У Х В А Л А

17 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та пені,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2016 року, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» (далі - ТОВ «Зараз-1») задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Зараз-1» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 4 тис. 205 грн. 01 коп за період з 1 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року, що складається із: суми боргу з урахуванням індексу інфляції - 3 тис. 323 грн. 81 коп, 3 % річних - 49 грн. 35 коп та пені - 831 грн. 85 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2016 року у справі за вищезазначеним позовом на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України).

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 525, 526 Цивільного кодексу України, пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня, 8 серпня 2012 року, 23 січня, 29 травня, 18 вересня 2013 року, 10 червня 2015 року, 30 березня, 1 червня 2016 року та постанову Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що станом на грудень 2015 року відповідач був обізнаний про те, що надання та виконання житлово-комунальних послуг здійснюється ТОВ «Зараз-1», а не ТОВ «Зараз», який вже не надавав такі послуги. ОСОБА_4 користувався наданими послугами однак допустив заборгованість по ним.

Суд в наданій як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року дійшов аналогічних висновків щодо стягнення заборгованості за спожиті однак не сплачені житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, судом розглянуто спір про зобов᾿язання укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, (постанова Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2012 року).

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, наявні різні предмет та підстави позову, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права та про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2012 року, 23 січня, 29 травня, 18 вересня 2013 року, 10 червня 2015 року, 30 березня 2016 року, не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та пені до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Я.М. Романюк