Справа № 716/39/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2017 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пухарєвої О.В.,

секретаря Кульки О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадщину за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок із господарськими спорудами, який розташований в с.Веренчанка по вул. Українській, 138"а" Заставнівського району в порядку спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 23.11.2004 року.

В мотивування позову посилається на те, що 24.11.2004 року померла ОСОБА_3 Після смерті останньої відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок, який розташований в с.Веренчанка вул. Українська, 138"А" Заставнівського району Чернівецької області. Згідно заповіту від 12.11.2004 ОСОБА_3 все своє майно заповіла своїй дочці ОСОБА_1

Позивач посилається на те, що в грудні 2011 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, у зв"язку із чим була заведена спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_3

Згідно рішення Заставнівського районного суду від 28.09.2016 їй було визначено додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3

Позивачка зазначає, що на даний час звернулася до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право власності на спадщину, проте у видачі його їй відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Саме із вказаних причин звернулась до суду із даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.

Представник відповідача територіальної громади с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності.

Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.11.2004 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-МИ № 117486 від 24.11.2004 (а.с. 16).

За нормами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, який розташований в с.Веренчанка по вул.Українській, 138"а" Заставнівського району Чернівецької області.

Згідно заповіту від 12.11.2004 (а.с.17), посвідченого секретарем виконкому Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрованого в реєстрі за № 171, який на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, померла ОСОБА_3 зробила розпорядження своїм майном, а саме: все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла дочці ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що спадкоємцями, котрі мають право на обов"язкову частку спадкового майна померлої ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Останні спадщину після смерті матері ОСОБА_3 не прийняли і на неї не претендують, що вбачається із заяв, які містяться в матеріалах спадкової справи і досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповiтом чи за законом має право прийняти спадшину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи iз застереженням. Спадкоємець, який постiйно проживав разом iз спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про вiдмову вiд неї. Незалежно вiд часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час смерті не проживав постiйно iз спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Встановлено, що на день смерті 23.11.2004 ОСОБА_3 разом із нею ніхто не проживав, що підтверджується довідкою Веренчанської сільської ради Заставнівського району № 2468 від 18.08.2016 (а.с.18).

Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28.09.2016 (а.с.27-29) ОСОБА_1 визначено додатковий трьохмісячний строк для прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_3, померлої 23.11.2004 .

Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З метою оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згадане спадкове майно, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за ОСОБА_3, що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23.11.2016 (а.с. 30).

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 № 69.

Із довідки Веренчанської сільської ради Заставнівського району № 3493 від 28.12.2016 (а.с.21) вбачається, що згідно із записом в погосподарській книзі за особовим рахунком № 0183-5 по вул. Українській, 138"а" в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області зареєстрований житловий будинок, що належав ОСОБА_3

Згідно довідки характеристики Заставнівського РБТІ (а.с.37), технічного паспорта (а.с.33-36) житловий будинок, який розташований по вул. Українській, 138"а" в с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області належав ОСОБА_3 і збудований у 1952 році, правовстановлюючі документи на нього не видавались.

В п. 3.3. інформаційного листа Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних).

Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо.

Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Встановлено, що за життя ОСОБА_3 набула право власності на вказаний житловий будинок, проте його не оформила належним чином.

Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

На даний час позивачем, як спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.33-36).

Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 328,392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1235, 1241,1268,1269,1297 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, загальною площею 59,50 кв.м., житловою площею 34,60 кв.м., що розташований по вул. Українській, 138"а" в с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 23.11.2004 в с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пухарєва О.В.