АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

21 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Синявському Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння»

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року позивач, вважаючи, що її звільнення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, проведено незаконно та безпідставно, просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, поновити її на посаді головного бухгалтера Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння».

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що підстави з яких її звільнено, а саме: неналежне виконання посадових обов'язків та інші грубі порушення трудових обов'язків, у тому числі пов'язаними з порушеннями фінансової дисципліни при здійсненні платежів, не є одноразовим грубим порушенням. Звільнення відбулося без отримання письмових пояснень та в період її перебування у відпустці, що свідчить про не дотримання відповідачем порядку застосування дисциплінарних стягнень

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено та поновлено позивача на посаді головного бухгалтера Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» (далі - ДП «КБ» АО»).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Вказав, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Факт грубого порушення позивачем фінансової дисципліни підтверджується висновком аудиторського звіту спеціального призначення ТОВ «Аудиторська фірма «Блискор гарант» від 21.06.2016. Взяті до уваги судом доповідні записки та розпорядження ОСОБА_1 на ім'я керівництва підприємства є неналежними доказами. Також судом неправильно досліджено та оцінено докази у справі щодо перебування ОСОБА_1 на день звільнення у відпустці. Поновивши ОСОБА_1 на роботі, суд вийшов за межі позовних вимог, чим порушив ч. 1 ст. 11 ЦПК України, оскільки позивач просила суд поновити її на посаді, а не на роботі. Крім того, як на підставу скасування судового рішення посилався на те, що судом безпідставно не застосовано норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, а саме ч. 2 ст. 235 КЗпП України. Зазначив, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі суд повинен був вирішити питання про виплату компенсації за час вимушеного прогулу.

Посилаючись на те, що рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» - Розовик С.В. апеляційну скаргу підтримав, з підстав наведених в ній, та просив задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, просили в задоволені апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» № 186-к від 21.06.2016 року позивача ОСОБА_1 звільнено з займаної посади головного бухгалтера Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП допускається звільнення головного бухгалтера та інших відповідальних працівників підприємства за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

При вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано завдану чи могло бути завдано шкоду (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

У наказі № 186-к від 21.06.2016 року про звільнення ОСОБА_1 зазначено, що виходячи з аналізу фактів викладених у службових записках начальника фінансового відділу ОСОБА_4 від 19.05.2016 та головного бухгалтера ОСОБА_1 від 20.05.2016 № 100, а також враховуючи доповідну записку заступника головного бухгалтера ОСОБА_5 від 14.06.2016 року, встановлено факт неналежного виконання головним бухгалтером ОСОБА_1 покладених на неї обов'язків, передбачених п. 2.1, п. 2.5, п. 2.6, п. 2.8, п. 2.11 ст. 2 Посадової інструкції головного бухгалтера, затвердженої 10.04.2014 та п.п. 1 п. 3.1 ст. 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «КБ» АО», затверджених наказом від 30.09.2013 № 316, а також ряд інших грубих порушень трудових обов'язків, в тому числі пов'язаних з порушенням фінансової дисципліни при здійсненні платежів, що загалом підтверджується висновком аудиторського звіту спеціального призначення ТОВ «Аудиторська фірма «Блискор гарант» від 21.06.2016 № 02-01/01-16.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи наказ по підприємству від 10.06.2016 № 282 «Про оголошення головному бухгалтеру ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани», керуючись положеннями п.п. 4.1 ст. 4 Посадової інструкції головного бухгалтера, затвердженої 10.04.2014, п.п. 2 п. 7.1 ст. 7 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «КБ» АО», затверджених наказом від 30.09.2013 № 316, положеннями п. 7.2, 7.5, 7.6, ст. 7, п.п. 1 - 4, 5, 8, 13 п. 7.7 ст. 7 Статуту підприємства, п.п. 7.9.13, п. 2.1 ст. 2 Контракту від 12.04.2016 № 23-к/16, п. 1 ст. 41, п. 7 ст. 43-1, ст. 47 КЗпП України, ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідачами не доведено факту звільнення ОСОБА_1 за одноразове грубе порушення трудової дисципліни, трудових обов'язків, не встановлено її вини, звільнення проведено під час перебування позивача у відпустці, у зв'язку із чим визнав звільнення позивача незаконним і на підставі частини першої статті 235 КЗпП України поновив його на роботі.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки до такого висновку суд дійшов з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права.

За приписами п. 1 ст. 41 КЗпП для звільнення працівника важлива наявність факту одноразового грубого порушення трудових обов'язків з його боку.

Крім того, звільнення з підстав п.1 ст. 41 КЗпП є дисциплінарним стягненням, і тому власником або уповноваженим ним органом мають бути додержані правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, передбачені ст. 147-1, 148 і 149 КЗпП.

Так, по-перше, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надане право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) цього працівника. По-друге, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше від 1 місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше 6 місяців з дня вчинення проступку. По-третє, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмового пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни застосовується лише одне дисциплінарне стягнення, яке оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під підпис.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивача звільнено з дотриманням вимог п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення, оскільки такі доводи спростовуються наказом про звільнення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 звільнено за неналежне виконання покладених на неї обов'язків, передбачених п. 2.1, п. 2.5, п. 2.6, п. 2.8, п. 2.11 ст. 2 Посадової інструкції головного бухгалтера, п.п. 1 п. 3.1 ст. 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «КБ» АО», а також ряд інших грубих порушень трудових обов'язків, в тому числі пов'язаних з порушенням фінансової дисципліни при здійсненні платежів.

Крім того, матеріали справи не містять доказів додержання відповідачем порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбачені ст.147-1, 148 і 149 КЗпП.

Отримавши 21.06.2016 висновок аудиторського звіту спеціального призначення ТОВ «Аудиторська фірма «Блискор гарант» № 02-01/01-16, відповідач в той же день видав наказ про звільнення без додержання порядку щодо отримання від порушника письмового пояснення.

Також, судом вірно враховано положення частини другої статті 41 КЗпП України, за приписами якої розірвання трудового договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не була ознайомлена з наказом № 174-к від 14 червня 2016 року про визнання таким, що втратив чинність наказ № 167-к від 10.06.2016 «Про надання відпустки головному бухгалтеру ОСОБА_1.» (а.с. 20).

В день видання вказаного наказу ОСОБА_1 перебувала на лікарняному (а.с. 22).

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд першої інстанції правильно застосував положення частини першої статті 235 КЗпП України, відповідно до якої у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Як зазначено в мотивувальній частині рішення, питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 11 ЦПК України, не розглядалося, оскільки позивачем такі вимоги не заявлялися. Рішення суду позивачем не оскаржувалося.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

Всі висновки суду першої інстанції повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/12575/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3278/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.