Справа № 454/2182/16 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/1857/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

21 лютого 2017 року суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області Ніткевич А.В., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В.В.» на заочне рішення Сокалського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Прокуратури Личаківського району м. Львова, правонаступника - Львівської місцевої прокуратури № 1 та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним заочним рішенням Сокалського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Заочне рішення суду оскаржив представник позивача ФГ «Бурка В.В.». - Бурка В.В.

Перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В.В.» на заочне рішення Сокалського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року, приходжу висновку, що таку необхідно визнати неподаною та повернути апеллянту виходячи з наступного.

Згідно норм процесуального закону, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції має відбуватись з дотриманням певних умов.

Наслідком недотримання відповідних умови є залишення апеляційної скарги без руху, а у разі, якщо цей недолік не буде усунуто у строк, апеляційна скарга повертається особі, яка її подала (ст. 121 ЦПК України).

Подавши 10.12.2016 року апеляційну скаргу (а.с. 41-47) апелянт, покликаючись на п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», не сплатив судовий збір.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2017 року апеляційну скаргу ФГ «Бурка В.В.» на заочне рішення Сокалського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року залишено без руху, апелянту запропоновано оплатити судовий збір відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», роз'яснено наслідки невиконання такої.

Крім цього, звернуто увагу на те, що законодавець розмежував поняття наявності пільг щодо сплати судового збору, їх суб'єктів та можливість звернення до суду за захистом порушеного права у визначеній законом формі не залежно від суб'єкта звернення, без сплати судового збору (ст. 5 та ч. 2 ст. 3 Ззакону відповідно).

При цьому, норма закону, на яку покликався представник ФГ «Бурка В.В.», стосується виключно подання позовної заяви та не враховується при поданні позивачем апеляційних скарг на судові рішення, відтак оскільки позивач не відноситься до жодної з категорій осіб, які згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях, відсутні підстави для звільнення апелянта від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Копія ухвали Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2017 року надсилалась апелянту за адресою, зазначеною ним в апеляційній скарзі, рекомендованою кореспонденцією та як вбачається із матеріалів справи така отримана апелянтом 14.02.2017 року, що підтверджується розпискою.

17.02.2017 року на адресу апеляційного суду надійшов лист представника апелянта Бурки В.В., зміст якого зводиться до того, що апелянт не погоджується із розрахованою сумою судового збору та відповідним розрахунком, оскільки вважає, що при поданні позову судовий збір не сплачується, тому він не повинен сплачувати судового збору і при поданні апеляційної скарги. Просив продовжити строк виконання вимог ухвали.

Перевіривши доводи заяви вважаю, що підстави для задоволення такої відсутні враховуючи таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною 3 ст. 13 ЦК України встановлено, що зловживання правом не допускається.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 2 п. 29 Постанови від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз»яснив, що у статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із п. 13 ч 2. ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином, дана норма закону стосується виключно подання позовної заяви та не враховується при поданні позивачем апеляційних скарг на судові рішення.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» визначає пільги щодо сплати судового збору.

Наведене свідчить про те, що законодавець розмежував у ЗУ «Про судовий збір» поняття наявності пільг щодо сплати судового збору, їх суб'єктів та можливість звернення до суду за захистом порушеного права у визначеній законом формі не залежно від суб'єкта звернення, без сплати судового збору (ст. 5 та ч. 2 ст. 3 Закону відповідно).

В свою чергу, у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» надано роз'яснення про те, що згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

Оскільки ФГ «Бурка В.В.» не відноситься до жодної з категорій осіб, які згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях, тому відсутні підстави для звільнення апеллянта ФГ «Бурка В.В.» від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Заявником не сплачено судовий збір у розмірі, який визначений Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3574-VІ, в редакції Закону України від 22 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01 вересня 2015 року, та не надано копій документів, які б свідчили про наявність у заявника пільг щодо оплати судового збору.

Крім цього, в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2017 року з посиланням на норму закону чітко визначено суму (в твердій грошовій формі), яку необхідно сплатити в якості судового збору.

Наведені обставини в їх сукупності свідчать про необґрунтованість клопотання представника апелянта Бурка В.В. та його безпідставність.

В цій ситуації вважаю за необхідне врахувати висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні по справі Стебницький і Комфорт проти України, обов'язковість цієї юрисдикції визнана Україною під час ратифікації Конвенції, що закріплено в Законі України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», де Суд зазначає, що касаційна скарга підприємства-заявника на відмови судів нижчих інстанцій у задоволенні позову була повернута без розгляду внаслідок того, що підприємство-заявник не сплатило державне мито, яке вимагалося. У цьому зв'язку Суд повторює, що національні суди мають кращі можливості для тлумачення та застосовування норм матеріального та процесуального права. Підприємство-заявник не скаржилося на те, що зазначене положення було нечітким і непередбачуваним, та не заявляло, що не мало коштів, аби сплатити державне мито, яке вимагалося, і таким чином було позбавлене можливості подати касаційну скаргу. Воно просто наполягало на своєму власному тлумаченні цього положення. Оскільки відповідні судові рішення не виявляють будь-якого явно свавільного мотивування, Суд вважає, що скарга підприємства-заявника за пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо несправедливості провадження про відшкодування шкоди є явно необґрунтованою та повинна бути відхилена згідно з підпунктом "а" пункту 3 та пунктом 4 статті 35 Конвенції (див. рішення Суду у справі Стебницький і Комфорт проти України, no. 10687/02, від 03.02.2011 року).

Разом з цим, звертаю увагу на те, що подавши заяву на виконання вимог ухвали апеляційного суду представник позивача ФГ «Бурка В.В.» - Бурка В.В. не долучив до такої документ на підтвердження своїх повноважень, оскільки згідно довіреності, яка знаходиться в матеріалах справи, строк дії такої закінчився 05.01.2017 року (а.с. 18).

В свою чергу, статтями 121, 297 ЦПК України передбачено, що у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала, що не позбавляє апелянта можливості подати апеляційну скаргу повторно, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Враховуючи, що станом на 21.02.2017 р. вимоги ухвали про залишення без руху апеляційної скарги Фермерського господарства «Бурка В.В.» на заочне рішення Сокалського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року апелянтом не виконанні, є всі підстави для визнання скарги неподаною та повернення її апелянту.

Керуючись ст. ст. 121, 297 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику Фермерського господарства «Бурка В.В.» Бурці В.В. в задоволенні клопотання від 17.02.2017 року.

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» на заочне рішення Сокалського районного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року визнати неподаною та повернути апелянту.

Роз»яснити, що повернення апеляційної скарги не позбавляє апелянта можливості подати апеляційну скаргу повторно, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя А.В. Ніткевич