Ухвала

іменем україни

16 лютого 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати житловий будинок та господарські будівлі АДРЕСА_2 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за ним права власності на 1/2 частку вказаного будинковолодіння.

На обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у період з 10 жовтня 1992 року до 2014 року. В період шлюбу ОСОБА_3 успадкувала спірний будинок за адресою АДРЕСА_1. З 2004 року у цьому будинку і до сьогодні вони проживали як сім'я разом із дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Протягом цього періоду часу позивач здійснив низку робіт для покращення умов проживання у цьому будинку, чим відповідно істотно збільшив вартість цього будинковолодіння, тому спірний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вважає, що власне збільшення істотної вартості будинку за період перебування у шлюбі із відповідачем є підставою для задоволення його позовних вимог.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 22 березня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано житловий будинок та господарські будівлі АДРЕСА_2 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 березня 2016 рокускасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, яка подана з пропущенням установленого ст. 325 ЦПК Українипроцесуального строку.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаного рішення апеляційного суду.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК Україникасаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позивач не довів, що за час шлюбу вартість домоволодіння істотно збільшилась внаслідок його трудових чи грошових витрат, що б давало суду визнати це майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, крім цього, на території спірного будинковолодіння знаходяться незавершені будівництвом три господарські будівлі, що є об'єктами незавершеного будівництва в зв'язку з чим визнати їх об'єктами права власності не можна, оскільки вони не введені в експлуатацію, а введення їх в експлуатацію є першочерговим етапом при реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення апеляційного суду. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова