У Х В А Л А

20 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Прушинські» до ОСОБА_4 про спонукання до виконання умов мирової угоди та стягнення суми,

в с т а н о в и л а :

Великоолександрівський районний суд Херсонської області рішенням від 18 березня 2016 року відмовив у задоволенні позову ТОВ «Прушинські».

Апеляційний суд Херсонської області 26 травня 2016 року рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 березня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення, яким задовольнив позовні вимоги ТОВ «Прушинські» та стягнув з ОСОБА_4 на користь товариства вартість неповернутої продукції в розмірі 26 тис. 277 грн та судові витрати в розмірі 1 тис. 141 грн 83 коп.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 27 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, рішення Апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року залишив без змін.

У січні 2017 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини першої статті 853 та частини четвертої статті 882 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав рішення Вищого арбітражного суду України від 27 жовтня 1998 року, постанову Вищого господарського суду України від 6 грудня 2006 року та постанову Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів».

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишаючи в силі рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову, суд касаційної інстанції погодився з його висновком про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь товариства вартості неповернутої металочерепиці.

Рішення арбітражного суду України від 27 жовтня 1998 року постановлено в справі про визнання недійсними акта приймання-передачі та договорів, тобто в справі з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог у порівнянні зі справою, яку просить переглянути заявник. Крім того, вказане судове рішення постановлено Вищим арбітражним судом України як судом першої інстанції.

Постанова Вищого господарського суду України від 6 грудня 2006 року не може бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 11110 ГПК України, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» не є рішенням суду касаційної інстанції, постановленим у порядку визначеному главою 2 розділу V ЦПК України, а тому на неї не може здійснюватись посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Прушинські» до ОСОБА_4 про спонукання до виконання умов мирової угоди та стягнення суми за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко