АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11.11.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно - будівельна компанія «Інтербудінвест» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест» на свою користь суму заборгованості в розмірі 614373 грн. 83 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №8/756/35/13 від 15.10.2013 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Українська спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича корпорація «Укрреставрація», про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та застосування наслідків недійсності правочину задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 23.02.2011 № 29-а-23, укладений між ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест» та ОСОБА_2 Застосовано наслідки недійсності договору купівлі-продажу майнових від 23.02.2011 № 29-а-23, укладеного між ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест» та ОСОБА_2 Стягнуто з ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 749557 грн. 80 коп. та судовий збір у сумі 4939 грн. 50 коп. та витрати позивача, пов'язані з явкою до суду та залучення свідка, у сумі 3888 грн. 09 коп.. Однак, вказане рішення суду відповідачем не виконано, у зв'язку з чим, позивач просив на підставі ст.625 ЦК України стягнути вказані суми, розраховані останнім за період з 09.11.2013 по 13.06.2015.

Справа № 757/20839/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3212/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2016 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно - будівельна компанія «Інтербудінвест» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат- відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду у зв'язку із порушенням норм матеріального права, внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Так, позивач посилався на те, що судом першої інстанції невірно застосована норма матеріального права, а саме ст. 625 ЦК України, оскільки рішенням суду, яке не виконується стягнуто на його користь грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди, тобто вказане зобов'язання зводиться до сплати грошей, а відтак його можна назвати грошовим. У зв'язку з тим, що відповідач рішення не виконує, а кошти, які стягнуто вказаним рішенням суду знецінюються, позивач вважає, що застосування до вказаним правовідносин ст. 625 ЦК України є доцільним та таким, що відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.10.2013 рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №8/756/35/13 від 15.10.2013 скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м.Києва від 06.12.2012 у цивільній справі №22/2605/2792/12 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс». Українська спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича корпорація «Укрреставрація», про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та застосування наслідків недійсності правочину. Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Українська спеціальнанауково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича корпорація «Укрреставрація», про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та застосування наслідків недійсності правочинів задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 23.02.2011 №29-а-23, укладений між ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест» та ОСОБА_2 Застосовано наслідки недійсності договору купівлі-продажу майнових прав від 23.02.2011 №29-а-23, укладеного між ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест» та ОСОБА_2, стягнуто з ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 749 557 грн. 80 коп. та судовий збір у сумі 4 939 грн. 50 коп. та витрати позивача, пов'язані з явкою до суду та з залученням свідка, у сумі 3 888 грн. 09 коп. Дане рішення суду набрало законної сили 08.11.2013 (а.с.66-69)

На підставі вказаного рішення суду Оболонським районним судом м. Києва позивачу видано два виконавчі листи №8/756/35/13.

Постановами старшого державного виконавця Печерською районною відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві КравцовоїО.С. від 17.06.2016 вказані виконавчі листи №8/756/35/13 з примусового виконання вказаного рішення Оболонського районного суду м. Києва про стягнення з ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «Інтербудінвест» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 749 557 грн. 80 коп. та судового збору у сумі 4939 грн. 50 коп. та витрат позивача, пов'язаних з явкою до суду та з залученням свідка, у сумі 3 888 грн. 09 коп. повернуті стягувачу ОСОБА_1 без виконання у зв'язку з відсутністю у боржника майна та коштів, на які можливо звернути стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання передбаченого ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою вказаної статі передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12). Зобов'язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.).

Разом з тим не є грошовими зобов'язання, в яких грошові знаки використовуються не в якості засобу погашення грошового боргу, а виконують роль товару: зобов'язання передачі грошей, що випливають з угод обміну валюти, опціону, купівлі-продажу монет і банкнот, зобов'язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні, передати перевізником банкноти за договором перевезення та ін. З огляду на це, положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до зазначених відносин.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Як роз'яснив Верховний Суд України в Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

Стаття 625 ЦПК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами інших, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

У вказаній справі спір виник у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та застосування наслідків недійсності правочинів, що не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 ЦК України, отже спірні правовідносини виникли з приводу виконання судового рішення.

Разом з тим, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», оскільки вказаний закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Враховуючи вищевикладене, до вказаних правовідносин не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання передбаченого ст. 625 ЦК України, так як спірні відносини виникли з приводу виконання рішення суду, а не з приводу прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказана правова позиція суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15, та у постанові від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15, який за правилами статті 360-7 ЦПК має враховуватися судом при розгляді справи. Отже, розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позовної заяви повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним у справі доказам, і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи наведені позивачем в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді: