У Х В А Л А

27 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

встановила:

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2016 року касаційну скаргу відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені без змін.

У своій заяві ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статті 56 Конституції України, статей 22, 23, 1167, 1173 ЦК України та статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу».

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №6-48цс13 та від 4 липня 2011 року у справі №3-59гс11.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що будь-які дії або рішення органів державної виконавчої служби, внаслідок яких були б порушені права позивачки, не визнавалися незаконними, докази прямого причинного зв'язку між винесенням постанови про стягнення виконавчого збору та втратами позивачки відсутні. З огляду на встановлені обставини, у тому числі щодо відсутності порушень з боку органу державної виконавчої служби, суд дійшов висновку, що сума, про стягнення якої просила позивачка, не є шкодою в розумінні положень статей 22, 1173 ЦК України, частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

Разом з тим, у наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

- від 4 липня 2011 року у справі №3-59гс11 предметом перегляду було неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 22 ЦК України у справі за позовом однієї юридичної особи до іншої про стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів;

- від 11 вересня 2013 року у справі №6-48цс13 предметом перегляду було неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 56 Конституції України, статей 1167, 1173 ЦК України та статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» у частині права особи на відшкодування моральної шкоди, завданої державними виконавцями саме на підставі вказаних норм матеріального права, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли у цій справі висновку про те, що зазначені норми права до стягнення моральної шкоди не застосовуються.

Таким чином, надані заявницею для порівняння постанови прийняті не у подібних правовідносинах, а тому не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Отже, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко