ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1784/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Комаревцевої Л.В.,

за участю секретарів Борисова М.О., Драгой В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №128 по вул. Кошиця, 5-А в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 25.12.2013 року було укладено договір іпотеки, згідно умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 639 440 грн. 00 коп., що на день укладення договору позики за курсом Національного банку України (7,9930 грн. за 1 долар США) становило еквівалент у 80 000 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути зазначені кошти у термін до 25.01.2014 року. Відповідно до додаткової угоди №5 від 26.05.2014року кінцевий строк повернення позики було визначено 26.05.2014 року.

Крім того, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 25.12.2013 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_5 на забезпечення виконання договору позики від 25.12.2013 року передав ОСОБА_2 в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, однак ОСОБА_5 умов договору безпроцентної позики від 25.12.2013 року не виконано у зв"язку з порушенням строків повернення позики.

Позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 помер, а єдиним його спадкоємцем стала його дружина ОСОБА_3, у зв"язку з чим право вимоги щодо повернення позики перейщло до ОСОБА_3

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14.12.2016 року (а.с.71) ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за вказаним договором у сумі 23 208 306 грн. 78 коп., яка складається з основного боргу у сумі 2 058 996 грн. 80 коп., неустойки у сумі 18 201 531 грн. 71 коп., 3% річних у сумі 149 601 грн. 62 коп., інфляційних нарахувань у сумі 1 768 678 грн. 25 коп., штрафних санкцій у сумі 1 029 498 грн. 40 коп.

Представник позивача в судове засідання з'явився, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з'явився, позовних вимог не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, крім того, подав до суду письмові заперечення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 25.12.2013 року було укладено договір іпотеки, згідно умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 639 440 грн. 00 коп., що на день укладення договору позики за курсом Національного банку України (7,9930 грн. за 1 долар США) становило еквівалент у 80 000 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути зазначені кошти у термін до 25.01.2014 року. (а.с.7). Відповідно до додаткової угоди №5 від 26.05.2014року кінцевий строк повернення позики було визначено 26.05.2014 року. (а.с.18).

Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав ОСОБА_4 зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_4 від 25.12.2013 року (а.с.73).

Крім того, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 25.12.2013 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_5 на забезпечення виконання договору позики від 25.12.2013 року передав ОСОБА_2 в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.8-12).

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, згідно свідоцтва про смерть від 05.04.2016 року виданого ВДРАЦС Дарницького РУЮ у м.Києві (а.с.56).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно норм ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання.

Як вказує представник відповідача, згідно листів від 11.02.2016 року, від 25.06.2014 року, від 28.05.2015 року, від 25.07.2014 року, від 25.08.2014 року (а.с.57, 60-63) ОСОБА_4, зметою своєчасного виконання зобов'язань за договором позики і повернення боргу в сумі 639 440 грн., намагався повернути борг ОСОБА_2, задля цього намагався зустрітися з ним, направляв листи з пропозицією прийняти від нього гроші. Однак, ОСОБА_2, на листи не відповідав, своє бажання отримати борг ані усно, ані в іншій спосіб не висловив. Цим самим, ОСОБА_2 фактично ухилився від отримання боргу, щоб у такий спосіб отримати право власності на квартиру.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 537 ЦК України (виконання зобов'язання внесенням боргу у депозит нотаріуса), в разі ухилення кредитора від прийняття виконання, боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Приватним нотаріусум КМНО Цопіною Н.Л. 30.11.2015 року направлено листа ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_2 надіслано заяву від ОСОБА_4 від 30.11.2015 року (а.с.58) про прийняття виконання зобов"язання щодо повернення ним суми боргу у розмірі 639 440 грн. 00 коп. задоговором позики від 25.12.2013 року, також у заяві містилось повідомлення, що у разі відмови або ухилення ОСОБА_2 прийняття виконання зобов"язання за зазначеним договором, ОСОБА_4, відповідно до ст.537 ЦК України, має намір виконати його шляхом внесення належних з нього грошових коштів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори. (а.с.59).

Не дочекавшись жодної відповіді від ОСОБА_2, 16.02.2016 року ОСОБА_4 виконав свій обов'язок за договором позики у порядку ст. 537 ЦК України, шляхом внесення боргу в сумі 639 440 грн. на депозит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчука О.М., що підтверджується квитанцією №1 від 30.11.2013 року (а.с.53).

Пунктом 3 гл.21 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 3 296/5 від 22.02.2012 року, документом, що підтверджує внесок боржником і надходження на депозит нотаріуса відповідних сум, є квитанція встановленого зразка. Таку ж квитанцію будо видано й ОСОБА_4 за №1 від 16.02.2016 року (а.с.53).

Грошові кошти в сумі 639 440 грн. 00 коп. ОСОБА_2 не витребувані і досі знаходяться на депозитному рахунку приватного нотаріуса.

У свою чергу, згідно з п.10 гл.21 зазначеного Наказу, ані відповідач ані інша особа, без згоди ОСОБА_2 не мають права витребувати вказані кошти з депозиту.

Таким чином, ОСОБА_4 у передбачений законом спосіб, впорядку ст.537 ЦК України, виконав свій обов'язок перед ОСОБА_2

На підставі ст. ст. 537, 598 ЦК України, вбачається, що зобов'язання позики починаючи з 16.02.2016 року, є припиненим, у зв'язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 25.12.2013 року в сумі 639 440 грн. 00 грн. не підлягають задоволенню.

Разом з цим, у відповідності до ст.537 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 85 Закону України «Про нотаріат», внесення боргу у депозит нотаріуса є нотаріальною дією, яка засвідчує не тільки юридичний факт виконання боржником свого обов'язку, але і підтверджує наявність юридичного факту ухилення кредитора від прийняття зобов'язання.

На час розгляду вказаної справи, зазначена нотаріальна дія від 16.02.2016 року щодо внесення боргу за договором позики від 25.12.2013 року, у відповідності до ст.50 Закону України «Про нотаріат» не оскаржена, є чинною і законною, а отже такою, що підтверджує факт ухилення ОСОБА_2 від прийняття зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

На підставі ч.4 ст. 613 ЦК України, у випадку прострочення кредитора, боржник за грошовими зобов'язаннями не сплачує проценти за часпрострочення кредитора.

Підтвердженням обставин прострочення ОСОБА_2, як кредитора за договором позики є зазначена нотаріальна дія з внесення грошових коштів у депозит нотаріуса. За цих обставин як ОСОБА_4, так і його спадкоємці, звільнені від сплати процентів, про які вказує ОСОБА_2 у обгрунтуванні позову.

Згідно з ч.3 ст.1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф,пеня), яка була присудженасудом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

За часів життя ОСОБА_4, жодного судового рішення про стягнення з нього пені, штрафів тощо за договором позики від 25.12.2013 не приймалось, доказів зворотнього суду не надано.

Тому, на підставі ст. ст. 537, 598 ЦК України, зобов'язання позики починаючи з 16.02.2016 були припиненим, а отже померлий ОСОБА_4виконав свої боргові зобов'язання перед ОСОБА_2

Крім того, відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Враховуючи, що померлим ОСОБА_4 було проведено повний розрахунок заборгованості за основним зобов'язанням, шляхом внесення боргу у депозит нотаріуса, а за його життя жодних судових рішень про стягнення неустойки і процентів не ухвалювалося, то покладення на спадкоємця обов'язку сплати боргу і відсотків після смерті спадкодавця, є безпідставним і таким, що суперечить зазначеним вимогам законодавства.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 не ґрунтуються на приписах закону, а обставини справи не підтверджені належними та допустими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлагають стягненню з відповідача.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ КОМАРЕВЦЕВА Л.В.