АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/357/16-ц Номер провадження 22-ц/786/622/17Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П. Обідіної О.І.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Супрунівської сільської ради Полтавської області про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, в якому прохав визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 складений та посвідчений 21.04.2015 року Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області за реєстровим номером 74, на користь ОСОБА_3

Заявлені вимоги позивачем вмотивовані тим, що на момент складання заповіту ОСОБА_4 був інвалідом по зору і майже нічого не бачив, а отже заповіт підлягав обов'язковому посвідченню при свідках, чого не відбулося. Крім того, 21.04.2015 року для складання заповіту ОСОБА_4, останнього привезла до Супрунівської сільради ОСОБА_3, яка знаходилася при складані даного заповіту поряд із ним. Заповідач на момент вчення цих дій заходився в стані психічного розладу, та зі слів секретаря Супрунівської сільради дивився в одному напрямку і плакав. Це пояснюється трагічними обставинами, які склалися на той момент в родині - за один день до складання заповіту, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5. А сам заповіт, було складено в день поховання дружини заповідача - 21.04.2015 року.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року в задоволенні зазначеного позову відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вважає, що спірний заповіт складений з порушенням щодо його форми та посвідчення, оскільки його посвідчення мало відбуватися при свідках.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Мильці Полтавського району Полтавської області, помер рідний дядько позивача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Позивач маючи намір вступити в спадщину звернувся до Полтавської районної державної нотаріальної контори, де дізнався про наявність заповіту ОСОБА_4

Згідно із даним заповітом ОСОБА_6, складеним та посвідченим 21 квітня 2015 року Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області за реєстровим номером 74, у випадку смерті заповідача ОСОБА_3 успадковує все належне йому майно.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивачем та його представником не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності підстав, з якими Закон пов'язує визнання правочинів недійсними. Всі їх доводи, в тому числі щодо того, що померлий будучи інвалідом по зору нічого не бачив, вчинення заповіту під впливом тиску, не усвідомлювання останнім значення своїх дій, ґрунтуються виключно на припущеннях позивача. Будь-яких доказів на підтвердження наявності сумнівів у здоров'ї спадкодавця суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених наданими сторонами доказах та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги правильність висновків місцевого суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів, що вбачається з наступного.

Згідно із ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 даного Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (частина 1 ст.216 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Вбачається, що ухвалою суду від 06.10.2016 року за заявою ОСОБА_4 по справі було призначено посмертну судово-медичну експертизу щодо питання визначення ступені втрати зору померлим, однак за відсутності необхідної медичної документації ОСОБА_4, експертна комісія не мала можливості надати відповідний висновок.

Повторно судово-медична експертиза по справі не проводилася.

Вказуючи в апеляційній скарзі на нервове потрясіння ОСОБА_4 внаслідок смерті дружини, як на підставу визнання недійсності правочину, ОСОБА_2 не наводить доказів того, що вказаний факт якимось чином міг вплинути на здатність заповідача усвідомлювати значення своїх дій чи можливість керувати ними, оскільки як слідує з показів свідків, допитаних судом першої інстанції в ході судового розгляду, померлий ще з 2013 року виявляв бажання заповісти належне йому майно відповідачеві.

Також матеріали справи не містять доказів, що воля заповідача якимось чином була спотворена та волевиявлення заповідача не було вільним.

Не заперечується, що ОСОБА_4 перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як інвалід по зору 1 групи.

Однак документальна інформація в якій мірі мала місце втрата зору відсутня, а згідно показів свідків, ОСОБА_4 мав вади зору, але міг самостійно власноручно розписуватися та трохи читати.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо недотримання форми правочину, а саме що посвідчення заповіту мало відбуватися при свідках.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 1047 ЦК України, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо

заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст.1253 ЦК України).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка як секретар сільської ради посвідчувала спірний заповіт, за обставинами які відбувалися 21.04.2015 року, пояснила, що в цей день ОСОБА_4 прийшов в сільську раду з метою скласти заповіт. ОСОБА_7, в силу своїх службових обов'язків, запитувала ОСОБА_4 на кого він хоче скласти заповіт та яке майно бажає заповісти, на що останній давав чіткі відповіді. При цьому, в приміщені вони перебували двох, посторонніх осіб не було. В подальшому, секретар сільської ради підготувала заповіт і дала прочитати заповідачеві. ОСОБА_4, за допомогою лупи прочитав заповіт. Стан ОСОБА_4 був спокійний, розмовляв нормально, що було не зрозуміло перепитував. З умовами заповіту ОСОБА_4 погодився, підпис на заповіті поставив власноручно.

Вказані свідчення спростовують посилання позивача, що заповіт було зачитано ОСОБА_4, оскільки він мав вади зору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в самому заповіті так і зазначено, що «Заповіт записано мною, ОСОБА_7 - секретарем Супрунівської сільської ради зі слів ОСОБА_4. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_4 власноручно підписаний ним у моїй присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено».

Доказів, які б наводили протилежне судом не здобуто.

Відсутні також докази того, що сам заповідач ОСОБА_4 взагалі не міг бачити, оскільки законодавець роз'яснив, що лише якщо заповіт був записаний нотаріусом (іншими посадовими, службовими особами) під диктовку спадкодавця і останній через фізичні вади не може особисто прочитати заповіт, його посвідчення має відбуватися за участю не менше як двох свідків.

В даному випадку, заповідач хоч і мав вади зору, але міг читати, що для суду є визначальним.

За наведених обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, з підстав недоведеності з боку позивача недійсності заповіту.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.. 300, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Пікуль В.П. /підпис/ Обідіна О.І.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ Панченко О.О.