Справа № 578/186/16-ц
провадження № 2/578/1/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
08 лютого 2017 року Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.
секретаря судового засідання Литвин А.В.
відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним - ОСОБА_1
з викликом свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснопілля цивільну справу позовного провадження
за зустрічним позовом ОСОБА_1
про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, -
У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення майна за договором зберігання.
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, у якому просила:
1.Встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в період з 1 листопада 2007 року по квітень 2008 року та з серпня 2011 року по 1 лютого 2013 року.
За ухвалою суду від 8 лютого 2017 позов ОСОБА_6 залишено без розгляду у відповідності до п. 3 частини першої статті 207 ЦПК України.
У судових засіданнях позивач за зустрічним позовом позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав. Звернула увагу суду на те, що до того, як ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про повернення майна за договором зберігання, вона зі змістом кредитного договору не ознайомлювалась, оскільки в цьому не було потреби, а повністю довіряла ОСОБА_6, з яким проживала однією сім'єю та вела спільне господарство, та й відповідач ніколи їй його не показував, вона навіть не знала де він його зберігає. Для неї було несподіванкою побачити в договорі інформацію, що на момент придбання ними вказаних вище речей відповідач ніби - то фактично проживав АДРЕСА_2, що не відповідає дійсності. Станом на 18.09.2011 року вони проживали разом АДРЕСА_1. Наполягала на поділу майна згідно запропонованого переліку.
Відповідач за зустрічним позовом заперечив проти задоволення позовних вимог, у судовому засіданні 16.06.2016 суду надав пояснив, що дійсно підтримував з ОСОБА_1 відносини чоловіка та жінки, однак, на його переконання, вони не проживали однією сім'єю, меблі, побутову техніку та інше майно придбавав для власних потреб і певний час зберігав за місцем проживання ОСОБА_1
Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання 08.02.2017 повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 74 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло.
Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 158,169, 197, 224 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/.
Допитані судом за клопотанням позивача ОСОБА_1 свідки дали такі покази.
Свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона є матір'ю позивача. 18.10.2007 її донька ОСОБА_1 у барі смт. Краснопілля познайомилася з молодим чоловіком ОСОБА_6, між ними швидко розвивались відносини, а вже з 01.11.2007 останній прийшов до них жити, ще пригадала, у кімнаті ОСОБА_1 на той час робився ремонт, і вони вирішили купити спальню. Кошти за меблі їй дала ОСОБА_1, а свідок особисто віднесла їх у магазин до ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 то жили, то не жили разом, розходилися тричі. Перший раз ОСОБА_6 уходив навесні 2008 р., після чого ОСОБА_1 підтримувала з ним відносини, вони багато часу спілкувалися по телефону. Пригадала, що третій раз сходилися восени 2011 р. Через 2-3 неділі після спільного проживання купили у м. Суми побутову техніку, а старі речі, що належали свідку, винесли в сарай. Вони спали разом, разом їздили у гості до родичів у м. Лебедин, разом робили у магазині покупки. Свідок ствердила, що ОСОБА_6 увійшов у їхню сім'ю на правах зятя. Про те, що ОСОБА_6 куплені речі привозив до неї додому за місцем мешкання ОСОБА_1 на зберігання, свідку нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_5 суду показала, що працює приватним підприємцем з продажу меблів у смт. Краснопілля, і їй відомо, що у 2007 році ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у її магазині купили собі спальню, при розмові з нею поводили себе як подружжя, гроші за меблі приносила мати ОСОБА_1 Працівник магазину Цедрик викликався за місцем проживання ОСОБА_1 на зборку гарнітуру.
Допитані судом за клопотанням відповідача ОСОБА_6 свідки дали такі покази.
Свідок ОСОБА_3 суду показав, що йому відомо про відносини між ОСОБА_6та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки. ОСОБА_6 у 2007 р. жив у свідка на квартирі, потів повідомив, що буде переходити жити до ОСОБА_1, буде купляти спальню. За місцем їх мешкання у смт. Краснопілля він був у гостях декілька разів. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 жили як співмешканці з 2007 по 2013 чи 2014 роки, але який саме період проживали разом, точно не зміг пригадати. Ствердив, що вони часто сварилися. Відомо зі слів ОСОБА_6, що побутову техніку купляли разом.
Свідок ОСОБА_2 суду показав, що ОСОБА_6 з 2007 по 2009 роки працював у нього на фірмі, і йому відомо, що ОСОБА_6 у кінці 2007 р. познайомився з жінкою на ім'я ОСОБА_1, певний час проживав у неї в смт. Краснопілля, у той період ОСОБА_6 щось купляв коштовне, бо просив видати заробітну плату наперед, в 2011 р. останній оформляв кредит і просив у свідка кошти на погашення відсотків.
Заслухавши учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно статті 3 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статей 15 та 16 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Оцінюючи докази, суд виходить з положень статей 10, 60 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, доведеність не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за проживанням за адресою: АДРЕСА_1, розлучена /копії ас. 50-51, 60/.
Відповідач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, зі слів розлучений /копії ас. 5-6/.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що в період часу з 1 листопада 2007 року по квітень 2008 року та з серпня 2011 року по 1 лютого 2013 року вона з відповідачем проживали у квартирі її матері за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.
Дані ствердження позивача частково визнав в судовому засіданні і відповідач ОСОБА_6 Не оспорюючи факту проживання за адресою, на яку вказує позивач, та здійснюючи разом придбання меблів та побутової техніки, іншого майна, він не вважав, що проживав у вказаний період з ОСОБА_1 однією сім'єю. Заперечував проти ведення спільного господарства та спільного бюджету.
Разом з тим, на підтвердження даних стверджень позивача в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5
Так, свідок ОСОБА_4, мати позивача, яка підтвердила той факт, що в період часу з 1 листопада 2007 року по квітень 2008 року та з серпня 2011 року по 01 лютого 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Разом купляли меблі та побутову техніку і користувалися купленими речами разом.
Свідок ОСОБА_5 підтвердила той факт, що у 2007 р ОСОБА_1 та ОСОБА_6 разом купляли спальний гарнітур і розмістили меблі за адресою проживання ОСОБА_1
Свідок ОСОБА_3 також підтвердив той факт, що ОСОБА_6 у 2007 р. пішов проживати до ОСОБА_1, що вони разом опікувалися питаннями побуту, купували меблі.
Згідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України /далі СК України/, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Відповідно до частини четвертої статті 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом та таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до п. 5 частини першої статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період часу з 1 листопада 2007 року по квітень 2008 року та з серпня 2011 року по 1 лютого 2013 року.
У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано.
Тому в цій частині позов підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 74 СК України, якщо чоловік, жінка проживають однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їй на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.
Відповідно до статті 63 СКУкраїни: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 69 СК України передбачено що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.
Судом встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім'ю без реєстрації шлюбу в період з 1 листопада 2007 року по квітень 2008 року та з серпня 2011 року по 1 лютого 2013 року.
Суд вважає, що означені речі являються об'єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки були придбані в період їх спільного проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу, а саме в період з 1 листопада 2007 року по квітень 2008 року та з серпня 2011 року по 01 лютого 2013 року.
На даний час виникло питання щодо поділу спільного майна.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
П. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
У п. 23 зазначеної постанови Пленум Верховного Суду України звернуто увагу судів на те, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Згідно п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Згідно п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, поділ спільного майна подружжя», що вартість майна що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.
В судовому засіданні в даній справі сторони не заявляли клопотання про призначення експертизи для визначення вартості означеного вище майна.
Відповідно до статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу має право на одержання від інших співвласників грошової та іншої матеріальної компенсації вартості його частини.
Так, згідно статті 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1. частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2. річ є неподільною; 3. спільне володіння і користування майном є неможливим; 4. таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Частина третя статті 372 ЦК України визначає, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Судом встановлено, що спірне майно знаходиться за адресою проживання Позивача: АДРЕСА_1; Відповідач спірним майном не користується, фактично проживає за іншою адресою у м. Суми.
Також, судом встановлено, що різниця у вартості частки майна становить 294 грн., грошову суму 294 грн., необхідну для виплати Відповідачу вартості його частки у спірному майні позивачем ОСОБА_1 було внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА в Сумській області, що підтверджується квитанцією № 0.0. 662268810 від 01.12.2016, яка долучена до матеріалів справи.
Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статтей 60, 137 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, враховуючи визнання відповідачем вартості спірного майна, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Встановлено, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп. Ця обставина підтверджується квитанцією /ас. 46/. Пред'явлений нею зустрічний позов задово-лений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_6 на користь позивача належить стягнути судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1102 грн. 40 коп.
Керуючись статями 3, 10, 11, 58-61, 79, 88, 158,169,197, 209, 212, 214-215, 217-218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1 листопада 2007 року по квітень 2008 року та з серпня 2011 року по 01 лютого 2013 року.
Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 наступні речі:
-спальний гарнітур «Антоніна», який складається з ліжка шириною 1,6 м., двох тумбочок, комоду, туалетного столику, пуфа матрацного та шафи шириною 1,6 м., вартістю 3 200,00 грн.;
-мікрохвильову піч SAMSUNG G-271 ER/BWT вартістю 929,00 грн.;
-пилосос SAMSUNG VCC 4141 вартістю 689,00 грн.
-фільтр сетевой АРС R1-RS /1 роз/ вартістю 149,00 грн.;
-копмлект супутникового телебачення, який складається з супутникової антени, 3 конвекторів, 2 супутникових ресиверів та кабелю загальною вартістю 1 300,00 грн.
В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власностю, виділити у власність ОСОБА_1 наступні речі:
- спальний гарнітур «Антоніна», який складається з ліжка шириною 1,6 м., двох тумбочок, комоду, туалетного столику, пуфа матрацного та шафи шириною 1,6 м., загальною вартістю 3 200,00 грн.;
В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власностю, виділити у власність ОСОБА_6 наступні речі:
- мікрохвильову піч SAMSUNG G-271 ER/BWT вартістю 929,00 грн.;
- пилосос SAMSUNG VCC 4141 вартістю 689,00 грн.;
- фільтр сетевой APC RI -RS /1 роз/ вартістю 149,00 грн.;
- копмлект супутникового телебачення, який складається з супутникової антени, З конвекторів, 2 супутникових ресиверів та кабелю загальною вартістю 1 300,00 грн., а усього майна на загальну суму 5 405 грн.
Повернути ОСОБА_6 з депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області 294 (двісті дев'яносто чотири) гривні 00 коп. як частка майна.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 1102 /одну тисячу сто дві / гривні 40 копійок судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуто Краснопільським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, а саме: апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Скарга подається до Апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя А.І.Косар