Провадження № 2/761/2786/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Піхур О.В.

при секретарі Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору відступлення права вимоги за договором позики грошових коштів (цесія) від 15.11.2016 р., ОСОБА_4 здійснила відступлення, а позивач прийняв та набув право вимог від боржника за договором позики грошових коштів від 19 січня 2016 року, який укладений між громадянкою Ізраїлю ОСОБА_4 (позикодавець) та громадянином України ОСОБА_2 (позичальник) та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Крістовою В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 57. До позивача переходять всі права та зобов'язання за вказаним вище договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а також усі права, які забезпечують виконання обов'язків боржника. Також, на підставі договору відступлення права вимоги (цесія) за Іпотечним договором від 07 липня 2016 р., посвідченим приватним нотаріусом КМНО Крістовою В.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 214, укладеним між ОСОБА_4 (цедент) та ОСОБА_1 (цесіонарій), цедент відступив цесіонарію право вимоги за договором іпотеки з всіма змінами та доповненнями внесеними до нього укладеним між первісним іпотекодержателем (цедентом) та громадянином України ОСОБА_2 На підставі даного договору цесіонарій набув право вимоги за договором іпотеки в повному обсязі та на умовах що існують на момент відступлення права вимоги, включаючи (але не обмежуючись): право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; право набути у власність предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором в порядку, визначеному ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»; право звернути стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку у будь-який спосіб, що не суперечить чинному законодавству України. 19 січня 2016 р. між громадянкою держави Ізраїль ОСОБА_4 (Позикодавець) та відповідачем було укладено договір позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 57, відповідно до умов якого позикодавець до моменту укладення та нотаріального посвідчення цього договору в повному обсязі передала у власність позичальникові, а позичальник прийняв від неї у власність грошові кошти в розмірі 1355507 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 08 липня 2016 року включно. ОСОБА_4 свої зобов'язання щодо передачі коштів відповідачу були виконані в повному обсязі та відповідно до умов договору позики. Таким чином, позичальником було порушено умови договору позики щодо повернення коштів позивачу, що підтверджується наявністю примірника даного договору у позивача без зробленої відмітки про повернення йому грошових коштів у відповідності до положень п.6 договору позики. У разі, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строк, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. 07 липня 2016 р. між гр. держави Ізраїль ОСОБА_4 та відповідачем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Крістовою В.В., зареєстровано в реєстрі за № 214, а також накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна: групи нежитлових приміщень № 106-107 загальною площею 491 кв.м. в будинку АДРЕСА_2, та нежитлове приміщення № 44 загальною площею 341,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2, до припинення чи розірвання договору. Відповідач умови договору позики не виконав, кошти не повернув, в зв'язку з чим має заборгованість за основним боргом в сумі 1355507 грн.

Тому позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості перед позивачем за договором позики грошових коштів від 19.01.2016 у розмірі 1355507 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки - групу нежитлових приміщень №№ 106-107 загальною площею 491,0 кв.м. в будинку АДРЕСА_2; нежитлове приміщення в корпусі № 44 (в літ. А) загальною площею 341,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1, які належать іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладених між іпотекодавцем та Публічним акціонерним товариством «Артембудсервіс» від 26.02.2016 р., посвідчених приватним нотаріусом КМНО Крістовою В.В. та зареєстрованих в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 94, 95, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_3, за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити.

Суд, заслухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 січня 2016 року між громадянкою Держави Ізраїль ОСОБА_4 та громадянином України ОСОБА_2 було укладено Договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В. та зареєстровано у реєстрі за № 57, згідно умов якого, позикодавець до момента укладання та нотаріального посвідчення цього договору в повному обсязі передала у власність позичальникові, а позичальник прийняв від неї у власність грошові кошти, в розмірі 1355507 гривень 00 копійок, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк до 08 липня 2016 року, включно.

Пунктом 2 Договору позики передбачено, що позичальник зобовязується повернути позикодавцю одержані у позику грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Грошові кошти у сумі 1355507 гривень 00 копійок передаються у позику відповідно до умов даного Договору та без сплати відсотків за користування.

Згідно п. 4 Договору позики, сторони домовилися, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позичену ним суму повністю, а позикодавець зобов`язаний прийняти від позичальника грошову суму повністю у розмірі визначеному у п.1 даного договору. Сторони домовились про те, що позичальник, має право повернути, позикодавець, зобов'язаний прийняти вказану у п. 1 даного договору суму грошей - до закінчення вказаного в договорі строку (достроково).

У разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу, а також зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики визначену у п. 1 даного договору, він зобов'язаний також сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 Цивільного Кодексу України, яка нараховується від дня, коли грошові кошти мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу України (п. 5 Договору позики).

Після виконання позичальником свого зобов'язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору на якому позикодавець повинен проставити відмітку про повне виконання зобов'язань позичальником за даним договором і скріпити її своїм підписом, та відповідну заяву про повернення грошових коштів за даним договором позики в повному обсязі, підпис на якій нотаріально-посвідчений. Наявність у позикодавеця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору без вказаної вище відмітки та відсутність відповідної заяви позикодавеця про повернення йому суми позики вважатиметься простроченням виконання позичальником свого зобов'язання. У разі неможливості повернення примірника даного договору позикодавець повинен вказати про це в заяві вказаній вище про повернення грошових коштів за Даним договором позики (п. 6 Договору позики).

Пунктом 4 Договору позики передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до п. 8 Договору позики, позичальник стверджує, що не матиме заперечень проти звернення позикодавця до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про безспірне стягнення заборгованості у разі невиконання ним, позичальником, свого зобов'язання за цим договором на умовах, що в ньому передбачені.

Сторони домовилися, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов'язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові у порядку, передбаченому статтею 84 Закону України «Про нотаріат» (п. 9 Договору позики).

Пунктом 10 Договору позики передбачено, що сторони домовилися також, що у разі відмови позичальника від одержання вищевказаної заяви, підтвердженої відміткою особи, що її доставляє, позичальник вважатиметься таким, що повідомлений про її зміст.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно матеріалів справи, 07 липня 2016 року між громадянкою Держави Ізраїль ОСОБА_4 (іпотекодержатель) та громадянином України ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В. та зареєстровано у реєстрі за № 214, згідно умов якого, іпотекодавець з метою забезпечення повного виконання зобов'язання, зазначеного в п. 2 даного договору, передає в іпотеку іпотекодержателю, а іпотекодержатель приймає від іпотекодавця в іпотеку на умовах, визначених даним договором, майно, зазначене в п. 2 даного договору.

Пунктом 1.2 Іпотечного договору передбачено, що даним договором забезпечується виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед іпотекодержателем за Договором позики грошових коштів, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 19 січня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В., та зареєстрованим в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 57, зі всіма додатковими угодами, змінами і доповненнями до нього, а саме: повернення грошових коштів у розмірі 1355507 гривень 00 копійок у строк до 08 липня 2016 року, включно. Погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором позики здійснюється на умовах, визначених Договором позики від 19 січня 2016 року.

За рахунок майна, що передається в іпотеку, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, що в свою чергу визначається на момент фактичного задоволення вимог, а саме: вимоги за Договором позики, включаючи сплату процентів, комісій, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, передбаченого Договором позики, інших платежів на користь іпотекодержателя, передбачених Договором позики та чинним в Україні законодавством (п. 1.3 Іпотечного договору).

Згідно п. 2.1 Іпотечного договору, за даним договором в іпотеку передаються наступні об`єкти нерухомого майна: група нежитлових приміщень №№ 106-107 загальною площею 491,0 кв.м., в будинку АДРЕСА_2; нежитлове приміщення в корпусі № 44 (в літ. А) загальною площею 341,9 кв.м., в будинку АДРЕСА_1 далі за текстом - предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону (ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

За ч. 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку»).

У судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2016 року між громадянкою Держави Ізраїль ОСОБА_4 (цемент) та позивачем (цесіонарій) було укладено Договір відступлення права вимоги за Договором позики грошових коштів (цесія), згідно умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, цемент здійснює відступлення права вимоги, а цесіонарій приймає і набуває право вимоги боргу від боржника за вказаними нижче договорами, які належать цементові, і стає кредитором за наступним договором: Договором позики грошових коштів від 19 січня 2016 року, який укладений між громадянкою Держави Ізраїль ОСОБА_4 (позикодавець) та громадянином України ОСОБА_2 (позичальник) та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 57 (на бланках НАС 935176, НАС 935177). Боржником за вказаним вище договором є: громадянин України ОСОБА_2. До цесіонарія переходять всі права та зобов`язання за вказаним вище Договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Пунктом 2 Договору відступлення права вимоги за Договором позики грошових коштів (цесія) передбачено, що за цим Договором цесіонарій набуває право вимагати від осіб/особи, які/яка за договорами вказаними в п. 1 даного Договору визначені/визначена в якості позичальника, іпотекодавця та поручителя, відповідно, належного виконання наступних зобов`язань у відповідності до умов договорів вказаних у пункті 1 даного Договору, а саме: сплати (повернення) грошових коштів у сумі 1355507 гривень 00 копійок, та виконання інших зобов`язань, відповідно до Договору позики грошових коштів від 19 січня 2016 року, який укладений між громадянкою Держави Ізраїль ОСОБА_4 (позикодавець) та громадянином України ОСОБА_2 (позичальник) та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 57 (на бланках НАС 935176, НАС 935177).

До цесіонарія переходять усі права, які забезпечують виконання обов`язків боржника (п. 5 Договору відступлення права вимоги за Договором позики грошових коштів (цесія)).

Цедент зобов`язаний письмово повідомити боржника про відступлення права вимоги протягом десяти календарних днів з дня набрання чинності цим Договором (п. 7 Договору відступлення права вимоги за Договором позики грошових коштів (цесія)).

Також, 15 листопада 2016 року між громадянкою Держави Ізраїль ОСОБА_4 (цемент) та позивачем (цесіонарій (новий іпотекодержатель)) було укладено Договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 07 липня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Крістовою В.В. та зареєстрованого в реєстри за № 214, згідно умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, та у зв`язку з укладанням між сторонами Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 15 листопада 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В., та зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 350, за умовами якого цедент відступив цесіонарію право вимоги за наступним договором: Договором позики грошових коштів від 19 січня 2016 року, який укладений між громадянкою Держави Ізраїль ОСОБА_4 (позикодавець) та громадянином України ОСОБА_2 (позичальник) та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 57 (на бланках НАС 935176, НАС 935177), (надалі - боржник), цемент відступає цесіонарію своє право вимоги за Договором іпотеки з всіма змінами та доповненнями внесеними до нього, укладеним між первісним іпотекодержателем (цементом) та громадянином України ОСОБА_2, які він має за Іпотечним договором від 07 липня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Крістовою В.В., та зареєстрованим в реєстри за № 215 (заборони №№ 215 та 216 відповідно).

Пунктом 1.2 Договору відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 07 липня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Крістовою В.В. та зареєстрованого в реєстри за № 214 встановлено, що право вимоги за Договором іпотеки відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи (але не обмежуючись): право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі Договору купівлі-продажу у порядку визначеному ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; право набути у власність предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором в порядку, визначеному ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»; право звернути стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку у будь-який спосіб, що не суперечить чинному законодавству України; право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса; право звернути стягнення на предмет іпотеки звернувшись до компетентних органів з вимогою зареєструвати за новим іпотекодержателем право власності на предмет іпотеки при наявності рішення суду будь-якої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за первісним іпотекодержателем; інші права і повноваження, які належать іпотеко держателю за Договором іпотеки (права вимоги).

Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку»).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідача 15.11.2016 року було повідомлено особисто, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_8 на повідомленні, про відступлення права вимоги за наступними договорами, а саме: за Договором відступлення права вимоги за Договором позики грошових коштів (цесії) від 15 листопада 2016 року, новому кредиторові від первісного кредитора відступлено право вимоги за Договором позики грошових коштів від 19 січня 2016 року, сума заборгованості за яким складає 1355507 гривень 00 копійок; за Договором відступлення права вимоги (цесії) від 15 листопада 2016 року за Іпотечним договором від 07.07.2016 року, новому кредиторові від первісного кредитора відступлено право вимоги за Іпотечним договором від 07 липня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідачу було вручено 16.11.2016 року під особистий підпис вимогу щодо погашення заборгованості протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги на загальну суму заборгованості за Договором позики у розмірі 1355507 грн..

Згідно листа ОСОБА_2 від 16 січня 2017 року, який адресований ОСОБА_1, де зазначено, що ним отримано повідомлення про укладення договорів відступлення права вимоги за Договорами позики та іпотеки та вимогу про повернення грошових коштів, проте на даний час він не має фінансової можливості повернути позичені кошти.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобов`язання за Договором позики від 19 січня 2016 року не виконав.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.02.2017 року № 80834854 та Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (групи нежитлових приміщень) від 26 лютого 2016 року, укладеного між ПАТ «Артембудсервіс» (продавець) та відповідачем (покупець), ОСОБА_2 є власником (спільна сумісна власність) приміщень, групи приміщень № 106, № 107 загальною площею 491 кв.м., адреса: АДРЕСА_2.

Крім того, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.02.2017 року № 80834539 та Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 26 лютого 2016 року, укладеного між ПАТ «Артембудсервіс» (продавець) та відповідачем (покупець), ОСОБА_2 є власником (спільна сумісна власність) нежитлового приміщення, А, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві.

Пунктом 3.1 Іпотечного договору від 07 липня 2016 року передбачено право іпотекодержателя щодо предмета іпотеки: вимагати від будь якої особи припинення посягань на предмет іпотеки, які погрожують його втратою; вимагати від іпотекодавця не вчиняти будь-яких дій з метою продажу або наступної передачі в іпотеку предмета іпотеки за даним договором, без письмової згоди іпотекодержателя; звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо на момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою згідно з умовами даного договору, вони не будуть виконані; задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі, включаючи основну суму заборгованості за Договором позики, відсотки, відшкодування збитків, завданих невиконанням, неустойку та інші похідні та пов'язані витрати; у випадку виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки - прийняти його у власність; у разі невиконання іпотекодавцем умов кредитного договору та даного договору вимагати дострокового виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання; звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем обов'язків, передбачених даним договором; незалежно від настання терміну виконання зобов'язання за кредитним договором, вимагати в судовому порядку уступки на себе іпотечного права, якщо іпотекодавець порушив обов'язки передбачені даним договором; вступати у справу в якості третьої особи в судовій справі щодо предмета іпотеки; у випадку порушення іпотекодавцем обов'язків, передбачених даним договором самостійно здійснювати всі заходи, необхідні для захисту іпотечного права; у разі недостатності коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки для задоволення всіх вимог іпотекодержателя за Договором позики, - звернути стягнення на інше майно іпотекодавця в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватися одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: 1) за рішенням суду; 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених даним договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 5.1 Іпотечного договору від 07 липня 2016 року).

Згідно п. 5.2 Іпотечного договору від 07 липня 2016 року, визначені даним договором способи звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджають іпотекодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю сторін. У разі якщо визначені даним договором та/або чинним законодавством України заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі, іпотекодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі виконавчого напису нотаріуса чи за рішенням суду (за вибором іпотекодержателя).

Реалізація предмета іпотеки, на який звернено стягнення за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 5.3 Іпотечного договору від 07 липня 2016 року).

Пунктом 5.6 Іпотечного договору від 07 липня 2016 року передбачено, що у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмета іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. У зазначеному повідомленні мають міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Договором позики, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя за ціною предмета іпотеки, визначеною незалежним експертним оцінювачем на момент початку процедури стягнення. Іпотекодержатель може звернутися за висновком про незалежну експертну оцінку предмета іпотеки до будь-якого суб'єкте оціночної діяльності, який має право проводити експертну оцінку нерухомості (п. 5.7 Іпотечного договору від 07 липня 2016 року).

Згідно п. 5.9 Іпотечного договору від 07 липня 2016 року, у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі шляхом укладення з нею відповідного договору купівлі-продажу. Продаж предмета іпотеки здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Даним договором іпотекодавець уповноважує іпотекодержателя подавати та отримувати від імені іпотекодавця довідки та документи, які необхідні для підготовки предмета іпотеки до продажу (витяги з реєстру обтяжень, витяг з реєстру прав власності, технічний паспорт, витяг з Державного реєстру правочинів та ін.), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі-продажу предмета іпотеки, а також виконувати всі інші дії, які пов'язані з продажем предмета іпотеки. У разі продажу предмета іпотеки іпотекодержатель отримує грошові кошти, виручені від продажу та зобов'язаний спрямувати їх на погашення витрат іпотекодержателя та заборгованості іпотекодавця за Договором позики. Якщо предмет іпотеки буде продано за суму більшу ніж сума заборгованості та витрат іпотекодержателя, залишок грошових коштів від його продажу іпотекодержатель повертає іпотекодавшо.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

З урахуванням ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», можна зробити висновок, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

У правовій позиції постанови Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі 6-124цс13 зазначено, що виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Згідно Звіту ТОВ «Українська експертна компанія» про оцінку майна № 085-16 від 16.01.2017 року, оціночна вартість об`єкта оцінки (нежитлового приміщення № 44 загальною площею 341,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) складає, без ПДВ - 395765,00 грн..

Крім того, згідно Звіту ТОВ «Українська експертна компанія» про оцінку майна № 084-16 від 16.01.2017 року, оціночна вартість об`єкта оцінки (приміщення № 106-107 загальною площею 491,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2) складає, без ПДВ - 825375,00 грн..

Враховуючи те, що відповідачем зобов`язання за Договором позики від 19.01.2016 року не виконано, кошти не повернуті, в зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 1355507,00 грн..

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Даючи юридичну оцінку поясненням сторін та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за Договором Договором позики від 19.01.2016 року належним чином не виконав, а тому суд дійшов висновку, що в рахунок погашення заборгованості відповідача необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки, передбачені законом позасудові способи реалізації прав іпотекодержателя не виключають можливості захисту його права у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 6890,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212, 213, 215, 223-228 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 572, 611, 624, 1046 ЦК України, ст. ст. 1, 12, 33, 34, 35, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Постановою Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі 6-124цс13, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1 за договором позики грошових коштів від 19.01.2016 року у розмірі 1355507,00 гривень, звернути стягнення на : предмет іпотеки - групу приміщень №106, №107 загальною площею 491,0 кв.м. в будинку АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Артембудсервіс» та ОСОБА_2 26.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В., зареєстрованого в реєстрі за №94 шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_1 за ціною, визначеною на підставі звіту про оцінку майна, що становить 825375,00 гривень; предмет іпотеки - нежитлове приміщення в корпусі №44 (в літ.А) загальною площею 341,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Артембудсервіс» та ОСОБА_2 26.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крістовою В.В., зареєстрованого в реєстрі за №95 шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_1 за ціною, визначеною на підставі звіту про оцінку майна, що становить 395765,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6890,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя