Справа 206/5429/16-ц
Провадження 2/206/152/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2017 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Портній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" до ОСОБА_1, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним,

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2016 року представник позивача Руденко Д.В. звернувся до суду з зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28 квітня 2016 року ПрАТ «УТСК» було отримано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 15 квітня 2016 року приблизна о 13 годині 30 хвилин на перехресті вулиць Карла Лібнехта та Української у м. Дніпрі за участі транспортного засобу Daewoo Sens, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_1 та транспортного засобу ВМW 525І, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 13.11.2013 року.

З інформації наданої учасниками даної дорожньо-транспортну пригоди їм стало відомо, що на момент ДТП у водія транспортного засобу Daewoo Sens, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, був Договір (Поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ номер 3590906.

Згідно інформаційної довідки з єдиної централізованої бази даних Моторного (Транспортного) страхового бюро України, транспортний засіб Daewoo Sens, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, як забезпечений не значиться, а Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ номер 3590906, значиться як не використаний (не реалізований).

07 вересня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено Договір - доручення № 1132/ю предметом якого є: залучати фізичних та юридичних осіб (потенційних Страхувальників) до співробітництва з Довірителем в галузі страхування (рекламування та пропозиція страхових послуг Довірителя, консультаційна та роз'яснювальна робота серед потенційних клієнтів); залучати фізичних та юридичних осіб, для реалізації страхових продуктів, на які Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія.» отримало ліцензію з урахуванням застережень передбачених п.п. 2.1.10. даного Договору; бути уповноваженим представником Довірителя на етапі переговорів з приводу укладання та безпосередньо укладати договори страхування, в межах повноважень, визначених даним Договором та/або окремого доручення/довіреності (видається у разі потреби).

Бланк Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ номер 3590906 для реалізації було передано Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, відповідно до накладної № 21070 від 07 вересня 2015 року, яка є повіреною особою за договором.

Згідно з п. 2.1.12 розділу 2 Договору, на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 було покладено обов'язок особисто виконувати дане йому довірителем доручення на підставі укладеного договору. Передача Повіреним прав та обов'язків третім особам за даним договором допускається у разі отримання на це письмової згоди довірителя.

При передачі договорів страхування, представником Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» заздалегідь проставляється мокрий відбиток печатки Товариства (для страхових полісів), без посвідчувального підпису, оскільки це право повіреного, яке передбачено Договором під час його реалізації. На Полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ номер 3590906 відсутній підпис Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, не зрозуміло яким чином громадянином ОСОБА_1 отримано Поліс без посвідченого підпису, ні зі сторони Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» ні зі сторони Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а отже даний факт свідчить про те, шо поліс не набрав чинності. Згідно п. 2.1.14 розділу 2 Договору, страхові платежі мали враховуватися Приватному акціонерному товариству «Українська транспортна страхова компанія» протягом двох днів з моменту їх отримання. Відповідно до довідки від 04 серпня 2016 року, страхова премія за даним Полісом на розрахункові рахунки Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» не надходила. Крім того, в відділом страхового обліку Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» проведено інвентаризацію залишків бланків сурової звітності закріплених за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та встановлено, що Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ номер 3590906 не реалізовано та знаходиться на балансі повіреної особи за договором. Ними було направлено лист на адресу Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 про проведення інвентаризації щодо залишків нереалізованих страхових продуктів Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» та повернення їх у власність Товариства. Вказаний лист залишився без розгляду. У зв'язку з наведеними обставинами листом вих. № 106 від 15 березня 2016 року Договір-доручення № 1132/ю від 07 вересня 2015 року укладеного між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було розірвано.

На підставі викладеного просять суд визнати Договір (Поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс серії АЕ номер 3590906 - недійсним (а.с.1-5).

В судовому засіданні представник позивача Руденко Д.В. позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив задовольнити. Зазначив, що поліс не було реалізовано, кошти за нього не сплачувалися. Надана копія полісу не є належним доказом, що він дійсний. Також надав письмові пояснення в яких зазначає, що на виконання умов договору-доручення № 1132-ю від 07 вересня 2015 ними було передано бланки договорів (полісів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серед яких був поліс серії АЕ номер 3590906 з метою їх подальшої реалізації. Між тим, на неодноразову вимогу подати повні звіти про реалізовані та залишки страхових продуктів, ФОП ОСОБА_2 звіти в яких було зазначено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ номер 3590906, як реалізований не подавала, кошти за реалізацію договору (полісу) на розрахункові рахунки Приватного акціонерного товариства «Українська т страхова компанія» не перераховувала. В свою чергу, звітна копія договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 3590906 Приватному акціонерному товариству «Українська транспортна страхова компанія» не повертались, у зв'язку із чим вони позбавлені права надати належним чином засвідчену копію полісу. До сьогоднішнього часу, ФОП ОСОБА_2 не відзвітувала про реалізацію Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ номер 3590906 та у відповідності не здала другий примірник оригіналу Договору (а.с.60, 95).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували та просили відмовити. Відповідач ояснив, що він є особою з інвалідністю, не може самостійно пересуватися, тому він придбав поліс в м. Дніпропетровську на перехресті вул. Калинова та пр. Правди. Там стояв автомобіль в якому продавали поліс, він під'їхав і спитав можливо зробити страховку і йому відповіли так. Чоловік сів до нього в машину заповнив поліс, він розрахувався і поїхав. Він спросив у чоловіка чи дійсний вже поліс на що йому відповіли так. Дізнався, що поліс не реалізований лише згодом, коли трапилося ДТП. Він повідомив на гарячу лінію, що трапилося ДТП. Потім зустрівся з аварійним комісаром, який бачив поліс та фіксував обставини ДТП. Оригіналу полісу у нього не має, де він не пам'ятає, можливо віддав аварійному комісару.

Представник відповідача пояснила, що у справі наявна лише копія полісу, на їх заяви оригінал надано не було. Позивачем не надано жодного доказу. Позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях. Відповідач сплатив за страховку та отримав поліс, піти у страхову компанію він не міг. Поліс на час скоєння ДТП був діючим, строк дії договору страхування не закінчився, страховик ФОП ОСОБА_2 діяв на підстави договору з ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", яка є членом МТСБУ, вважає, що підстав для визнання цього полісу недійсним у позивача немає і тому в задоволенні позову слід відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити. Пояснив, що він також передавав свій поліс страховику. Оригіналу у нього також не має, аварійний комісар витребував всі оригінали документів по раніше розглянутій справі про ДТП. Він звертався до страхової з повідомленням про ДТП, відповіді поки не отримав, оскільки розглядається ця справа в суді, виплата призупинена.

Третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України в судове засідання свого представника не направила, про дату, час, місце розгляду справи повідомлена завчасно, що підтверджується поштовим повідомленням.

Третя особа ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про дату, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини, матеріали справи, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 15 квітня 2016 року в м. м. Дніпропетровськ, вул. Карла Лібнехта, 54 сталася дорожньо-транспортна подія за участю відповідача ОСОБА_1, який керував автомобілем Daewoo Sens, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля ВМW 525I державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3

28 квітня 2016 року ОСОБА_1 повідомив Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" про обставини події транспортного засобу забезпеченого полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу (а.с.7-8).

Відповідно до постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/2400/16-п, 3/206/531/16 від 18 травня 2016 року, винним у вищевказаному ДТП визнаний ОСОБА_1, що підтверджується копією постанови суду. Постанова є чинною та набрала законної сили 31.05.2016 року ( а.с.104).

На час даної ДТП у ОСОБА_1 мав бланк поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів серії № АЕ/3590906 від 28.06.2015 року строком дії до 27.06.2016 року, копію якого він надавав разом з іншими документами позивачу для здійснення страхового відшкодування потерпілому, що підтверджується копією поліса та справою № 412-16 ( а.с.9, 96-122).

За даними централізованої бази даних МТСБУ від 17.06.2016 року поліс АЕ 3590906 страхової компанії ПрАТ "УТСК", який є діючим членом МТСБУ має статус не використаний (а.с.13).

07 вересня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір-доручення № 1132/ю, предметом якого є: залучати фізичних та юридичних осіб (потенційних Страхувальників) до співробітництва з Довірителем в галузі страхування (рекламування та пропозиція страхових послуг Довірителя, консультаційна та роз'яснювальна робота серед потенційних клієнтів); залучати фізичних та юридичних осіб, для реалізації страхових продуктів, на які Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» отримало ліцензію з урахуванням застережень передбачених п.п. 2.1.10. даного Договору; бути уповноваженим представником Довірителя на етапі переговорів з приводу укладання та безпосередньо укладати договори страхування, в межах повноважень, визначених даним Договором та/або окремого доручення/довіреності (видається у разі потреби) (а.с.14-19).

В п. 2.1 цього договору зазначені права та обов'язки сторін.

Відповідно до п.2.1.1, 2.1.2, 2.1.12, 2.1.14 договору повірений зобов'язується: здійснювати пошук потенційних страхувальників Довірителя; Поширювати достовірну інформацію про діяльність Довірителя щодо видів страхування, зазначених у Додатку № 2 до цього Договору; Належним чином заповнювати всі реквізити бланків договорів страхування, полісів, заяв, списків, квитанцій тощо; Отримувати страхові платежі за договорами страхування (полісами), укладеними за сприяння Повіреного від страхувальників згідно обраних ними видів та умов страхування з подальшим перерахуванням страхових платежів Довірителю, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідних страхових платежів, а також оформити договір страхування (поліс) та видати його не пізніше одного робочого дня з моменту отримання страхового платежу, при цьому, Повірений несе відповідальність за схоронність (збереження) страхового платежу та його своєчасне перерахування Довірителю.

З накладної № 21070 про видачу бланків страхових полісів ПрАТ УТСК видали 07.09.2015р. ФОП ОСОБА_2 257 бланків полісів, серед яких зокрема і бланк полісу № АЕ 3590906 (а.с.20, 61).

14.01.2016р., 05.02.2016р. ПрАТ УТСК на адресу ФОП ОСОБА_2 направили повідомлення про повернення залишків бланків полісів страхування, що рахуються, а саме 178 полісів ОСЦПВ та 369 полісів "Зелена картка" (а.с.21-24).

15.03.2016 року Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" направлено ФОП ОСОБА_2 повідомлення про розірвання договору-доручення № 1132/ю від 07.09.2015р. та необхідність надати остаточний звіт і направити на адресу ПрАТ "УТСК" залишки полісів, що рахуються за ФОП ОСОБА_2, а саме 155 полісів ОСЦПВ та 332 полісів "Зелена картка". З цього ж повідомлення вбачається, що відсутній номер накладної № 21070 по полісу № АЕ 3590906, які не повернуто і по яким не відзвітовано (а.с.25-30).

З довідки головного бухгалтера ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" від 04 серпня 2016 року кошти за реалізацію договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 3590906 на розрахункові рахунки ПрАТ "УТСК" не надходили, в актах виконаних робіт, укладених між сторонами, поліс, як реалізований не значиться (а.с.31).

З доповідної записки ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" від 04 серпня 2016 року та додатку до нього № 1 про звірку бланків суворої звітності по агенту ФОП ОСОБА_2, як проблемний поліс відповідача серії АЕ № 3590906 не значиться (а.с.32-40).

З відповіді ТОВ "Юніверсал Асістанс" на ім'я ОСОБА_3 вбачається, що між компанією ТОВ "Юніверсал Асістанс" та ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" було укладено договір про надання асістанських послуг по врегулюванню страхових випадків. Відповідно до умов договору вони передають всі зібрані матеріали по справі страховику та не мають права розпоряджатися ними (передавати, копіювати) ін. чином розповсюджувати на користь третіх осіб (а.с.84).

Так представник позивача ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" вважає, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів № АЕ/3590906 від 28.06.2015 року заповнений на ім'я ОСОБА_1 повинен бути судом визнаний недійсним, оскільки бланк цього полісу не був реалізований, значиться не використаним, страховий платіж за цим полісом не надходив, договір від їх імені ФОП ОСОБА_2, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності представника юридичної особи ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" за договором-дорученням не підписаний, ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" за відсутністю договору страхування не брало на себе ніяких зобов'язань, договір з ФОП ОСОБА_2 за порушення було розірвано, з чим суд не погоджується.

За приписами ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування"). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Як і будь-яке зобов'язання, страхове зобов'язання може виникати з договору або з інших підстав, які передбачені законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про страхування" страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти. Страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов'язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

Поняття договору страхування закріплено в ст. 979 ЦК України, ст. 354 ГК України та в ст. 16 Закону України "Про страхування". Так, згідно з наведеною статтею Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, договір страхування є двостороннім, оплатним, строковим, консенсуальним. Його також можна віднести до договорів про надання послуг та на користь третьої особи.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 ЦК України).

Ст. 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Ч. 2 ст. 998 ЦК України визначені додаткові підстави для визнання недійсним договору страхування. Так, за змістом цієї норми договір страхування визнається судом недійсним, якщо: його укладено після настання страхового випадку; об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Законодавець у ст. 18 Закону України "Про страхування" розмежовує поняття "укладення" договору і "набрання ним чинності". Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. У випадку, що розглядається, моментом укладення договору не є момент набрання ним чинності, оскільки він був укладений 27.06.2015 року, а набрав чинності з 28.06.2015 року, що визначено умовами договору. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Отже, невиконання страхувальником взятого на себе за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів зобов'язання щодо сплати страхового платежу не може слугувати правовою підставою для визнання такого договору недійсним.

Позивач посилається на ненадходження страхового платежу за полісом як на підставу заявлених вимог, проте з наведеного вище вбачається, що оплата або її відсутність мають правове значення виключно для встановлення моменту набрання чинності полісом, якщо інше не передбачено договором страхування, та не є підставою для визнання його недійсним в силу положень ст. ст. 203, 215, 998 ЦК України, оскільки чинне законодавство не встановлює несплату страхового платежу підставою для визнання договору страхування (полісу) недійсним.

Суд звертає увагу на те, що бланк полісу № АЕ 3590906 було передано страховому агенту ФОП ОСОБА_2, який зобов'язувався від імені та на користь ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" укладати договори страхування з фізичними та юридичними особами і в силу ст. 15 Закону України «Про страхування» мав право одержувати страхові платежі. У полісі вказано про сплату страхувальником страхового платежу, а також зазначено дату сплати та розмір страхового платежу, а тому відсутні підстави стверджувати про невнесення страхувальником страхового платежу, про що зазначає позивач. Невнесення отриманих коштів страховим агентом на рахунок страховика не впливає на дійсність оспорюваного договору страхування та є предметом виконання (неналежного виконання) договірних зобов'язань між ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" і страховим агентом ФОП ОСОБА_2

Судом встановлено, що оспорюваний поліс був переданий уповноваженій на його укладання особі ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" - страховому агенту, який не надавав жодної інформації щодо полісу, в тому числі і про його втрату. Неналежне виконання своїх обов'язків уповноваженою позивачем особою, а саме не надання інформації стосовно реалізації полісу, не є доказом того, що даний поліс не був реалізований та не може слугувати підставою його недійсності.

Крім того в актах позивача ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" не зазначено, що поліс відповідача серії АЕ/3590906 є проблемним і що по ньому звітів не надавалося.

Наведене свідчить про відсутність визначених законом підстав для визнання полісу недійсним, позивач не надав жодних доказів недотримання вимог законодавства України щодо укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ст .29 ЗУ "Про страхування" договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до цього Закону договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі:

1) якщо його укладено після страхового випадку;

2) якщо предметом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили.

Позивач посилається на ст. 215 ЦК України де вказано - Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі

Суд дійшов висновку, що позивач не надав прямих, достовірних доказів, які б підтвердили не додержання відповідачем загальних правил встановлених ЦК України та інших Законів на момент вчинення договору страхування 27.06.2015 року.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що договір страхування є законним, укладеним, підстав для визнання недійсним полісу №АЕ/3590906 від 27.06.2015 року, як форми внутрішнього договору страхування немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 15, 16, 18, 29 Закону України "Про страхування", ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212- 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков