Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 320/9858/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Дараган Л.В.
Номер провадження 22-ц/778/535/17 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

Спас О.В.

Суддів Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 01 листопада 2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, відповідач ОСОБА_4 біля будинку № 88 по вул. Бабушкіна в м. Мелітополі Запорізької області вчинила конфлікт, в ході якого пошкодила каменем належний йому автомобіль «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1.

Внаслідок пошкодження автомобіля позивачу завдано матеріальну шкоду в розмірі 5510,00 грн. За проведення автотоварознавчої експертизи ним сплачено 600,00 грн., а також йому завдана моральна шкода, яку він оцінив у 1000,00 грн., оскільки пошкодженням автомобіля йому завдані психічні хвилювання та відновлення автомобіля потребує багато часу, що порушує його звичайний порядок життя.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 6110,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги та не оцінив у сукупності з іншими доказами наданий ним висновок спеціаліста № 119/11 від 20.11.2015 року щодо наявності пошкоджень на автомобілі та не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтверджували пошкодження автомобіля відповідачем, натомість надав переваги показанням інших свідків, які зазначене спростовували. Крім того, оскільки у справі відсутній висновок судового експерта, тому відсутні підстави для допиту експерта ОСОБА_8, однак суд зазначене залишив поза увагою та показання експерта прийняв як доказ у справі. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов ОСОБА_3

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися.

Апелянт та його представник про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм судових повісток 04 та 05 січня 2017 року.З клопотаннями про відкладення судового засідання з повідомленням про поважність причин неявки до апеляційного суду не звернулися.

Разом з цим, представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 надана заява про відкладення розгляду справи з тих підстав, що вона, як представник зайнята в іншому судовому засіданні в Херсонському апеляційному суді.

Судова колегія відхилила заявлене клопотання. При цьому, апеляційний суд виходив з того, що у відповідності до ст. 27 ЦПК України участь в судовому засіданні є правом особи, яка бере участь у справі. Суд не вбачив підстав для відкладення розгляду справи в порядку ч. 1 ст. 305 ЦПК України, оскільки згідно даної норми процесуального права, судове засідання відкладається в разі неявки в судове засідання за клопотанням особи, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Проте, з наданого клопотання вбачається, що представник ОСОБА_9 реалізувала надане йому ст. 27 ЦПК України право брати участь в судовому засіданні на власний розсуд, обравши для себе участь в іншому судовому засіданні і в іншій справі. Сама відповідач ОСОБА_4 із клопотанням про відкладення судового засідання з повідомленням про поважність причин неявки до апеляційного суду не звернулася Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого 02 вересня 2015 року Центром ДАІ 2306, власником легкового автомобіля «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_3 (а.с. 4).

Згідно висновку про результати перевірки за матеріалом ЖЄО № 17484 від 01 листопада 2015 року без ознак кримінального правопорушення, складеного дільничним інспектором міліції Мелітопольського МВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_10, від 03 листопада 2015 року № 10768, перевірку за повідомленням ОСОБА_3 припинено. Також у висновку вказано, що 01 листопада 2015 року до Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що 01 листопада 2015 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, його малознайома ОСОБА_4, знаходячись біля будинку № 88 по вул. Бабушкіна в м. Мелітополі Запорізької області, вчинила конфлікт, в ході якого пошкодила належний йому автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», в кузові сріблястого кольору, державний номер НОМЕР_1. В ході розгляду даного матеріалу здійснювався виїзд за місцем виниклої події, де була опитана ОСОБА_4, яка повідомлення ОСОБА_3 не підтвердила, а пояснила, що він був ініціатором конфлікту, при цьому будь-яке належне йому майно вона не псувала. В подальшому при опрацюванні отриманої заяви встановлено, що очевидцем події була жінка на ім'я ОСОБА_7 (інших анкетних даних не відомо), яка в телефонній розмові повідомила, що вона знаходиться в м. Запоріжжі за місцем роботи. (а.с. 5).

Згідно звіту спеціаліста автотоварознавчого дослідження № 119/11 від 20 листопада 2015 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1, станом на дату оцінки складає 5510,00 грн. (а.с. 6-8).

Згідно додатків та фототаблиці до звіту спеціаліста автотоварознавчого дослідження № 119/11 від 20 листопада 2015 року, на автомобілі «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1, малися механічні пошкодження заднього бамперу, капоту і правої боковини. (а.с.9-14).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_3 зазначав, що 01.11.2015 року ОСОБА_4 пошкодила його автомобіль, а тому йому спричинена матеріальна та моральна шкода.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України на позивача покладений обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких, шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зі змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що для відшкодування шкоди за правилами ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (житія, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків,коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

В порушення вимог даної статті, позивач ОСОБА_3 не надав доказів того, що пошкодження автомобіля здійснене саме відповідачем ОСОБА_4, як і не надав доказів, які пошкодження отримав автомобіль та чи існує причинний зв'язок між наявною шкодою та неправомірними діями завдавача шкоди ОСОБА_4

Суд першої інстанції правомірно визнав неналежним та недопустимим доказом наданий позивачем звіт товарознавчого дослідження № 119/11 від 20.11.2105 року. Даний звіт містить лише визначення матеріальної шкоди у зв'язку з пошкодженням автомобіля, однак які пошкодження, механізм та характер їх нанесення, час їх виникнення, в даному звіті не визначені та не відображені. Відсутні такі відомості і в висновку Мелітопольского МВ УМВС України за повідомленням ОСОБА_3 Протокол огляду автомобіля відсутній, а тому позивачем не доведено, що пошкодження автомобіля відбулося саме 01.11.2015 року, які пошкодження автомобіля спричинені автомобілю та чи існує причинний зв'язок між наявними пошкодженнями автомобіля і протиправною поведінкою ОСОБА_4

Відповідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За цих обставин доводи апеляційної скарги про те, що суд не визнав висновок товарознавчого дослідження № 119/11 від 20.11.2105 року допустимим та належним доказом є безпідставними.

Правильний висновок суду першої інстанції і щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди. Судом вірно застосовані норми ст. 23, 1167 ЦК України, роз'яснення, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно яких, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки, доказів на підтвердження своїх позовних вимог про відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди ОСОБА_3 не надав, причинний зв'язок між виною відповідача та спричиненням матеріальної та моральної шкоди позивачу ним не доведений, судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Інші докази апеляційної скарги відносно того, що суд неправильно оцінив показання свідків не спростовують висновків суду про відсутність доказів спричинення шкоди позивачу відповідачем, оскільки не дають підстав для висновку про невідповідність їх вимогам ст.ст. 57-61, 63 ЦПК України або про неправильність їх дослідження, оцінки чи порушення процесуального порядку допиту свідків та інше. Дані доводи зводяться до висловлення незгоди, зокрема, з показаннями допитаних судом свідків, а також містять не процесуальну їх переоцінку з точки зору позивача, що не може братися до уваги.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: