АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3520/17 Справа № 202/3800/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є.,

при секретарі Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 06 березня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спадкового майна та стягнення компенсації,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 06.03.2017р. ухвалено визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/8 частину будинку №36 «а» по вул.Оренбургська у місті Дніпро з будівлями та спорудами, а за ОСОБА_3 - на 3/8 частини, стягнути за ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 19295грн.49коп. компенсації вартості ? частини автомобіля «ДЕУ ЛАНОС», №62263 АН, та причепу «ЗАЗ 8101», №24430АА, та 5945грн.02коп. на повернення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила скасувати вказане рішення суду, посилаючись на його невідповідність вимогам закону. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила змінити рішення в частині розміру судових витрат.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування чи зміни.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, 09.09.1976р.н., її батьком є ОСОБА_6 а матірю ОСОБА_7 Після укладення шлюбу прізвище ОСОБА_5 змінено на «Балабан» (а.с.4 т.1).

За відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу зареєстровано шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_3 - 24.03.1984р. (а.с.6т.1).

09.03.2013р. ОСОБА_6 помер (а.с.3 т.1). Судом першої інстанції встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась на ? частину автомобіля «ДЕУ ЛАНОС», №62263 АН, причепу «ЗАЗ 8101», №24430АА та на ? частину житлового будинку №36 «а» по вул.Оренбургська у місті Дніпропетровськ.

21.05.2013р Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою справу після смерті ОСОБА_6 заведено спадкову, за матеріалами якої із заявами про прийняття спадщини звернулись: 21.05.2013р. - його дочка ОСОБА_2 та 30.08.2013р. - його дружина ОСОБА_3 У звязку з тим, що правовстановлюючі документи на автомобіль та причеп оформлені на імя ОСОБА_6, за відповідними заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вказаною нотаріальною конторою 30.10.2013р. їм видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини кожної з них на автомобіль «ДЕУ ЛАНОС», №62263 АН, та на причеп «ЗАЗ 8101», №24430АА. Крім того, того ж дня ОСОБА_3 видано право власності на ? частину вказаних автомобіля та причепу як на частку спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу з ОСОБА_6 (а.с.69 95 т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що автомобіль та причеп перебувають у володінні та користуванні ОСОБА_3, спадкоємиця ОСОБА_2 позбавлена можливості ним користуватись та вимагала компенсації вартості її частки у майні. Виходячи із визначеної висновком судово-автотоварознавчої експертизи вартості автомобіля та причепу, суд першої інстанції на підставі вимог ст.ст.183,364,1216,1218,1226,1261 ЦК України ухвалив рішення про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 19295грн.49коп. компенсації вартості ? частини автомобіля «ДЕУ ЛАНОС», №62263 АН, та причепу «ЗАЗ 8101», №24430АА, з припиненням її права власності з дня отримання компенсації.

Свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку №36 «а» по вул.Оренбургська у місті Дніпропетровськ не видавалось, оскільки правовстановлюючі документи на нього оформлені на ОСОБА_3 та на її сестру ОСОБА_4 Так, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.09.1998р. житловий будинок №36 «а» по вул.Оренбургська у місті Дніпропетровськ належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.120 т.1). Право власності на вказаний будинок виникло на підставі його будівництва. Зокрема, рішенням виконкому Індустріальної ради м.Дніпропетровськ від 18.02.1994р. змінено межі земельної ділянки №36 по вул.Оренбургська у місті Дніпропетровськ, залишено у користуванні ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 687кв.м., за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 закріплено 200кв.м. з наданням останнім дозволу на будівництво жилого будинку (а.с.182 т.). Рішенням виконкому Індустріальної ради м.Дніпропетровськ від 28.08.1998р. затверджено акт приймання в експлуатацію двоповерхового житлового будинку №36 «а» по вул.Оренбургська у місті Дніпропетровськ та вирішено оформити право власності на нього за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із закріпленням земельної ділянки площею 360кв.м. (а.с.188,189 т.1). Згідно технічного паспорту, складеного 19.05.1998р., двоповерховий житловий будинок №36 «а» по вул.Оренбургська у місті Дніпропетровськ складався з двох квартир загальною площею 272,6кв.м., житловою площею 121,8кв.м., а домоволодіння - з навісу «Б», вбиральні «В» та інших споруд «1-10, І» 1997 року побудови (а.с.171-175 т.1). За відомостями Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012р. право власності на житловий будинок №36 «а» по вул.Оренбургська у місті Дніпропетровськ зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.253 т.1). Згідно технічного паспорту, складеного 10.08.2015р., домоволодіння №36 «а» по вул.Оренбургська у місті Дніпропетровськ складалось з двохквартирного житлового будинку з ганками, навісу «Б», вбиральні «В» - 1997року побудови та вбиральні «Г», літнього душу «Д» 2010 року побудови та інших споруд «1-10, І (а.с.70-75 т.2).

Враховуючи встановлені обставини про будівництво ? частини житлового будинку №36 «а» по вул.Оренбургська у місті Дніпропетровськ у період зареєстрованого шлюбу подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ст.ст. 1216,1218,1226,1261 ЦК України ухвалив рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/8 його частину у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 та на 3/8 його частин - за ОСОБА_3, у тому числі, на 1/8 частину у порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6 та ? частину як на частку спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу з ОСОБА_6

Твердження ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду першої інстанції безпідставні, суперечать вимогам закону та встановленим судом обставинам. Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на не визначення судом частки ОСОБА_4 у домоволодінні та виключення її з розподілу судових витрат не можуть бути прийняті до уваги, оскільки предметом даного судового спору щодо визначення спадкового майна була частина спірного домоволодіння, набутого ОСОБА_6 як подружжям за час шлюбу зі ОСОБА_3, та визначення спадкової частки після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 залучена до участі у справі лише як співвласник спірного домоволодіння. Оскільки вона не входила до кола спадкоємців ОСОБА_6, суд першої інстанції обґрунтовано не вирішував питань ні щодо її прав, ні щодо покладення на неї судових витрат. Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що спірний житловий будинок побудований нею та сестрою ОСОБА_4 разом з їх батьками на належній останнім земельній ділянці ще до шлюбу з ОСОБА_6 суперечать наявним у матеріалах справи доказам про те, що вказаний будинок побудовано на земельній ділянці, відокремленій від земельної ділянки батьків у передбаченому законом порядку. Шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстровано ще 24.03.1984р. і як на час надання дозволу на будівництво спірного житлового будинку 18.02.1994р., так і на час затвердження акту приймання його в експлуатацію 28.08.1998р. та видачі свідоцтва про право власності на нього 15.09.1998р. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі аж до смерті останнього, проживали у вказаному житловому будинку та вели спільне господарство. На підтвердження зазначених обставин відповідну довідку квартального комітету безпосередньо надано самою ОСОБА_3 (а.с.80 т.1), а технічними паспортами житлового будинку його рік побудови визначений як 1997 рік (а.с.171-175 т.1. а.с. 70-75 т.2). Та обставина, що правовстановлюючі документи на будинок з двох осіб подружжя були оформлені лише на одного з них ОСОБА_3 не свідчать про її індивідуальне право на нього. Зокрема, правовстановлюючі документи на автомобіль та причеп оформлені також лише на одного з подружжя ОСОБА_6, однак ОСОБА_3 не оспорювала статус вказаного майна як набутого майна подружжя у період шлюбу та після смерті чоловіка добровільно отримала відповідні свідоцтва про право власності та про право на спадщину. Розмір компенсації за належну ОСОБА_11 частку автомобіля та причепу визначено судовою експертизою. Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на не врахування непрацюючого стану автомобіля та на те, що експерт його не бачив, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки саме ОСОБА_3 ухилилась від надання його для огляду експерту та для визначення його стану (а.с.11-13,31,51-53,60,64,68,69,79- 83,90-104 т.1). Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на неврахування при присудженні грошової компенсації розміру її пенсії та наявності у неї пятьох онуків не можуть бути прийняті до уваги, оскільки розмір компенсації дійсно не є значним, доказів неможливості її сплати апеляційна скарга не містить, а обовязок виховувати та утримувати онуків, у першу чергу, лежить на їх батьках. Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на начебто допущені судом порушення норм процесуального права безпідставні, оскільки таких порушень не допущено. Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд зобовязаний сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи і вказаних вимог суд першої інстанції фактично дотримався. Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на не врахування судом при ухваленні рішення прав та інтересів інших осіб, які не є спадкоємцями ОСОБА_6, та які не заявляють про такі порушення, прийняті до уваги бути не можуть.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні судових витрат безпідставні. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто, судові витрати мають бути понесені по справі, у якій ухвалено рішення, і вони мають документально підтверджені. У звязку з цим посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на необхідність вирішення питання щодо судових витрат, які понесені по іншій справі (за позовом ОСОБА_4П.), безпідставні. Крім того, саме вказаною правовою нормою передбачено документальне підтвердження понесення судових витрат, відсутність якого виключає їх присудження з другої сторони. Підстав для стягнення зі ОСОБА_3 витрат на попередню оплату експертизи, яка фактично не була проведена, суд першої інстанції не вбачав та пропонував отримати їх в експертній установі. Доказів щодо відмови останньої у повернення сплачених сум апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції за доводами апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.