Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про виділ в натурі частини будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 про виділ в натурі частини будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що її матері ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 7 вересня 1965 року належало 10/100 частини будинку АДРЕСА_1 Цей будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 972 кв. м та перебуває у спільному користуванні усіх співвласників.

Рішенням Центрального районного комітету від 21 жовтня 1983 року № 539 та від 19 квітня 1985 року № 147, у зв'язку з прийняттям в експлуатацію добудов, було змінено частки співвласників у даному будинку. У зв'язку з цим частка її матері склала 8/100 частини, ОСОБА_12 - 2/5 або 40/100 частини, ОСОБА_13 - 2/25 або 8/100 частини, ОСОБА_14- 31/100 частини, ОСОБА_15 - 13/100 частини.

ОСОБА_10, частка якої складала 13/100, у 2003 році здійснила реконструкцію та надбудову другого поверху належної їй частки. У 2004 році остання виділила свою частину будинку в окрему адресу: АДРЕСА_1 але питання щодо виділення земельної ділянки не вирішувалося.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2010 року було змінено частки співвласників у праві спільної сумісної власності, а саме: ОСОБА_12 - 45/100 частини, ОСОБА_13 - 9/100 частини, ОСОБА_5 - 9/100 частини, ОСОБА_6 - 37/100 частини.

Посилаючись на вищезазначені обставини, а також те, що між співвласниками виник спір щодо користування як будівлями, так і земельною ділянкою, позивач ОСОБА_5 просила виділити їй в натурі із спільної часткової власності належні їй 9/100 частини будинку АДРЕСА_1, виділити їй у користування земельну ділянку за вищевказаною адресою пропорційно до розміру первісної ідеальної частки - 10/100 частки з виїздом на вул. Інженерну.

У вересні 2014 року ОСОБА_10 подала зустрічний позов до суду, в якому посилалася на те, що 9 вересня 2002 року вона за договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_16 13/100 частини будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських та побутових споруд, яка раніше належала ОСОБА_15. У встановленому законом порядку вона здійснила внутрішнє перепланування та реконструкцію належної їй частки. Розпорядженням адміністрації Центрального району м. Миколаєва від 19 лютого 2007 року № 902 затверджено акт прийняття до експлуатації належного їй будинку, який було виділено в окрему адресу: АДРЕСА_1

Посилаючись на ці обставини, а також на неприязні стосунки, які у неї склалися з відповідачами, ОСОБА_10 просила виділити в натурі частину будинку, що їй належить, яка на теперішній час має юридичну адресу: АДРЕСА_1 визначити порядок користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 за яким просить їй виділити у користування земельну ділянку загальною площею 198,36 кв. м, що відповідає її частці у будинку по АДРЕСА_1

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визначено в натурі 9/100 частини будинку АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_5, відповідно до першого варіанта графічного додатку № 7 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 22 липня 2015 року № 125-039.

Виділено у користування ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 73,83 кв. м, а земельну ділянку площею 93,48 кв. м залишено у спільному користуванні, згідно з графічним планом порядку користування земельною ділянкою, визначеним у додатку № 3 до висновку судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 22 липня 2015 року № 125-039.

Зустрічний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Ухвалено виділити в натурі 18/100 частини будинку АДРЕСА_1 які належать ОСОБА_10, відповідно до першого варіанта графічного додатку № 6-6а судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 22 липня 2015 року № 125-039.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування земельною ділянкою скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким визначено порядок користування ОСОБА_10 земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 22 липня 2015 року № 125-039. У користування ОСОБА_10 виділено земельну ділянку площею 92,37 кв. м, у тому числі під будівлями - 82,9 кв. м, під подвір'ям - 9,47 кв. м.

Земельну ділянку площею 45,5 кв. м залишено у спільному користуванні ОСОБА_10 та ОСОБА_6

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_10 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині її незадоволених вимог за зустрічним позовом, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Указані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судом було встановлено, що для обслуговування будинку АДРЕСА_1 рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 5 жовтня 1976 року було закріплено земельну ділянку площею 972 кв. м. При цьому порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не визначався і не визначений по теперішній час.

Відповідно до матеріалів інвентарної справи Миколаївського МБТІ, за нотаріально посвідченим договором від 28 липня 1964 року визначено ідеальні частки співвласників будинку АДРЕСА_1- домоуправлінню № 8 належало 30/100 частини, з яких: 18/100 частини за договором купівлі-продажу від 11 листопада 1965 року було продано ОСОБА_15 та ОСОБА_17 У подальшому ця частка була змінена на 13/100 і продана ОСОБА_18, який за договором купівлі-продажу від 9 вересня 2002 року продав її ОСОБА_10;

- 12/100 частини за договором купівлі-продажу від 11 вересня 1965 року було продано ОСОБА_19, а пізніше за договором купівлі-продажу від 5 жовтня 1960 року - ОСОБА_20, який за договором купівлі-продажу від 11 листопада 1969 року продав ОСОБА_21, а остання за договором купівлі-продажу від 22 квітня 1978 року продала 3/25 частини ОСОБА_22, після смерті якої спадщину у вигляді цієї частини будинку отримала ОСОБА_6;

ОСОБА_14 - 29/100 частини, які у порядку спадкування відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 4 січня 1973 року отримала ОСОБА_23, остання у свою чергу, за договором купівлі-продажу від 2 листопада 1977 року продала ОСОБА_24 та за договором купівлі-продажу від 24 квітня 1981 року ОСОБА_25, а пізніше за договором купівлі-продажу від 17 липня 1987 року продано ОСОБА_26, а ним за договором купівлі-продажу від 11 листопада 1987 року ОСОБА_27;

ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30 - 41/100 частини (кожному по 41/300 частини) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 грудня 1950 року; за договором дарування від 6 липня 1965 року ОСОБА_30 належну їй 41/300 частини подарувала ОСОБА_28, ОСОБА_29, які за договором купівлі-продажу від 7 вересня 1965 року продали 10/100 частини ОСОБА_11, спадкоємицею якої є її дочка ОСОБА_5;

За договором дарування від 18 травня 1967 року ОСОБА_29 подарувала ОСОБА_28 належну їй частку; остання за договором купівлі- продажу від 17 січня 1968 року продала ОСОБА_31 - 31/100 частини, після чого 21 серпня 1969 року остання продала ОСОБА_32 - 20/100 частини, а 11/100 частини у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_31 отримала ОСОБА_13, спадщину після смерті якої у вигляді цієї частини будинку отримала ОСОБА_9;

ОСОБА_32 належні їй 20/100 частини за договором купівлі-продажу від 12 липня 1974 року продала ОСОБА_33, а та у свою чергу за договором купівлі-продажу від 21 березня 1984 року ОСОБА_34, яка за договором купівлі-продажу від 21 вересня 1982 року продала ОСОБА_12, спадщину після смерті якої у рівних частинах кожному по 45/200 отримали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 За договором дарування від 15 травня 2012 року ОСОБА_8 належну їй частину подарувала ОСОБА_7

Після будівництва ОСОБА_12 прибудови до своєї частини будинку та прийняття її до експлуатації на підставі рішення виконкому Центральної районної ради народних депутатів від 23 грудня 1985 року № 493 були змінені ідеальні частки співвласників: а відтак ОСОБА_11 належало 2/25 частини, ОСОБА_15 та ОСОБА_17 (ОСОБА_10.) - 13/100 частини, ОСОБА_22 (ОСОБА_6.) - 1/10 частини, ОСОБА_25 (ОСОБА_6.) - 21/100 частини, ОСОБА_12 (ОСОБА_7) - 2/5 частини, ОСОБА_13 (ОСОБА_9.) - 2/25 частини.

На підставі цього рішення власникам було видано нові свідоцтва про право особистої власності на будинок.

ОСОБА_10, яка звернулася до суду із зустрічним позовом, є власником 13/100 частини вищезазначеного будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, право власності на які набула на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 9 вересня 2002 року, укладеного з ОСОБА_16

Розпорядженням адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 грудня 2002 року № 827-р їй було надано дозвіл на будівництво надбудови другого поверху житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 а рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29 червня 2004 року № 1214 житловому будинку, який належить ОСОБА_10 надано нову поштову адресу: АДРЕСА_1 Решті власників - залишилася існуюча адреса. Рішення щодо виділення у користування ОСОБА_10 земельної ділянки не приймалося.

19 вересня 2007 року ОСОБА_10 отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1. Указаний об'єкт нерухомості складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 101,8 кв. м, житловою площею 79,4 кв. м з господарськими будівлями та спорудами. Зазначене свідоцтво видано на підставі розпорядження адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 9 вересня 2002 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2014 року у справі було призначено судову земельно-технічну та будівельно-технічну експертизи, проведення якої доручено експертам Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області (а. с. 88-90, т. 1). На виконання експертам були постановлені питання про можливе визначення з технічної точки зору варіантів порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між ОСОБА_10 та іншими співвласниками, варіантів виділу в натурі 18/100 частини будинку за вказаною адресою, які належать ОСОБА_10, варіантів виділу в натурі 9/100 частин вказаного будинку, які належать ОСОБА_5, варіантів порядку користування земельною ділянкою.

Апеляційний суд при вирішенні питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою прийняв до уваги перший варіант висновку судової земельно-технічної та будівельно-технічої експертизи № 125-039 від 22 липня 2015 року, за яким у користування ОСОБА_10 виділено земельну ділянку площею 92,37 кв. м, у тому числі під будівлями - 82,9 кв. м, під подвір'ям - 9,47 кв. м; земельну ділянку площею 45,5 кв. м залишено у спільному користуванні ОСОБА_10 та ОСОБА_6

Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції надавши перевагу першому варіанту висновку судової земельно-технічної та будівельно-технічої експертизи № 125-039 від 22 липня 2015 року, перед іншими, у порушення ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України не врахував та не перевірив доводів ОСОБА_10 про те, що цим варіантом виділення земельної ділянки істотно порушуються її права на користування вищезазначеною земельною ділянкою, як власника 18/100 частини житлового будинку.

При цьому суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що за загальним правилом Земельного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, частка у праві користування земельною ділянкою за наявним правом спільної часткової власності на нерухоме майно, відповідає частці, яка належала особі у вказаному нерухомому майні.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: