Справа № 211/208/17-ц
Провадження № 2/211/822/17
РІШЕННЯ

іменем України

22 лютого 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Ніколенко Д.М.,

секретар: Гулько А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: садівниче товариство «Надія», про встановлення права користування майном та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: садівниче товариство «Надія», про встановлення права користування майном та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги таким. Вона з 08.06.2001 р. по 18.02.2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі ними було придбане спільне майно, а саме садова ділянка №105 в СТ «Надія», розташована в м.Кривий Ріг за 8000 грн., якою вони спільно користувались. Після розірвання шлюбу відповідач припинив допускати її на садову ділянку. Вважаючи садову ділянку спільною сумісною власністю подружжя, просить суд встановити її право користування даною садовою ділянкою та стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн., яка спричинена їй внаслідок недопуску до садової ділянки відповідачем.

В судовому засіданні позивач надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з огляду на те, що він не є власником садової ділянки, а лише користується нею. Позивач жодного відношення до вказаної садової ділянки не має, а тому і не має права на неї претендувати.

Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Як встановлено судом, з 08 червня 2001 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 р. (а.с. 9, 11)

Згідно рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.09.2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, судом встановлено, що згідно повідомлення Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 р., ОСОБА_2 як власник приватизованих земельних ділянок у м. Кривому Розі Дніпропетровської області в тому числі для ведення садівництва, станом на 31.12.2012 р. не зареєстрований. Згідно членської книжки садівника, ОСОБА_2 є користувачем земельної ділянки № 105 в СТ «Надія». Однак згідно державному акту на право власності на земельну ділянку власником земельної ділянки № 105 в СТ «Надія» є ОСОБА_3

З огляду на викладені обставини, судом вимоги позивача в частині визнання спільною сумісною власністю садової ділянки № 105 в СТ «Надія» задоволені не були, оскільки власником зазначеної земельної ділянки є інша особа. (а.с.12-14)

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд вважає встановленим факт того, що земельна ділянка №105 площею 0,04 га, розташована в СТ «Надія» не належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи те, що позивач, рівно як і відповідач, не є власниками земельної ділянки №105 в СТ «Надія», суд відмовляє позивачу в задоволенні її позовної вимоги про встановлення її права користування садовою ділянкою №105 в СТ «Надія» сумісно з відповідачем як майном, набутим подружжям за час шлюбу.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що внаслідок недопуску її до садової ділянки №105 відповідачем їй було спричинено моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність у неї моральної шкоди. Крім того, як вже встановлено судом, відповідач не є власником земельної ділянки №105 площею 0,04 га, розташованої в СТ «Надія», а лише користується нею, що підтверджується членською книжкою садівника, тому має законні підстави не допускати до вказаної садової ділянки сторонніх осіб.

Таким чином, суд відмовляє позивачу в задоволенні її вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 23, 391, 1167 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10, 11, 60, 61, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: садівниче товариство «Надія», про встановлення права користування майном та відшкодування моральної шкоди відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Д.М. Ніколенко