АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/620/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю: позивача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ( далі - Концерн) про визнання формулювання причини звільнення неправильним, зміну дати та формулювання причин звільнення, зобов'язання донарахувати та виплатити вихідну допомогу, стягнення середнього заробітку у зв'язку з затримкою виплати належних сум при звільненні.

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, 12.11.2014 року на підставі наказу № 94/ок позивача було звільнено з посади провідного юрисконсульта Концерну у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2016 року позивача поновлено на посаді, та зобов'язано відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та грошову компенсацію моральної шкоди. 01.06.2016 року позивача поновлено на роботі з 12.11.2014 року. У той же день, його попередили про те, що посада яку він обіймає з згідно 03.08.2016 року знову підлягає скороченню. 03.06.2016 року він подав заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку із систематичним порушенням роботодавцем вимог трудового законодавства, Однак, Концерн звільнив його в подальшому за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 13-/0к від 24.06.2016 року. Такі дії позивач вважав незаконними, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 листопада 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та ухвалення нового рішення за яким позов задовольнити у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Представники відповідача апеляційну скаргу не визнали, заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь - судді - доповідача, пояснення осіб що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_3 працював в Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу та 12.11.2904 року був звільнений з посади на підставі наказу № 94/ок за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31.04.2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року ухвалене за позовом ОСОБА_3 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в частині скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в цій частині нове рішення.

ОСОБА_3 поновлено на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення з 12 листопада 2014 року. Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на користь позивача 101235,01 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 гривень моральної шкоди.

На виконання рішення апеляційного суду відповідачем 01.06.2016 року видано наказ № 180 про поновлення ОСОБА_3 на посаді з 12 листопада 2014 року.

01.06.2016 року ОСОБА_3 ознайомлено з наказом від 01.06.2016 року № 184 «Про скорочення штату і чисельності представників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» за яким посада провідного юрисконсульта юридичного відділу з 03.08.2016 року скорочується.

02.06.2016 року ОСОБА_3 надав керівнику Концерну заяву про звільнення з посади за власним бажанням на підставі приписів ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

24.06.2016 року ОСОБА_3 було звільнено у зв'язку із прогулами без поважних причин - п. 4 ст. 40 КЗпП України, наказ № 13/0к.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд визнати формулювання причин звільнення неправильними, змінити дату та формулювання причин звільнення, стягнути середній заробіток у зв'язку з затримкою виплати належних сум при звільненні.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з відсутності підстав для зобов'язання відповідача сплатити вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку в порядку ст.ст. 44,116,117 КЗпП України. з обставин зазначеним позивачем. Оскільки, ОСОБА_3 не заявляв вимогу про визнання незаконним звільнення з підстав, визначених у п. 4 ст. 40 КЗпП України, змінити формулювання та дату звільнення не можна, оскільки роботодавець не пов'язує звільнення позивача з підстав порушення трудового законодавства.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивач вказував на неврахування судом першої інстанції ч.3 ст. 38 КЗПП України, яка містить імперативну норму, згідно якої працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, з урахуванням того факту, що відповідач був заздалегідь належним чином повідомлений про визначену дату звільнення, трудовий договір з відповідачем був розірваний 03.06.2016 року. У своїй заяві про звільнення від 02.06.2016 року за ч. 3. ст. 38 КЗПП України, серед інших порушень відповідача, позивач зазначив, що відповідач допустив злочинне невиконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 31.05.2016 року в частині стягнення з підприємства на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації моральної шкоди. Однак, дані обставини судом першої інстанції враховані не були.

Погодитися з такими доводами апеляційної скарги не можливо так як вони не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах діючого законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.06. 2016 року позивач подав заяву про звільнення згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку із невиконанням адміністрації підприємства вимог про працю, умов колективного та трудового договорів, а саме: системного порушення протягом червня-вересня 2014 року строків виплати заробітної плати, відсутності дієвого реагування на звернення щодо перешкоджання потрапляння на робоче місце, безпідставної відмови у наданні відпустки, безпідставного та протиправного відсторонення від виконання трудових обов'язків та обмеження доступу на територію підприємства, внесення змін до колективного трудового договору в бік погіршення прав працівників, реалізації протиправної процедури скорочення відносно працівника та звільнення, злочинного невиконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2016 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, намагання повторно протиправно реалізувати процедуру скорочення та звільнення.

За чинними положеннями КЗпП України, роботодавець у разі, якщо вказані працівником причини звільнення, а саме порушення працедавцем трудового законодавства не підтверджуються або не визнаються, не має право самостійно змінювати правову підставу для звільнення. 03.06.2016 року Концерн повідомив ОСОБА_3 про те, що зазначена в заяві від 02.06.2016 року інформація не знайшла свого підтвердження та зазначив що не має заперечень щодо припинення трудових відносин з 03.06.2016 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Колегія суддів вважає дії відповідача правомірними та такими що повністю узгоджувалися з нормами діючого законодавства, так як системні порушення про які вказував позивач що мали місце протягом червня - вересня 2014 року вже були предметом судового розгляду. І судами як першої так і апеляційної інстанції було прийняті рішення щодо відмови в задоволенні зазначених вище вимог позивача.( т. 1 а.с. 158).

Поновлення позивача на роботі відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2016 року у справі № 761/3194/15-ц не свідчить про порушення трудових прав позивача. Поновивши працівника на роботі, суд поновив його трудові права, які після набрання рішенням законної сили 31.05.2016 року не є порушеними.

Щодо злочинного невиконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2016 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як однієї з підстав звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП про яку вказував позивач, то колегія суддів вважає, що слід взяти до уваги, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2016 року не містило положень щодо його негайного виконання в якійсь частині як того вимагає ст. 367 ЦПК України. Негайне набрання рішенням законної сили і негайне виконання рішення є різними поняттями, а тому не погодившись із вказаним рішенням, у тому числі і в частині розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Концерн оскаржив це рішення у касаційному порядку. Окрім того, виконання судових рішень здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про відкриття виконавчого провадження № 51405524 від 13.06.2016 р. надійшла до Концерну РРТ 22.06.2016 р. вже після подання Концерном РРТ касаційної скарги, а вже 30.06.2016 р. виконання вказаного рішення було зупинено ( ухвала ВССУ від 30 червня 2016 року). Постановлена ухвала за наслідками поданої касаційної скарги не свідчить про порушення відповідачем законодавства про працю.

Крім того за результатами позапланової перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 26-10- 18/44, складеним Територіальною державною інспекцією з питань праці у м. Києві, фактів порушення відповідачем чинного законодавства про працю станом на 23.06.2016 року не було виявлено.

Направлення відповідачем позивачу повідомленням про свою згоду на звільнення за угодою сторін п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за таких обставин вказує, що відповідач повідомив про продовження трудових відносин далі. Однак, позивач на роботу не вийшов, письмових пояснень та заяв на адресу відповідача не надав. 24.06.2016 року ОСОБА_3 було звільнено у зв'язку із прогулами без поважних причин - п. 4 ст. 40 КЗпП України, наказ № 13/0к.

Надані до суду документи з урахуванням додатків наданих сторонами на вимогу апеляційного суду не дають підстав вважати, що звільнення відбулося з порушенням норм діючого законодавства про працю.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом заперечень щодо поданої позовної заяви, досліджувалися судом першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки відображеної в рішенні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 листопада 2016року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: