Справа № 415/153/17
Провадження № 2/415/414/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю:

секретаря Данько Л.С.,

прокурора Полякова Д.В.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду звернувся позивач - перший заступник прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської комунальної лікувальної профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова» із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 02.12.2016 року № 415/6053/16-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження у звязку з примиренням потерпілої та обвинуваченого на підставі ст. 46 КК України. Проте, у звязку з причиненими пошкодженнями потерпіла ОСОБА_3 з 01.10.2016 по 18.11.2016 знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи «Центральна міська лікарня імені Титова». Згідно довідки Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова» сума фактичних витрат лікувального закладу на лікування потерпілої ОСОБА_3 складає 11 797,44 грн. У звязку з викладеним, позивач просив стягнути з відповідача на користь Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова» грошові кошти в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої у розмірі 11 797,44 грн.

Представник позивача прокурор Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_4, у судовому засіданні позов підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач - ОСОБА_1, в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Не заперечував проти стягнення з нього на користь Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова» грошові кошти в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_3 у розмірі 11 797,44 грн.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копії витягу з кримінального провадження № 02458, на підставі усної заяви від 01.10.2016 року, було внесено відомості до ЄРДР щодо скоєння кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.1 КК України. (а.с.7)

Згідно копії обвинувального акту від 10 листопада 2016 року, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 8-10).

Згідно ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 02.12.2016 року №415/6053/16- ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження у звязку з примиренням потерпілої та обвинуваченого на підставі ст. 46 КК України (а.с.11-12).

Згідно довідки Центральної міської лікарні ім. Титова, ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматичному відділенні ЦМЛ ім. Титова з 01.10.2016р. по 18.11.2016 р., сума витрат на лікування складає 11797,97 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, ОСОБА_5 Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до винної фізичної особи у розмірі коштів, витрачених на лікування особи.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до п. 3 «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до п. 2 «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Водночас, виходячи з вимог закону та встановлених судом фактів, суд вважає, що слід визначити розмір відшкодування, виходячи з тривалості лікування та вартості «ліжка-дні».

Згідно з довідкою, наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова, ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматичному відділенні ЦМЛ ім. Титова з 01.10.2016р. по 18.11.2016 р., кількість проведених днів в стаціонарі 48 три, вартість одного ліжко-дня складає 245,78 грн., сума витрат на лікування складає 11797,97 грн. (а.с.6).

До теперішнього часу в добровільному порядку витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, закладу охорони здоров'я, відповідач не відшкодував.

В судовому засіданні відповідач позов визнав, про що надав письмову заяву.

Згідно приписів ч.ч.1,4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи .

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд зазначає, що визнання позову в даній справі не суперечить закону чи порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, сума витрат на лікування підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 1191, 1195, 1206 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Лисичанської комунальної лікувальної профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова» грошові кошти в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої особи ОСОБА_3, за період з 01.10.2016 р. по 18.11.2016 р. , у розмірі 11797 (одинадцять тисяч сімсот девяності сім) гривень 44 копійки на р/р 0051 в ГУДКСУ в Луганської області, отримувач коштів - Лисичанська комунальна лікувально-профілактична установа «Центральна міська лікарня імені Титова», МФО 804013, код 37800278.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 27 лютого 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко