Справа № 0907/2-6606/2011
Провадження № 22-ц/779/418/2017
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.М.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 травня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

В липні 2011 року заступник керуючого Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Банк «Фінанси та кредит») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №94/08-К17 від 25 січня 2008 року, за умовами якого відповідач отримав 10 000 грн в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими договором. Виконання зобовязань за даним кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_4 від 25 січня 2008 року. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 станом на 07 червня 2011 року мав заборгованість в сумі 36 422, 85 грн (7 349 грн по сплаті кредиту, 2 250 грн по сплаті процентів, 26 823,85 грн - пеня). Просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості по кредитному договору від 25 січня 2008 року в сумі 36 422, 85 грн та судових витрат.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 травня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в солідарному порядку заборгованість у розмірі 36 422 гривні 85 коп. за кредитним договором №94/08-К17 від 25.01.2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в солідарному порядку, 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 365 грн витрат по оплаті судового збору.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального права.

Апелянт зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачем належним чином виконувалися умови договору в частині повідомлення його про невиконання боржником свого боргового зобовязання, що унеможливило виконання ним своїх поручительських обовязків в строки передбачені договором і стало наслідком виникнення великої пені, сплата котрої необґрунтовано та незаконно покладено йому в обовязок.

Також вказав що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Просить заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 травня 2012 року скасувати.

Оскільки рішення суду оскаржено лише відповідачем ОСОБА_4, тому воно переглядається апеляційним судом лише в частині, що стосується прав, інтересів та обовязків апелянта. В іншій частині рішення суду не переглядається.

Вислухавши представника апелянта, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №94/08-К17 від 25 січня 2008 року, відповідно до якого банк надав позичальнику в тимчасове користування кредитні ресурси в сумі 10 000,00 гривень з оплатою по процентній ставці 0,0001 процентів річних з кінцевим терміном повернення коштів до 25 січня 2011 року. згідно п.3.3 даного договору Позичальник зобовязався щомісячно, в термін з «1» по «10» число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 416, 67 грн відповідно до графіку зниження заборгованості (Додаток №1). У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами. Останню сплату ануїтетного платежу позичальник зобовязується здійснити не пізніше «25» січня 2010 року.

У звязку з неналежним виконанням боржником зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 36 422, 85 грн, а саме: 7 349 грн по сплаті кредиту, 2 250 грн по сплаті процентів, 26 823, 85 грн - пеня, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 07 червня 2011 року. (а.с.11,12).

З метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору №94/08-К17 від 25 січня 2008 року, між банком та відповідачем ОСОБА_4 (поручитель) 25 січня 2008 року укладено договір поручительства, відповідно до якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати солідарно по зобовязаннях ОСОБА_3 (а.с.10). Кредитор зобовязується в десятиденний термін повідомити поручителя в письмовій формі про невиконання або неналежне виконання боржником своїх обовязків за кредитним договором №94/08-К17 від 25 січня 2008 року (п. 4 Договору поручительства). Даним договором також визначено, що він вступає в силу з дати його підписання сторонами (п. 7 Договору поручительства).

Відповідно до п.3 даного Договору поручительства, поручитель відповідає по зобовязаннях боржника в повному обсязі, а саме за повернення позик, сплату відсотків за її користування, за відшкодування збитків, завданих кредитору, в звязку з невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору №94/08-К17 від 25 січня 2008 року. Поручитель надає банку право у випадку непогашення боржником суми заборгованості за кредитом або процентами, самостійно списувати суму заборгованості із поточного рахунку поручителя після одержання письмового повідомлення банку погасити заборгованість в повному обсязі.

В матеріалах справи міститься лист-вимога Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» адресована ОСОБА_3 від 06 листопада 2009 року про усунення порушення умов кредитного договору та виконання порушених зобовязань перед банком, а саме банк вимагав погасити заборгованість за кредитом та відсотками, сплатити пеню та штрафні санкції у строк до 01 листопада 2009 року, перед ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобовязань по кредитному договорі №94/08-К17 від 25 січня 2008 року. (а.с. 13).

Докази того, що поручителю направлялися банком повідомлення про порушення зобовязань позичальником суду не надані.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 526 та 554 ЦК України, встановивши, що відповідач ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором перед позивачем, яка утворилася з його вини в результаті неналежного виконання своїх зобовязань, а відповідач ОСОБА_4 є поручителем за зобовязанням відповідача ОСОБА_3, тому задовольнив позов, стягнувши заборгованість з обох відповідачів солідарно.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статі 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі N 6-223цс16 від 04 вересня 2016 року при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Враховуючи те, що останній платіж за кредитом здійснений 18.11.2009р., строк кредитного договору закінчився 25 січня 2010 року, дострокового повернення кредиту позивач не вимагав, строк поруки укладеним договором поручительства не передбачений, позов поданий 14 липня 2011 року, тобто після сплину шести місяців після закінчення строку кредитного договору, порука є похідним зобовязанням від договору кредиту і оскільки строк виконання основного зобовязання боржником настав 25 січня 2010 року і у шестимісячний строк з цього дня, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, до поручителя вимоги про сплату кредиту предявлено не було, тому порука є припиненою.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволеного позову до поручителя (відповідача ОСОБА_4М.) з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову у звязку з припиненням поруки.

Крім того, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права щодо стягнення судових витрат в солідарному порядку з обох відповідачів, однак ця обставина для вирішення справи значення не має, оскільки у задоволенні позову до ОСОБА_5 суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 травня 2012 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у двадцятиденний строк з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_6

ОСОБА_7