233 № 233/251/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/Мотивоване/

23 лютого 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Наумик О.О.,

за участі секретаря Сухоставець Т.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 медичного училища «про скасування наказу про оголошення догани», -

В С Т А Н О В И В:

23.01.2017 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 медичного училища, підтриманим ним у судовому засіданні, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обовязки директора ОСОБА_4 медичного училища ОСОБА_5 №136-0 від 07.11.2016 р. «Про оголошення догани провідному юрисконсульту ОСОБА_4 медичного училища ОСОБА_3»,

пославшись на таке:

Наказом за підписом виконуючого обовязки директора ОСОБА_4 медичного училища ОСОБА_5 №136-0 від 07 листопада 2016 року оголошено догану провідному юрисконсульту ОСОБА_4 медичного училища ОСОБА_3.

Вважає наказ про оголошення догани незаконним і необґрунтованим, виходячи з такого:

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника вже бути застосовано стягнення у вигляді догани.

Відповідно до Державного класифікатора управлінської документації ДК 010-98, затвердженого наказом Держстандарту України від 31.12.1998 р. №1024, наказ про накладення дисциплінарного стягнення належить до класу організаційно-розпорядча документація підкласу документація з оцінки трудової діяльності. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення складається з трьох частин: описової, мотивувальної та резолютивної. Мотивувальна частина обовязково повинна містити обґрунтування прийнятого рішення з посиланням на акти, які обґрунтовують правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та акти, що підтверджують вчинення дисциплінарного порушення, а також правові посилання: законодавство, локальні нормативні акти, тобто роботодавець повинен зазначити назву статті, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обовязково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Так, в мотивувальній частині наказу №136-0 від 07 листопада 2016 року дослівно зазначено, що дисциплінарне стягнення накладено: «За систематичне порушення трудової дисципліни та Правил внутрішнього трудового розпорядку ОСОБА_4 медичного училища та згідно ст.ст. 21, 139, 141 КЗпП України».

Однак таке формулювання наказу є нечітким та неясним, зокрема з нього не вбачається, які проступки були ним допущені, не вказується дата вчинення пропуску, немає посилання на акти локального нормотворення та їх відповідні пункти (правила внутрішнього трудового розпорядку, посадову інструкцію), порушення яких призвело до притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Таке формулювання наказу про накладення дисциплінарного стягнення не дозволяє чітко визначити, який саме проступок та коли ним вчинено, що в свою чергу позбавляє можливості надати відповідні обґрунтовані пояснення щодо дисциплінарного проступку згідно ст.149 КЗпП України.

Згідно ст.ст.139,140,142 КЗпП України та п.24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР за погодження з ВЦРПС від 20.0.1984 р. (далі Правил), порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обовязків.

Тобто, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обовязків.

Між тим, мотивувальна частина вищевказаного наказу не містить визначення який саме дисциплінарний проступок він вчинив.

Посилання у наказі про те, що позивачем систематично порушується трудова дисципліна, не відповідає дійсності.

Оскільки для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності за систематичне порушення трудової дисципліни необхідна наявність ряду обовязкових умов.

По-перше, порушення повинне стосуватися тільки трудових зобовязань, встановлених поряд загальних або спеціальних нормативно-правових актів; по-друге, невиконання або неналежне виконання повинні бути системними; по-третє, систематичне невиконання або не належне виконання без поважних причин; у четвертих, якщо раніше застосовувалися заходи дисциплінарної або громадської дії.

Дисциплінарних стягнень, до винесення оскаржуваного наказу, він не мав.

Слід зазначив, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, що передбачено статтею 149 КЗпП України.

Письмових пояснень з приводу начебто систематичного порушення ним трудової дисципліни та Правил внутрішнього трудового розпорядку ОСОБА_4 медичного училища у нього не зажадали. Також не зажадали від нього пояснень і з приводу некоректної поведінки серед колег медичного училища.

Таким чином, приймаючи рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення, відповідачем не був дотриманий передбачений ст.149 КЗпП України порядок, що є неприпустимим.

За таких обставин, а також з врахуванням того, що наказ №136-0 від 07.11.2016 р. не містить жодного юридичного обґрунтування, вважає, що він є незаконним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала за тих підстав, що позивач систематично допускав порушення трудової дисципліни та Правил внутрішнього трудового розпорядку, що виразилося у постійних спізненнях на роботу та залишеннях роботи до закінчення робочого часу, а також у вкрай некоректній поведінці та поводженню з керівництвом, з іншими працівниками учбового закладу відповідача у вигляді навіть ненормативної лайки, у звязку з чим 07.11.2016 р. в.о. директора ОСОБА_4 медичного училища ОСОБА_5 винесено наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дістає такого висновку:

Позивач ОСОБА_3 перебував з відповідачем ОСОБА_4 медичним училищем у трудових відносинах, обіймаючи посаду провідного юрисконсульта. Ця обставина сторонами підтверджена і ніким не спростовується.

Наказом виконуючого обовязки директора ОСОБА_4 медичного училища ОСОБА_5 №136-0 від 07 листопада 2016 року оголошено догану провідному юрисконсульту ОСОБА_4 медичного училища ОСОБА_3. Підставою притягнення позивача до дисциплінарного стягнення зазначено «за систематичне порушення трудової дисципліни та Правил внутрішнього трудового розпорядку ОСОБА_4 медичного училища».

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного наказу, суд виходив за такого:

Питання притягнення працівника до відповідальності за порушення трудової дисципліни врегульоване главою Х «Трудова дисципліна» КЗпП України.

За положеннями цієї глави орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) може застосовувати до працівника дисциплінарні стягнення за порушення трудової дисципліни (ст.ст.147, 147-1 КЗпП).

За приписами ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (ч.1). Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ч.2).

У відповідності до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (ч.1). За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ч.2). При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.3). Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ч.4).

Тобто підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок.

Не зазначення в оскаржуваному наказі:

суті проступку не дає змоги вирішити питання про правильність його кваліфікування як дисциплінарного,

обставин, за яких вчинено проступок, вирішити питання, чи враховано власником або уповноваженим ним органом при обранні виду стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду,

не зазначення дати скоєння такого проступку, вирішити питання щодо дотримання особою, яка накладала дисциплінарне стягнення, строків застосування такого стягнення до позивача.

Зазначені обставини загалом не дають змоги у вирішені судом питання про дотримання відповідачем порядку застосування дисциплінарного стягнення до відповідача і є безумовною підставою для скасування оскаржуваного наказу і задоволення позову.

За приписами ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати у відповідності до ст.79 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1). До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу (п.2 ч.3).

За подання позову до суду позивачем за квитанцією №17080322 від 23.01.2017 р. сплачений судовий в сумі 640,00 грн. (а.с.1), який підлягає присудженню позивачу з відповідача.

Щодо вимог присудження витрат на правову допомогу:

Особа, яка надавала таку допомогу ОСОБА_6 у відповідності до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.40) є адвокатом, з яким позивач 20.01.2017 р. уклав Договір про надання правової допомоги (а.с.37-38).

За Розрахунковою квитанцією про оплату послуг за правову допомогу НОМЕР_1 (а.с.42), позивач сплатив адвокату за надані послуги за договором про надання правової допомоги від 20.01.2017 р. 7040 грн.: за попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин 640 грн., за вивчення та правовий аналіз матеріалів, наданих ОСОБА_3, - 640 грн., за опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, та формулювання правової позиції 1920 грн., за підготовку процесуальних документів (позовної заяви про скасування наказу про оголошення догани) 2560 грн., за консультацію з приводу позовної заяви та мотивування викладеної в ній позиції 1280 грн.

При вирішенні питання стягнення зазначених витрат на правову допомогу судом враховане таке:

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

За статтею 1 цього Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За розясненнями п.48 постанови Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Процесуальною дією в розумінні цивільно-процесуального законодавства є складання позовної заяви.

З огляду на обсяг матеріалів, доданих до позовної заяви, які складаються лише з копії оскаржуваного наказу, який вивчав адвокат, та якому надавав правовий аналіз, складність та об'єм нормативної бази, що регулює спірні відносини, і яку опрацьовував адвокат для формулювання правової позиції, а також на те, що всі перелічені дії є складовими написання позовної зави, яка для кваліфікованого юриста не є складною та не потребувала витрачення значного часу, суд вважає присудженню позивачу з відповідача підлягають витрати на оплату правової допомоги в розмірі 640 грн.

Необхідність попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, а також консультації з приводу позовної заяви та мотивування викладеної в ній позиції позивачем як фахівцем в галузі права ним не доведена.

Керуючись ст.ст. 213-215,88 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Наказ ОСОБА_4 медичного училища №136-0 від 07.11.2016 р. «Про оголошення догани провідному юрисконсульту ОСОБА_4 медичного училища ОСОБА_3» скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 медичного училища на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя