Справа № 465/5721/15 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/880/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ПрАТ «СК «Лафорт» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_2) 7276 (сім тисяч двісті сімдесят шість) гривень 08 коп. відшкодування матеріальної шкоди, 500 (п'ятсот) гривень витрат за проведення автотоварознавчого дослідження та 1000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди, разом 8776 (вісім тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 08 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_2) судові витрати на відшкодування судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення прийнято необґрунтовано з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що суд повинен був залучити до участі у справі як третю особу Моторне (транспортне) страхове бюро України, оскільки останнє у відповідності до ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 37 ЦПК України є правонаступником ПрАТ «СК «Лафорт». Зазначає, що достовірно відомо про те, що позивач звернувся у страхову компанію, але відсутні будь-які докази того, що позивач не отримав страхового відшкодування. Крім цього, зазначає, що висновок №4561 експертного товарознавчого дослідження по заяві ОСОБА_4, складений 20.01.2014 року, не є належним та допустимим доказом визначення розміру спричиненої шкоди внаслідок ДТП, оскільки у висновку зазначено, що дослідження проведено 01.11.2013 року, тобто через рік після ДТП. Крім цього, огляд транспортного засобу під час такого дослідження проводився без відповідача чи його представника.

В судове засідання відповідач та представник третьої особи не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України, те, що інтереси відповідача в судовому засіданні захищав представник, а також у матеріалах справи містяться дані про ліквідацію третьої особи без правонаступництва (а.с. 95-98).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, позивача - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 22, 23, 1166, 1187 ЦК України та задовольняючи позов частково, - виходив з того, що ОСОБА_2 31.10.2012 року о 18:00 год. на вулиці Виговського 34, в м. Львові керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Бенс» д.н.з. НОМЕР_3, при зміні напрямку руху, повертаючи ліворуч, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «ЗАЗ-ДЕО» д.н.з.НОМЕР_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим завдав матеріальну шкоду. Згідно постанови Франківського районного суду м.Львова № 465/9515/2012 від 25 грудня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаного ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_4, що належить ОСОБА_4, отримав механічні пошкодження. Згідно Висновку судового експерта ОСОБА_5 №4561 експертного автотоварознавчого дослідження проведеного за заявою позивача від 20 січня 2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4 складає 7276 гри. 08 коп. Згідно з полісом № АВ /3235178 від 04.05.2012 року відповідач ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власник транспортного засобу «Мерседес Бенс» д.н.з. НОМЕР_3 у ПрАТ «СК «ЛАФОРТ», яка 22.02.2016 року припинила діяльність внаслідок визнання банкрутом. Позивач скористався своїм правом подати позов до ОСОБА_2, щодо залучення в якості співвідповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України відмовився. Судом встановлено, що дані кошти позивачу не були відшкодовані ні страховою компанією, ні відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд вважав, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, на суму 7276,08 грн. та 500 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження. Суд дійшов, також, висновку, що внаслідок пошкодження автомобіля позивачу було заподіяно моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку із пошкодженням майна та витратою часу для проведення ремонту автомобіля та неможливістю користуватися автомобілем під час проведення ремонту, але з врахуванням розумності та справедливості оцінив її в сумі 1000 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків не спростовують.

Як вбачається із матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано 31.10.2012 року мала місце ДТП, за участю транспортних засобів, якими на відповідних правових підставах володіли сторони. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, автомобіль позивача було пошкоджено (матеріали справи про адміністративне правопорушення №465/9151/2012 Франківського районного суду м.Львова, зокрема, Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача).

Вартість матеріального збитку заподіяного автомобілю позивача становить 7276,08 грн., що визначено спеціалістом автотоварознавцем (висновок №4561 від 20.01.2014 року а.с. 9-24). Додатково позивач вимушено сплатив 500 грн. для проведення такого дослідження, у зв'язку із необхідністю визначення вартості матеріального збитку, що теж слід вважати понесеними ним збитками (товарний чек а.с. 25). Винуватцем ДТП та, як наслідок винуватцем спричинення шкоди, - є відповідач, що підтверджується, зокрема, і постановою у справі про адміністративне правопорушення №465/9151/2012 Франківського районного суду м.Львова від 25.12.2012 року (а.с. 30).

Відповідач оскаржив рішення суду вважаючи, що: за вказану заподіяну шкоду повинна відповідати не він, як винуватець ДТП, а страхова компанія, у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким він керував, а у випадку її ліквідації МТСБУ; крім цього, у нього виникли сумніви щодо належності визначення вартості шкоди спеціалістом товарознавцем, оскільки дослідження ним проведено через значний період часу та без виклику його як сторони ДТП чи його представника. Останнім основним доводом скарги є те, що зважаючи на факт звернення позивача до страхової компанії за час її існування у нього знову ж є сумніви чи не отримано страхове відшкодування позивачем та чи вказаний позов не є способом отримати подвійне стягнення за одну і ту ж шкоду.

Колегія суддів вважає, такі доводи відповідача безпідставними.

По-перше, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається, також, і з інших двох Правових позицій Верховного Суду України, окрім тієї на яку вірно послався суд першої інстанції, що прийняті у порядку передбаченому п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов'язковими до застосування, а саме у Постановах, що прийняті у справах № 6-954цс16 від 26.10.2016 року та № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року, - право потерпілого (позивача) на відшкодування шкоди її заподіювачем (відповідачем) є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Що стосується доводів з приводу можливо неналежності проведення оцінки заподіяної шкоди автомобілю позивача, то, як вбачається із матеріалів даної справи (висновок авто товарознавця №4561 від 20.01.2014 року а.с. 9-24, у якому міститься, зокрема, протокол огляду транспортного засобу а.с. 17 та фототаблиця а.с. 13-16) та справи про адміністративне не правопорушення № 1326/9415/2012 (схема місця ДТП із переліком видимих пошкоджень транспортного засобу а.с. 2 справи про адміністративне правопорушення) при співставленні пошкоджень встановлених у справі про адміністративне правопорушення та спеціалістом товарознавцем такі співпадають, тому підстав вважати, що спеціалістом визначено розмір шкоди враховуючи і інші пошкодження транспортного засобу, позивача, що не були причинені у ДТП - немає.

Крім цього, вказані доводи слід вважати голослівними, зважаючи, також, і на те, що відповідачем своїх жодних доказів з приводу вартості заподіяної матеріальної шкоди автомобілю позивача не представлено, а крім цього жодних клопотань з цього приводу з метою здобуття таких не заявлено ні у суді першої, ані у суді апеляційної інстанції.

Що стосується можливого отримання страхового відшкодування позивачем заподіяної у ДТП шкоди від страхової компанії, то вказане є лише припущеннями відповідача, доказів чого знову ж не представлено як і клопотань про витребування таких.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу - відхилити, рішення ж суду як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: М.М. Шандра

Н.Л. Шумська