У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Луспеник Д.Д., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником - ОСОБА_3, на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг із наступними змінами та доповненнями, та додаткові угоди про надання кредитних послуг, відповідно до умов яких ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 70 тис. США зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення до 1 травня 2028 року.

У встановлений строк відповідач не повернув суму кредиту, внаслідок чого станом на 16 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 62 625доларів 28 центівСША, що еквівалентно 811 125 грн 01 коп.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по генеральному договору про надання кредитних послуг від 21 травня 2008 року, додатковій угоді від 21 травня 2008 року, додаткових угодах від 2 вересня 2011 року, від 7 червня 2013 року, від 7 червня 2013 року та від 28листопада 2013 року в розмірі 62 625доларів 28 центівСША, що еквівалентно 811 125 грн 01 коп., а також судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2015 року змінено. Зменшено суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» із 62 625 доларів 28 центів США, що еквівалентно 811 125 грн 01 коп. до 62 581 доларів 95 центів США, що еквівалентно 810 564 грн 41 коп. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником - ОСОБА_3 відхилено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2015 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року залишено без змін.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року у зв'язку нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що нововиявленими обставинами є обставини, які стали відомі після проведення у вересні 2016 року спеціалістом економічного дослідження дотримання банком нормативної бази з видачі кредиту та при проведенні розрахунків заборгованості у валюті. Згідно дослідження, яке проведено спеціалістом ОСОБА_4 і оформлено висновком від 30 вересня 2016 року, видача банком позичальнику кредитних коштів та розмір заборгованості за кредитом документально не підтверджується, нарахування банком процентів за користування кредитом за процентною ставкою 15,25 % в період з 26 серпня 2008 року по 1 вересня 2011 року у відповідності до змін, внесених додатковою угодою від 2 вересня 2011 року потребує правової оцінки, оскільки суперечить вимогам ст. 1056 ЦК України та іншим нормативним актам, використання банком рахунку для обліку заборгованості позичальника за довгостроковим кредитом та нарахованими процентами і винагород банку також не відповідає діючим нормативним актам та умовам кредитного договору і додатковим угодам до нього передбачена можливість отримання банком платежів без узгодження розмірів та порядку їх сплати з позичальником, що суперечить вимогам ст. ст. 632, 638 ЦК України та ст. ст. 11, 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині узгодження сторонами ціни договору та розміру здорожчання кредиту фактично заявленим до стягнення розмірам. Указував що генеральний договір про надання кредитних послуг від 21 травня 2008 року є неукладеним, оскільки в ньому відсутня істотна умова про ціну договору, а надані первинні документи є неналежними доказами факту отримання позивачем кредитних коштів. Тому відсутні підстави для задоволення вимог банку.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якого діє його представник - ОСОБА_3, просить оскаржуване судове рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності зазначеного судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 361, 365 ЦПК України, дійшов до правильного висновку про те, що наведені заявником підстави та обставини у розумінні положень ЦПК України не є нововиявленими, а тому вплинути на висновок суду при ухваленні рішення не могли.

Зазначені обставини могли бути встановлені при належному доведенні позову та участі у змагальному процесі, що було обов'язком відповідача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Зазначений висновок суду відповідають роз'ясненням, наданим судам у пп. 3, 4, 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами».

Отже, доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують, а по суті є скаргою на ухвалене судове рішення, а не у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_2, подану його представником - ОСОБА_3, на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Д.Д. Луспеник