Провадження № 2/638/139/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Котяш Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

встановив:

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом ОСОБА_2, в якому просить розірвати договір довічного утримання від 26 листопада 2014 року, укладений між нею та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 3284.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що між нею та відповідачем 26 листопада 2014 року укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого позивачем було передано відповідачу у власність належна їй квартира, а відповідач зобовязана надавати позивачу довічне утримання. Відповідач умови договору не виконує, допомоги не надає, у звязку з чим позивач вимушена звернутися до суду.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила розірвати договір довічного утримання, оскільки з грудня 2014 року відповідачем не виконуються умови договору.

Відповідач 24.01.2017 року та 21.02.2017 року належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду в судове засідання не зявилась про причини своєї неявки не повідомила. В попередніх судових засіданнях представник відповідача заперечувала проти позову, посилаючись на те, що умови договору відповідачем виконувалися до березня 2015 року, після чого позивач відмовилася від допомоги з боку відповідача. Разом з цим, відповідач продовжує виконувати договір та сплачує комунальні послуги. Вважала, що підстави для його розірвання відсутні.

Суд, вислухавши доводи позивача , дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 26 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, згідно умов якого ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 у власність квартиру за адресою: м.Харків, вул.Єсеніна, б.1 житловою площею 19,0 кв. м., загальною площею 36, 2 кв.м., а ОСОБА_2 Р зобовязана надавати позивачу довічне утримання, надаючи їй довічно та безкоштовно користуватися зазначеною квартирою, а також зобовязалася : оплачувати щомісячно вартість комунальних послуг, а також міського та мобільного телефонного звязку ; у разі хвороби позивача, відповідач повинна забезпечити необхідними медикаментами, створити умови для спеціального догляду за хворою на дому або поставити питання про госпіталізацію до медичного закладу, залучати фахівців за фахом; надавати матеріальну допомогу у формі регулярного забезпечення продуктами харчування та предметами побутового призначення. Сторони оцінили вартість харчування, догляду та необхідної допомоги за місяць в сумі 800 грн.

18 березня 2015 року позивач потрапила у лікарню з діагнозом ішемічний інсульт. З 18 березня 2015 року по 21 березня 2015 року позивач знаходилась на лікуванні в Харківській міській лікарні швидкої та невідкладної медичної ім. проф.. ОСОБА_4. 23 березня 2015 року позивач за власним рішенням перейшла на лікування до Лікувально-диагнозтичного центру «Лоритом».

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Згідно з частиною 1 статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке ним передане, і має право вимагати його повернення.

Проте взяті на себе за договором довічного утримання зобовязання відповідач належним чином не виконувала .

Так, ОСОБА_2 оплатила комунальні послуги в березні 2015 року в розмірі 445,00 грн., в квітні 2015 року 428,45 грн., травні 2015 року 357 грн., червні 2015 року 357 грн., липні 2015 року 354 грн., серпні 2015 року 212 грн., вересні 2015 року 239.50 грн., жовтні 2015 року 408 грн., листопаді 2015 року, 600 грн., грудні 2015 року 562 грн. Також оплачувала послуги телефонного звязку Укртелеком за березень 2015 року 50 грн., травень 2015 року - 140 грн., червень 2015 року - 50 грн., червень 2015 року - 70 грн.

Суми витрат відповідача на продукти харчування підтверджено квитанціями Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» у таких розмірах: 517,92 грн. (квитанція від 08.07.2015 року), 568,42 грн. (квитанція від 17.08.2015 року), 588,52 грн. (квитанція від 15.09.2015 року), 437,12 (квитанція від 12.10.2015 року), 211,42 грн. (квитанція від 14.11.2015 року).

Також відповідач оплачувала лікування позивача в Харківській міській лікарні швидкої та невідкладної медичної ім. проф. ОСОБА_4., де ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні з 18 березня 2015 року по 21 березня 2015 року з діагнозом ішемічний інсульт, про що свідчать квитанції на купівлю в аптеках ліків за вказаний період, що містяться в матеріалах справи, а також сплачувала послуги медичної сестри за цілодобовий догляд. 23 березня 2015 року позивач за власним рішенням перейшла на лікування до Лікувально-диагнозтичного центру «Лоритом». Все лікування в Лікувально-диагнозтичному центрі «Лоритом» сплачено позивачем самостійно.

Після звернення позивача до суду відповідач також частково виконувала умови договору довічного утримання та частково надавала особисту допомогу, про що свідчать квитанції.

Свої обовязки за договором довічного утримання ОСОБА_2 виконувала в повному обсязі лише в липні-жовтні 2015 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердили ту обставину, що між сторонами на теперішній час склалися неприязні стосунки та відповідач не надає позивачу допомогу згідно умов договору.

До показів свідка ОСОБА_7, яка в судовому засіданні пояснила про виконання відповідачем умов договору, суд відноситься критично, оскільки вона є матір»ю відповідача, а відтак, може бути особою заінтересованою в розгляді зазначеної справи.

Доказів того, що договір довічного утримання виконувався у період з грудня 2014 року по березень 2015 року та надавалась особиста допомога в повному розмірі, указаному в договорі, матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розірвання договору довічного утримання від 26 листопада 2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем через неналежне виконання відповідачем умов договору довічного утримання.

Таким чином, суд вважає , що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 26 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 3284.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -