовує той факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сплатили земельний податок за 2012-2016 роки, тобто за період, який передував укладенню ними з ОСОБА_6 договору оренди землі.

Відповідачі не могли набути права постійного користування спірною земельною ділянкою (ст. 92 ЗК України), тому в силу п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України вони не є платниками цього податку. Натомість, сплачені ними кошти земельного податку мають бути враховані при визначенні судом розміру збитків.

16 лютого 2015 року на засіданні комісії ОСОБА_6 для визначення збитків власникам землі та землекористувачам була присутня представник відповідачів, ОСОБА_11, тому твердження останніх про порушення процедури визначення розміру збитків є безпідставними.

Неврахувавши вказані обставини та норми чинного законодавства, суд першої інстанції помилково керувався тим, що відсутні підстави для відповідальності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ці збитки.

Посилання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на сплив позовної давності не ґрунтуються на законі.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На позови прокурора, які предявляються від імені держави, поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав і законних інтересів.

З досліджених судом доказів слідує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 використовували земельну ділянку без правовстановлюючих документів відповідно з 2009 та 2011 років, тобто з часу набуття ними права власності на нежитлові приміщення, та до дня укладення сторонами договору оренди землі від 13 квітня 2016 року.

Ця обставина була встановлена працівниками управління земельних ресурсів та земельної реформи ОСОБА_6 12 січня 2015 року. Крім того, ОСОБА_6 заявлено вимоги про відшкодування шкоди у виді упущеної вигоди у звязку несплатою відповідачами орендної плати за 3 роки, а допущене відповідачами правопорушення мало триваючий характер і в силу ст. 261 ЦК України постійно відкладається початковий момент перебігу позовної давності. Отже, на час звернення прокурора з позовом до суду (14 травня 2015 року) позовна давність у спірних правовідносинах не сплила.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позов прокурора підлягає частковому задоволенню. З відповідачів на користь ОСОБА_6 слід стягнути солідарно 81 277 грн. 42 коп. майнової шкоди (100192,32 -18914,90).

При розподілі судових витрат, апеляційний суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 100 192 грн. 32 коп. і задоволено на суму 81 277 грн. 42 коп., тобто на 81,12% (81277,42х100:100192,32).

Отже, з відповідачів у дохід держави слід стягнути по 406 грн. 38 коп. судового збору (1001,92х81,12%:2).

Крім того, на відповідачів слід покласти частково понесені прокурором судові витрати за подання апеляційної скарги. З ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Прокуратури Хмельницької області має бути стягнуто по 447 грн. 02 коп. судового збору (1001,92х110%х81,12%:2).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на користь Хмельницької міської ради 81 277 грн. 42 коп. майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 та фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на користь держави по 406 грн. 38 коп. судового збору з кожної.

Стягнути з ОСОБА_4 та фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на користь Прокуратури Хмельницької області по 447 грн. 02 коп. судового збору за подання апеляційної скарги з кожної.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий/підпис/ОСОБА_12

Судді:/підпис/ОСОБА_13

/підпис/ОСОБА_14

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.І.Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_15

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 47