справа №619/637/17
провадження №6/619/18/17
УХВАЛА

іменем України

28 лютого 2017 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участюсекретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянувши подання державного виконавця Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ Харківської області про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України, -

встановив

До суду надійшло подання ОСОБА_3 про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним вимоги про стягнення аліментів. В обґрунтування подання державний виконавець зазначила, що боржник має невиконані зобовязання та ухиляється від виконання зобовязань покладених на нього судовими рішеннями про стягнення аліментів.

У судовому засіданні державний виконавець Овчаренко Ю.В. просила задовольнити подання з підстав, які зазначені у ньому.

Розглянувши подання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з наступних мотивів.

Судом встановлено, що на виконанні у Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ Харківської області перебуває на виконанні виконавче провадження №42590002 з виконання виконавчий лист №2010/2-971/11 виданий 11.03.2014 про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, аліменти на утримання дітей.

19 березня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42590002.

24 лютого 2017 року державним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на майно боржника, про що винесено відповідну постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У відповідності до вимог ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Разом з тим, за змістом ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов'язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

В даному випадку, суд вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів виконавчого провадження не вбачається факт умисного ухилення боржника від виконання власних боргових зобов'язань.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно відповідей з Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби боржник ОСОБА_4 пенсію не отримує, на обліку в органах ДПС не перебуває.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні докази ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки з матеріалів виконавчого провадження не вбачається належне повідомлення ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження та про проведення будь-яких виконавчих дій.

Отже, державним виконавцем не доведено, що органами ДВС були вжиті усі можливі та необхідні дії для забезпечення виконання рішення суду, а тому, в даному випадку, подання порушує конституційне право боржника на вільне пересування.

Таким чином, не доведено факту ухилення боржника від виконання зобов'язання, тобто є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Відповідно до ст.3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця..

Керуючись ст.ст. 208, 209, 3771 ЦПК України, суд -

постановив

У задоволенні подання державного виконавця Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ Харківської області про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є. А. Болибок