Справа №442/606/17
Провадження №2/442/772/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилаються на те, що їм на праві власності згідно свідоцтва про право власності на квартиру від13 вересня 2005 року належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 79,9 кв.м. Право власності зареєстровано в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО 18.11.2005 року, реєстраційний номер: 12845803.

Крім них, в даній квартирі проживають троє дітей: ОСОБА_4 - 1994р.н., ОСОБА_5 - 2001р.н. та ОСОБА_6 - 2001р.н., які також являються співвласниками квартири.

А також, не маючи права власності, зареєстрована як член сім»ї, але не проживає, колишня дружина ОСОБА_2, відповідачка по справі - ОСОБА_3.

В січні 2014 року відповідачка залишила його (ОСОБА_2В.) разом з трьома дітьми, забрала свої речі і пішла геть з квартири.

З цього часу вона не виявляла наміру та бажання проживати у квартирі, з ними спілкується рідко, не приймає участі у вихованні дітей, інколи відвідує їх. В листопаді 2016 року відповідачка розлучилась ОСОБА_2 На даний час має іншу сім»ю та проживає за адесою: АДРЕСА_2.

На протязі періоду який минув з часу залишення відповідачкою жилого приміщення, остання будь-яких обов»язків по оплаті за комунальні послуги не несе, не приймає участі в утриманні житла. Добровільно знятись з реєстрації не бажає.

З їхньої сторони жодних спроб перешкодити проживанню відповідачки в квартирі не було. Реєстрація відповідачки, створює для них негативні наслідки, оскільки сам факт формальної реєстрації відповідачки, яка не проживає в квартирі позбавляє їх можливості оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування газом, світлом та ін..

Факт не проживання відповідачки за вищевказаною адресою понад встановлені законом строки без будь-яких поважних причин підтверджується актами обстеження фактичного місця проживання, складеними комісією представників КП «Житлово-експлуатаційне об»єднання» Дрогобицької міської ради від 11.10.2016 року та 09.12.2016 року.

Так як добровільно відповідач знятися з реєстрації відмовляється, вони змушені звернутися з даним позовом в суд.

Сторони в судове засідання не з?явилися, однак в матеріалах справи маються заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності, позивачі позов підтримують, відповідач не заперечує щодо його задоволення.

Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України - не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто відповідач, без згоди позивачів (власника), використовує належну їм власність для свого реєстраційного обліку. Така реєстрація відповідача є перешкодою для позивачів у повному розпорядженні і користуванні належною їм власністю - квартирою, тобто ця реєстрація порушує їхні права власності.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, "власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном".

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір.

За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації.

Матеріалами справи встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 загальною площею 79,9 кв.м., являються ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 13 вересня 2005 року. (а.с. 4)

Окрім них, в квартирі зареєстрована ОСОБА_3 (відповідач по справі), однак остання, не проживає на протязі останніх 2-х років (з 2014 року) у квартирі, що підтверджується Актами проведення обстеження фактичного проживання від 21.07.2016 року, 11.10.2016 року та від 09.12.2016 року.

При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням слід керуватися роз'ясненнями абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. З Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Отже, судом встановлено факт відсутності відповідача у квартирі понад встановлені законом строки, без поважних причин, оскільки жодних перешкод в користуванні такій зі сторони позивачів їй не чинилося, відповідач добровільно залишив спірне житло і переїхала жити в інше місце.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 10, 57, 58, 60, 61, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.. 405 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя О.В. Крамар