Справа № 603/688/16-ц
Провадження № 2-п/603/2/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" лютого 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська заяву ОСОБА_1

про перегляд заочного рішення Монастириського районного суду від 11 січня 2017 року по справі

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів,

за участю:

заявника (відповідача) ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), про стягнення аліментів на утримання дитини: дочки - Софії, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 700 грн. на дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття.

11.01.2017 року Монастириським районним судом Тернопільської області по даній справі винесено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки - Софії, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 (сімсот) грн. 00 коп. на дитину щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття..

Не погодившись з вказаним судовим рішенням 03.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про його перегляд та скасування.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що про день, час та місце розгляду справи він не знав і не міг знати, оскільки жодної судової повістки не отримував відповідно до ч. 1 ст. 74 та ч. 1 ст. 76 ЦПК України.

Окрім цього ОСОБА_2 в поданій заяві зазначає, що не згідний з розміром аліментів, який хоче щомісячно стягувати на свою користь позивач та вважає, що він повинен бути зменшений судом в звязку з тим, що не враховано всі обставини, які беруться судом до уваги при визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст. 182 СК України, а саме, матеріальне становище платника аліментів так як він є безробітним та не має доходу і тому не може забезпечити сплату щомісячно аліментів у розмірі 700 грн. 00 коп. В підтвердження вказаного надав суду довідку ПФУ форми ОК5.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свої заявлені вимоги про перегляд заочного рішення Монастириського районного суду від 11.01.2017 року підтримав повністю з підстав зазначених в заяві, просить скасувати дане заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку зменшивши стягнення з нього аліментів до 500 грн.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти скасування заочного рішення заперечила, просила залишити його в силі, оскільки об'єктивних підстав для його скасування немає.

Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи заявника ОСОБА_1, пояснення та заперечення позивача ОСОБА_2, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Підставою для перегляду заочного рішення є обставини, що свідчать про поважність причини неявки в судове засідання, докази, що їх підтверджують, а також докази, що можуть вплинути на ухвалене заочне рішення, тобто докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача (пункти 3, 4 ч. 2 ст. 229 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 231 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:

1) залишити заяву без задоволення;

2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Заочне рішення, відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд погоджується з твердженням ОСОБА_1 про те, що він не одержував судових повідомлень про виклик до суду проте не погоджується з тим, що останній не був повідомлений про розгляд справи з наступних підстав.

Так, ОСОБА_1 за місцем його реєстрації, вул.Галицька 7 м.Монастириська Тернопільської області надсилались рекомендованими листами судові повістки про виклик до суду на 21.12.2016 року (а.с.18), 28.12.2016 року (а.с.22), проте дані повідомлення, згідно довідок поштового звязку, вручені ОСОБА_1 не були та повернуті до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (повідомлення відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Тернопільській області а.с.9 про місце реєстрації ОСОБА_1М.). У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Окрім зазначеного, судом додатково вживались заходи щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи, а саме останній повідомлявся про те, що розгляд справи відбудеться 11.01.2017 року о 14 год. у приміщенні Монастириського районного суду за адресою м.Монастириська вул.Шкільна 4 про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Свобода» від 04.01.2017 року №1 (3141) (а.с.25).

Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 копію заочного рішення отримав 26.01.2017 року за місцем своєї реєстрації вул.Галицька 7 м.Монастириська Тернопільської області про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.31) та подав заяву про перегляд заочного рішення Монастириського районного суду від 11.01.2017 року в якій місцем свого проживання зазначив адресу місця своєї реєстрації, а саме, вул.Галицька 7 м.Монастириська Тернопільська область.

Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об'єктивно перешкоджають явці в судове засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами (додаватись до заяви про перегляд заочного рішення).

Таких поважних причин які б були підтверджені документально відповідними доказами ОСОБА_1 суду не надано та судом не здобуто, а тому суд, в звязку з наведеним, приходить до переконання, що ОСОБА_3 ухилявся від отримання судових повідомлень про виклик до суду.

Також суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1, що при винесенні заочного рішення суд не враховував його матеріальне становище відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України, а саме, що він є безробітним та не має доходу так як при винесенні заочного рішення та визначенні розміру аліментів суд в мотивувальній частині рішення врахував відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір та невідоме місце роботи чим допускав, що ОСОБА_1 не працює та доходів не одержує проте є здоровою, працездатного віку особою, що дає йому змогу працювати, отримувати дохід та утримувати (надавати матеріальну допомогу) своїй дочці. Будь-яких доказів щодо спростування даних фактів ОСОБА_1 суду не надано.

Твердження ОСОБА_1 про те, що згідно ст.180 СК України не враховано те, що батьки зобовязані спільно утримувати дитину до досягнення нею повноліття не відповідає дійсності.

Так, ухвалюючи заочне рішення суд в мотивувальній частині згідно ст. 141 СК України зазначив, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дітей.

Суд, виходячи з положень вищевказаної статті та враховуючи рівність прав позивача та відповідача щодо утримання дитини відповідно до ст. 180 СК України в мотивувальні частині заочного рішення при визначенні розміру аліментів враховував вік дитини та встановлений Державою прожитковий мінімум для дітей відповідного віку на момент звернення позивача з позовною заявою у відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, який згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01.05.2016 року складав 1531 грн., що є меншим за половину встановленої Державою суми , а з 01.01.2017 року 1689 грн., що значно менше за половину встановленої Державою суми.

В судовому засіданні також досліджувались документи подані ОСОБА_1, а саме, Довідка видана відділом соціальних виплат Монастириської РДА від 01.02.2017 року №181, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 здійснює догляд за особою похилого віку, що досягла 80-річного віку і одержує компенсаційні виплати як особа що не працює (не вчиться) в розмірі по 25 грн. кожного місяця з серпня 2016 року по січень 2017 року.

Дана довідка при винесенні судом заочного рішення не могла братись до уваги так як даний доказ в матеріалах справи був відсутній із-за неявки відповідача в судове засідання та ігнорування ним отримання судових викликів, про що вище зазначалось судом.

Дана довідка свідчить про те, що ОСОБА_1, здійснюючи догляд за особою похилого віку, що досягла 80-річного віку, ніде не працює та отримує компенсаційні виплати в сумі 25 грн. 00 коп. кожного місяця, проте даний факт (не працює, відсутній дохід) при винесенні заочного рішення судом враховувався, про що зазначалось вище.

Згідно розяснень Верховного Суду України викладених в Узагальненні щодо «Практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» (Лист від 01.05.2007 року), визнано правильною практику тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК України, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У звязку з вищенаведеним суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Монастириського районного суду від 11.01.2017 року, залишити без задоволення.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без задоволення суд зазначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).

З огляду на викладене та керуючись ст. 231 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Монастириського районного суду від 11 січня 2017 року - залишити без задоволення.

Ухвала окремо від рішення суду, відповідно до ст. 293 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Тернопільської області у загальному порядку - протягом 10 днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення ухвали - протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_4