УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Дьоміної О.О., Демяносова М. В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок професійного захворювання, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «ПГЗК»), у якому просила суд стягнути на її користь з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 160 020 грн, без утримання з суми відшкодування податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 послалася на те, що вона працювала у ПАТ «ПГЗК» та отримала профзахворювання, внаслідок чого втратила 25 % працездатності та зазнала моральних страждань.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 тис. грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, а також на користь Держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн 20 коп.

У касаційній скарзі ПАТ «ПГЗК» просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити у справі нове судове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

При розгляді справи судами встановлено, що позивач працювала на підприємстві відповідача на різних посадах, в тому числі дільничим геологом, що не оспорювалось та визнавалось сторонами.

З виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 14 грудня 2014 року позивачу встановлено втрату працездатності 25 % С44 з 1 січня 2015 року безстроково (а. с. 12).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27 листопада 2013 року професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалої роботи дільничим геологом у ВАТ «ПГЗК» на відкритому майданчику в кар'єрі (а. с. 6-8).

Встановивши такі обставини, суди дійшли висновків про доведеність позивачем того, що через шкідливі умови праці на підприємстві, правонаступником якого є відповідач, вона втратила 25 % професійної працездатності.

Також, судами встановлено, що в результаті дії шкідливих умов праці на підприємстві відповідача, через отримане професійне захворювання, позивач вимушена постійно лікуватись.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Також підлягають з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

Судами встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях через втрату професійної працездатності на 25 % та отримання професійного захворювання. Позивач не має можливості працювати за професією, вимушена лікуватися, витрачати кошти на лікування, що в сукупності та на підставі ст. 237-1 КЗпП України, свідчить про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральних збитків.

Виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суди вважали необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 15 тис. грн в рахунок відшкодування моральних збитків, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Доводи касаційної скарги та наявні у матеріалах справи документи висновків судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову не спростовують, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.О. Дьоміна

М.В. Демяносов

А.В. Маляренко