РІШЕННЯ

Іменем України

16.02.2017 року Франківський районний суд м. Львова

в складі: судді Мартинишин М.О.

при секретарі Снігур А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справуза позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа: ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»

про стягнення безпідставно отриманих коштів., -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка в 2014 році звернулася до нього з пропозицією вкласти кошти на її рахунок. Відповідачка заявила, що вказані кошти будуть спрямовані в товариство «Меркурій», а позивач отримуватиме відсотки за користування вказаними коштами. Зазначає, що відповідачка багато разів зверталася з вказаною пропозицією до нього. Він погодився. Вніс на рахунок відповідачки 260 000 грн. В грудні 2015 року він звернувся до відповідачки з пропозицією повернути йому кошти та відсотки, однак відповідачка повідомила йому, що коштів вона не має, всі кошти вона перерахувала на рахунок взаємного фонду «Меркурій», а тому вважає, що його право та інтереси порушені, змушений звертатись до суд за захистом такого. Просить позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що в грудні 2015 року позивач став зясовувати інформацію стосовно діяльності юридичної особи «Меркурій - взаємний фонд». Через мережу Інтернет позивач дізнався, що вказаної юридичної особи не існує, така реєстрації в Україні не має. А бренд «Меркурій-взаємний фонд» є діяльністю фізичних осіб, що містить ознаки фінансової піраміди. Відповідачка ОСОБА_2 не є представником такої особи, і ніколи не була, а кошти він перевів на її особистий рахунок, як фізичної особи. Зазначає, що жодних договірних відносин ні з відповідачкою, ні з представниками бренду «Меркурій взаємний фонд» ніколи не мав. А тому вказані кошти переведені на рахунок відповідачки безпідставно. Просить позов задоволити.

Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, позивач 12.03.2015р. та 13.06.2015р. електронними платежами на карткові рахунки відповідача №693662 та 602822 відкриті в ПАТ КБ «Приват-Банк» вніс грошові кошти на загальну суму 260 000,00 грн.(зокрема 12.03.2015р.-1 платіж та 13.06.2015р. - 18 платежів).

Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи копіями чеків-квитанцій, оригінали яких оглядались в судовому засіданні. Зокрема:

-квитанція №Р24А88439 від 13.03.2015р. на суму 30 000 грн.;

-чек №4114 від 13.06.2015р. на суму 14 998 грн.;

-чек №5606 від -------//------р.. на суму 6 920 грн.;

-чек №1808 від -------//------р.. на суму 598 грн.;

-чек №4722 від -------//------р.. на суму 3698 грн.;

-чек №4922 від -------//------р.. на суму 13 798 грн.;

-чек №3239 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №1552 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №2438 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №3618 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №4232 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №3039 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №4627 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №4028 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №5147 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №1625 від -------//------р.. на суму 10 012 грн.;

-чек №1151 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №5707 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №0415 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

Факт перерахунку - отримання вищевказаних грошових коштів встановлено судом і не заперечується сторонами.

Доказів укладення між сторонами будь-яких правочинів матеріали справи не містять і доказів укладення таких в судовому засіданні не здобуто.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Саме такий правовий висновок вбачається з Постанови ВСУ від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13.

Щодо діяльності бренду «Взаємний фонд-Меркурій» то доказів юридичної участі сторін в програмі діяльності не встановлено, як і доказів реєстрації фонду «Меркурій - взаємний фонд» як фінансової установи, чи юридичної особи, а також правової підстави повноважень відповідача на залучення коштів (вкладів) від фізичних осіб до вказаного фонду.

Крім цього, суд вважає, що відповідач надав належних, достатніх та допустимих доказів на спростування позову, тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин, суд знаходить, що позовні вимоги являються обґрунтованими, доказаними і такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 260000 (двісті шістдесят тисяч) гривень безпідставно отриманих коштів.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати в розмірі 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 3,4,10,11,27,31,57-60,88,169,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позов задовольнити

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 260000 (двісті шістдесят тисяч) гривень безпідставно отриманих коштів та 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень судового збору, а всього разом 262600(двісті шістдесят дві тисячі шістсот) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.