Справа № 163/184/17
Провадження № 2/163/110/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И В :

19 січня 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Свій позов мотивує тим, що 04 грудня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Vento», реєстраційний номерний знак LC 66314, під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля марки «Део Ланос», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, під безпосередньо його керуванням. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження. Любомльський районний суд Волинської області постановою від 14 грудня 2016 року визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні зазначеної ДТП та притягнув його до адміністративної відповідальності. Згідно висновку експерта №1233 спричинена автомобілю позивача шкода становить 22774, 86 гривень.

В судове засідання позивач не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позов підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що він позов визнає.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 грудня 2016 року о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та керуючи автомобілем марки «Volkswagen Vento», реєстраційний номерний знак LC66314, на перехресті вулиць Володимирська та Дружби в місті Любомль Волинської області, рухаючись по другорядній дорозі не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Део Ланос», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок якого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП, та притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, факти, встановлені при розгляді справи про адміністративні правопорушення, є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи.

Згідно висновку ПП «АС ЕКСПЕРТ» №1233 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «Део Ланос», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, пошкодженого в результаті ДТП, складає: 22774 (двадцять дві тисячі сімсот сімдесят чотири гривні) 86 копійок.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

При цьому, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним.

Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2097цс16.

Відповідач у своїй заяві до суду позов визнав, що в силу ст.ст. 60, 61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у даній справі, а саме: сума сплаченого судового збору та витрати на проведення експертизи, на підтвердження яких позивачем були надані квитанції, при цьому без врахування витрат за послуги банку в сумі 16 гривень.

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В порушення вищезазначених норм, позивачем по справі, не надано суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про надання правової допомоги, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 209,212, 214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 22774 (двадцять дві тисячі сімсот сімдесят чотири гривні) 86 копійок відшкодування завданої майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на експертизу у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду О.С. Павлусь