Справа № 331/264/17
Провадження 2/331/368/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жуковій О.Є

при секретарі: Орманджи Ю.Ю.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача : ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири № 59 по вул. Шкільна/Фортечна, будинок 40/7 в м. Запоріжжі, укладений 14.02.2002 року між нею та ОСОБА_4, посвідчеений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 211; скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4; поновити за нею право власності на квартиру № 59 по вул. Шкільна/Фортечна, будинок 40/7 в м. Запоріжжі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що незважаючи на те, що вказаний правочин нею було вчинено добровільно, він був нею вчинений під час збігу тяжких для неї обставин та на вкрай невигідних умовах, оскільки померла її мати, її син її покинув, перестав про неї піклуватися, вона захворіла на екзему , боялася залишитися самотньою, а тому вирішила, що подарувавши племіннику ОСОБА_4 своє єдине житло, вона стане з ним родиною.

Однак, після віднолення її емоційного стану , відмови відповідача від спілкування з нею та надання матеріальної допомоги, вона усвідомила, що якщо б в 2002 році вона тяжко не захворіла та не залишилася одинокою, то ніколи б не уклала оспорюваної угоди.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні.

Відповідач та його представник просили в задоволенні позовних вимог відмовити за їх необґрунтованістю, крім того надали заяву про застосування стороків позовної давності .

Третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 в задоволенні позову просила відмовити. Суду пояснила , що вона двічі зустрічалася зі сторонами (через проміжок часу необхідний для збору необхідних документів для укладання угоди ) під час консультації, а потім , саме при укладанні договору. ОСОБА_2 було роз»яснено наслідки укладання договору дарування, було запропоновано укласти заповіт або договір довічного утримання, однак ОСОБА_2 категорично відмовилася. Волевиявлення позивачки було вільним.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_6 , приходить до ноступного.

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір, згідно якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 , а він прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 /Грязнова в м. Запоріжжі. Пунктом 6 вказаного договору встановлено, що юридичні наслідкі угоди сторонам роз»яснино. Зазначений договір посвідчено Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 , підписано сторонами (а.с.7).

Згідно ч.1 ст. 48 ЦК України (редакції 1963 р.) недійсною є та угода, що не повідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 57 ЦК України (редакції 1963 р.) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК УРСР 1963 року суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. Збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня нужденність, хвороба і т. ін.), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення наведеної норми на підтвердження того, що договір дарування укладений позивачем ОСОБА_2 внаслідок збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з її волевиявленням укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах, суду не надано.

Крім того, слід зазначити , що позивачкою не надано жодного доказу не підтвердження викладених в позовній заяві обставин, при цьому пояснення свідка ОСОБА_6 про те, що зі слів її подруги ОСОБА_2 їй відомо, що в 2000-х роках в неї була екзема , крім того вона її постійно заспокоювала через проблеми з сином, в розумінні ст. ч.2 ст. 59 ЦПК України судом не приймаються до уваги як належні докази на підтвердження тяжкої хвороби та емоційного стану позивача.

Слід також зазначити, що ОСОБА_7 до теперішнього часу проживає та зареєстрована в спірній квартирі (а.с.8), з боку відповідача з моменту укладання договору до теперішнього часу будь-яких дій з приводу її виселення з житла не вчинялося, висновок за результатами перевірки матеріалу ЄО № 19585 від 19.11.2016 року лише підтверджує , що 19.11.2016 року між сторонами стався конфлікт, який було врегульовано (а.с.9).

В ході розгляду справи було встановлено, і зазначене ОСОБА_7 не оспорювалося, що крім померлої сестри ОСОБА_8 та її сина ОСОБА_4, в неї є ще рідна сестра , яка проживає в сельській місцевості в Запорізькій області, та інші племінники, які мешкають у м. Запоріжжі.

Також, доводи представника позивача про те, що до теперішнього часу виконання договору не відбулося , не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачка підтвердила, що відразу після укладання договору вона передала ОСОБА_4 ключі від квартири, на нього було переоформлено особові рахунки на оплату комунальних послуг, і слід зазначити, що згідно наявної в матеріалах справи претенції Концерну «МТМ» щодо сплати заборгованості, вона заявлена саме до ОСОБА_4.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити .

Щодо застосування строку позовної давності , суд зазначає наступне .

Ст. ст. 71, 80 ЦК України ( в редакції 1963 року) визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено ( позовна давність) встановлюється в три роки. Якщо суд визнає побіжною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом ст. 76 ЦК України ( в редакції 1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

У відповідність до ст. 75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовуються судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення,крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. В даному випадку судом встановлено безпідставність позовних вимог при пропуску строку звернення до суду, а тому в позові належить відмовити саме за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

28.02.2017