АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2016/16-ц Номер провадження 22-ц/786/420/17Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що 25.12.2013 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний Договір № IKCASHSTG.208679.001, позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у вигляді строкового кредиту у розмірі 50620,00 грн. на споживчі потреби, строком до 24 грудня 2016 року. Проте, внаслідок неналежного виконання відповідачем свої зобов'язання, щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, виникла заборгованість за Кредитом, яка станом на 27.04.2016 року становила 40664,78 грн.

З урахуванням наведеного прохали стягнути з відповідача на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором №IKCASHSTG.208679.001 від 25.12.2013 року, що становить 40664,78 грн., а саме: поточна заборгованість за кредитом - 10787,35 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 18290,77 грн.; поточна заборгованість за процентами - 0,01 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 493,82 грн.; прострочена заборгованість по комісії - 2768,24 грн.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача - Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку»- заборгованість за кредитним договором №IKCASHSTG.208679.001 від 25.12.2013 року в сумі 40664,78 грн., що складається з: 10787,35 грн. - заборгованість за кредитом; 18290,77 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 0,01 грн. - поточна заборгованість за процентами; 493,82 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 2768,24 грн. - прострочена заборгованість по комісії.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 1378,00 грн. (а.с.61-63).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 22.11.2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення задоволено.

Заочне рішення, ухвалене 20.09.2016 року Полтавським районним судом в цивільній справі № 545/2016/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано. Справу призначено до розгляду (а.с.107-109).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08.12.2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» поточну заборгованість за кредитним договором №IKCASHSTG.208679.001 від 25.12.2013 року в сумі 10787,35 грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» щодо стягнення з ОСОБА_4 простроченої заборгованості за кредитом, поточної заборгованості за процентами, простроченої заборгованості за процентами та простроченої заборгованості по комісії відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, судові витрати в сумі 1012,42 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, судові витрати в сумі 365,58 грн. (а.с.135-137).

З цим рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВБР» про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитом, поточної заборгованості за процентами, простроченої заборгованості за процентами, простроченої заборгованості за комісією та пені в розмірі 29877,43 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити, в решті рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що судом не було взято до уваги, що відповідачем в період, коли вже була введена тимчасова адміністрація сплачувались кошти на погашення заборгованості, а це свідчить про те, що реквізити для погашення кредитної заборгованості за договором не змінювались, а тому вважають, що у Банку відсутні намагання перекласти вину щодо прострочення на Позичальника, а позовні вимоги щодо стягнення заборгованості відлягають до задоволення.

У поданих суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача зазначав, що вимоги позивача стосовно повернення грошових коштів не містять жодних розрахунків та їх нормативного обґрунтування, а в позовній заяві формально зазначені лише суми заборгованості, які мають бути стягнуті на користь позивача.

Вказує, що у справі відсутні докази про направлення позивачем та отримання позичальником повідомлення про зміну реквізитів банківського рахунку, а наявність у справі вимоги про погашення заборгованості, на думку представника відповідача, не є належним доказом, оскільки не містить даних про реквізити банку для такого погашення.

З урахуванням наведеного прохав у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу не визнав та прохав її відхилити з підстав, наведених у запереченнях на скаргу.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 25.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_4 укладено Кредитний Договір №IKCASHSTG.208679.001 (а.с.15-17).

Згідно до п. п.1.1.-1.10 Кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді строкового кредиту у розмірі 50620,00 грн. на наступні цілі: споживчі потреби 49000,00 грн.; 150,00 грн. - сплата комісії; 1470,00 грн. - оплата винагороди Банку, строком до 24 грудня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% річних. Відповідно до п.1.5,1.6 позичальник сплачує банку комісію за надання фінансового інструменту в розмірі 1470,00 грн. у день укладення кредитного договору та комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 3,00% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати, а відповідач зобов'язався щомісячно, в період сплати, передбачений кредитним договором, надавати Банку кошти для погашення заборгованості у розмірі встановленого графіком погашення, зазначеного в п.2.5. Кредитного договору.

Сторони погодили умови даного договору та засвідчили свою згоду підписами на кожному його аркуші.

Як додаток до даного кредитного договору в матеріалах справи міститься Графік погашення кредиту, із зазначенням кінцевого терміну повернення коштів - до 24.12.2016 року, з яким ОСОБА_4 ознайомилась, що засвідчила своїм підписом (а.с.18).

Окрім того, до договору було долучено Таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, яка також підписана сторонами (а.с.18-19, зворот).

Банк свої зобов'язання за Кредитним Договором №IKCASHSTG.208679.001 від 25.12.2013 року виконав у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 330112 від 25.12.2013 року, та позичальник ОСОБА_4 отримала 49000,00 грн., що підтверджується її особистим підписом (а.с.20).

27.11.2014 року Правлінням Національного банку України було винесено постанову №743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до категорії неплатоспроможних» (а.с.4).

21.12.2015 року Правлінням Національного банку України було винесено постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» №914 (а.с.25).

У подальшому, 22.12.2015 року Виконавчою Дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку» (а.с.26). 22.12.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було винесено відповідний наказ №441 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку» (а.с.27).

17.11.2015 року позивачем було направлено відповідачу вимогу щодо сплати заборгованості, яка утворилась через порушення терміну виконання зобов'язань, та роз'яснено, що у разі невиконання вимог у 30-денний строк з дати отримання даної вимоги, уся заборгованість буде вважатися простроченою та повідомлено про намір Банку звернутися з позовом до суду щодо примусового стягнення заборгованості (а.с.24).

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань перед Банком

за договором №IKCASHSTG.208679.001 від 25.12.2013 року, станом на 27.04.2016 року позивачем було нараховано заборгованість, що складає 40664, 78 грн., а саме :

-10787,35 грн. - поточна заборгованість за кредитом;

-18290,77 грн. - прострочена заборгованість за кредитом;

-0,01 грн. - поточна заборгованість за процентами,

-493,82 грн. - прострочена заборгованість за процентами;

-2768,24 грн. - прострочена заборгованість по комісії (а.с.5-14):

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що кредитор у визначений договором спосіб не повідомив боржника про зміну реквізитів банку для сплати коштів на погашення кредиту, внаслідок чого боржник не міг виконувати зобов'язання по кредитному договору, тому прострочення боржника не настало, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає лише поточна заборгованість, та у задоволення вимог про стягнення простроченої заборгованості за кредитом, поточної заборгованості за процентами, простроченої заборгованості за процентами та простроченої заборгованості по комісії необхідно відмовити з наведених підстав.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та чинного законодавства.

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Як зазначено вище та вбачається, з матеріалів справи, 27.11.2014 року Правлінням Національного банку України було винесено постанову №743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до категорії неплатоспроможних»; 21.12.2015 року Правлінням було винесено постанову №914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» та в подальшому, 22.12.2015 року Виконавчою Дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку» та того ж дня, 22.12.2015 року, Фондом було винесено відповідний наказ за №441 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банк».

Відповідно до ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічну норму містить ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України. суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Зі змісту наведених вище постанов Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не вбачається, що при віднесенні ПАТ «ВБР» до категорії неплатоспроможних, відкликанні його банківської ліцензії та початку процедури ліквідації змінювались його банківські реквізити.

Окрім того, з розрахунку заборгованості від 27.04.2016 року вбачається, що відповідачем здійснювались платежі на погашення суми заборгованості, як після віднесення ПАТ «ВБР» до категорії неплатоспроможних, відкликання його банківської ліцензії так і після початку процедури ліквідації, а саме: 24.12.2014 року - 3100,00грн.; 07.02.2015 року - 1000,00 грн.; 14.02.2015 року - 1000,00 грн.; 14.03.2015 року - 1500,00 грн.; 25.03.2015 року - 2100,00 грн.; 26.03.2015 року - 3400,00 грн.; 28.05.2015 року - 2500,00 грн.; 26.06.2015 року - 1500,00 грн.; 25.07.2015 року - 800,00 грн.; 29.08.2015 року - 2000,00 грн.; 05.09.2015 року - 1000,00 грн.; 25.12.2015 року - 2900,00 грн.; 25.03.2016 року - 4000,00 грн.; 31.03.2016 року - 5400,00 грн.

також, внесення відповідачем платежів, у вказаний період підтверджується наданими копіями квитанцій на відповідні суми (а.с.130-131).

З наведеного вбачається, що посилання відповідача на неможливість вчасно здійснювати платежі на погашення заборгованості за кредитним договором була обумовлена ніби - то неправомірними діями самого кредитора, оскільки позивач у визначений договором спосіб не повідомив боржника про зміну реквізитів банку для сплати коштів на погашення кредиту, є безпідставними, а тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за кредитом, поточної заборгованості за процентами, простроченої заборгованості за процентами та простроченої заборгованості по комісії підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині.

За приписом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги банку про дострокове повернення боржником суми кредиту, у зв'язку з прострочення повернення чергової частини, є обґрунтованими.

Разом із тим колегія суддів не погоджується з розміром такої заборгованості, оскільки, відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З прохальної частини позовної заяви вбачається. що Банк просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість у розмірі 40664,78 грн., та яка складається з: поточна заборгованість за кредитом - 10787,35 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 18290,77 грн.; поточна заборгованість за процентами - 0,01 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 493,82 грн.; прострочена заборгованість по комісії - 2768,24 грн.

Проте, при додаванні складових суми заборгованості, її розмір становить 32340,19 (10787,35+18290,77+0,01+493,82+2768,24) грн.

Оскільки позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача поточної заборгованості за кредитом у розмірі 10787,35 грн. задоволена місцевим судом, то до стягнення з ОСОБА_4 на користь Банку підлягає також: прострочена заборгованість за кредитом - 18290,77 грн.; поточна заборгованість за процентами - 0,01 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 493,82 грн.; прострочена заборгованість по комісії - 2768,24 грн., на загальну суму 21552,84 грн.

Окрім того, оскільки рішення місцевого суду в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, підлягає скасуванню та позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, колегія судів приходить до висновку, що судові витрати необхідно розподілити з урахуванням наведених обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що Банком при подачі позову до сплати підлягав судовий збір у розмірі 1378,00 грн., за подачу апеляційної скарги ПАТ «ВБР» було сплачено 1113,66 грн. (а.с.163).

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 2491,66 грн.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог або змінити рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку», - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» щодо стягнення з ОСОБА_4 простроченої заборгованості за кредитом, поточної заборгованості за процентами, простроченої заборгованості за процентами, простроченої заборгованості по комісії та в частині розподілу судових витрат, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_4 про стягнення простроченої заборгованості за кредитом, поточної заборгованості за процентами, простроченої заборгованості за процентами та простроченої заборгованості по комісії, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за кредитним договором № IKCASHSTG.208679.001 від 25.12.2013 року в сумі 21552,84 (двадцять одна тисяча п'ятсот п'ятдесят дві гривні 84 коп.) грн., що складається з: 18290,77 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 0,01 грн. - поточна заборгованість за процентами; 493,82 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 2768,24 грн. - прострочена заборгованість по комісії.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» судовий збір у розмірі 2491,66 (дві тисячі чотириста дев'яносто одна гривня 66 коп.) грн.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун