ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області, Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просило скасувати арешт, накладений постановами відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області від 21 березня 2012 року на належне ОСОБА_6 майно, а саме: комплекс будівель загальною площею 413 кв. м та земельну ділянку площею 293,40 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_1; скасувати арешт, накладений постановою Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ (далі - Кіровське ВДВС Кіровоградського МУЮ ) від 14 листопада 2011 року на належну ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Посилався на те, що обтяження вказаного майна відповідно до договорів іпотеки від 12 листопада 2007 року № PML-K00/002/2007 та від 18 серпня 2008 року № PM-SME021/378/2008 у нього виникло раніше ніж обтяження, накладені вказаним процесуальним рішенням, а тому позивач має пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок майна, яке знаходиться в іпотеці.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеку, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що сформовано станом на 01 липня 2015 року, за реєстраційним номером обтяження 12304434, зареєстровано 22 березня 2012 року реєстратором Кіровоградської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про відкриття виконавчого провадження б/н від 21 березня 2012 року, згідно з якою було накладено арешт на невизначене майно, тобто все нерухоме майно, що належить ОСОБА_6, а не на комплекс будівель загальною площею 413,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та земельну ділянку площею 293,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, як стверджує позивач.

Відомості щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на праві власності, накладеного постановою б/н від 14 листопада 2011 року Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ взагалі відсутні, а наявна лише постанова Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ про відкриття виконавчого провадження 33143340 від 06 липня 2012 року, реєстраційний номер обтяження 12746264, що зареєстровано 17 липня 2012 року реєстратором Кіровоградської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, відповідно до якої було накладено арешт на вказану вище квартиру.

Також апеляційний суд дійшов висновку, що отримавши від відділу примусового виконання рішень відмову зняти арешт з майна ОСОБА_6, позивач (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») як сторона виконавчого провадження відповідно до ст. 383 ЦПК України мав право звернутися зі скаргою до суду на дії посадових осіб відділу щодо відмови зняти арешт, а не з позовом про зняття майна з-під арешту (скасування арешту).

Крім того, позивач, вимагаючи скасувати арешт, накладений постановою від 14 листопада 2011 року Кіровського ВДВС, та не надавши копії зазначеної постанови, пояснив, що виконавче провадження за цією постановою вже знищено, постанова про арешт виносилася у виконавчому провадженні, в якому позивач не був стороною виконавчого провадження (не було стороною і Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»), а стягувачем було КП «Кіровоградтепло», але позову до цього стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не пред'являло, хоча саме в інтересах цього стягувача, що не заперечує представник позивача, накладався арешт.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 18 серпня 2008 року між ОСОБА_6 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ 021/378/2008.

Відповідно до п. 2 кредитного договору ОСОБА_6 отримав кредит у сумі 645 000 доларів США двома траншами: перший транш - 429 867,36 доларів США на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором; другий - 215 132,64 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 18 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір наступної іпотеки № РМ-SМЕ021/378/2008, згідно з яким позичальник передав в іпотеку банку комплекс будівель загальною площею 413,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та земельну ділянку загальною площею 293,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфеля та договору про відступлення права вимоги від 29 квітня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» відповідно до ст. ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_6

12 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір № МL-К00/002/2007, за яким останній отримав кредит в сумі 122 561,25 грн на споживчі цілі зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 12 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № РМL-К00/002/2007, згідно з яким позичальник передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору про відступлення права вимоги від 20 липня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» відповідно до ст. ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки між ПАТ «ОТП Банк», позичальником та іпотекодавцем.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет договору наступної іпотеки від 18 серпня 2008 року № РМ-SМЕ 021/378/2008, а саме нерухоме майно: земельну ділянку площею 293,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права укласти договір купівлі-продажу з третьою особою - покупцем із застосуванням процедури, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час укладення правочину щодо відчуження вищевказаного предмета іпотеки. Надано право ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на отримання документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки - земельної ділянки площею 293,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором від 12 листопада 2007 року № МL-К00/002/2007 у розмірі 375 518 грн 72 коп, а саме: заборгованість за кредитом - 103 693 грн 34 коп, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7 870 грн 28 коп., пені - 263 955 грн 10 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 50 загальною площею 49,55 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири з відстрочкою платежу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П. 09 грудня 2005 року за реєстровим № 9206, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з укладенням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на час укладення правочину.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про заставу» передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, про арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Однак, вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 212, 214 ЦПК України не з'ясував, чи виникло у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» переважне право на іпотечне майно, чи порушене право заставодержателя накладенням арешту, чи не перевищує вартість предмета застави розмір заборгованості боржника заставодержателю, а також не взяв до уваги копію витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, в якому містяться відомості про реєстрацію обтяження на підставі постанови Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 14 листопада 2011 року, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак