Справа № 466/6122/15 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/336/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Копняк С.М.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника -

ОСОБА_3, представника відповідача КЕВ м.Львова -

Бенцарука Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова Міністерства оборони України та Будинкоуправління №4 Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами (а.с.2-4), уточненими заявою від 17.05.2016 року (а.с.89-90), про солідарне стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу (далі-КЕВ) м.Львова та Будинкоуправління №4 Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (далі БУ №4) заборгованості по заробітній платі в розмірі 4081 грн. 44 коп., середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 29177 грн. 82 коп. та моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 27.03.2015 року її звільнено з посади бухгалтера БУ №4 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату, однак, при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, розмір заборгованості по якій на момент звільнення становив 4081 грн. 44 коп., а тому, вважає, що крім заборгованості по заробітній платі, відповідачі зобов'язані їй виплатити також середній заробіток за 14 місяців затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду, завдану тривалим порушенням її трудових прав.

Вимогу до КЕВ м.Львова позивач обґрунтовувала тим, що господарська діяльність БУ №4 припинена, на його рахунки кошти не поступають та не визначений правонаступник, а оскільки БУ №4 є структурним підрозділом КЕВ м.Львова, тому вони повинні солідарно відповідати за її вимогами.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15.08.2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто в користь ОСОБА_2 солідарно з КЕВ м. Львова та БУ №4 КЕВ м.Львова заборгованість по заробітній платі в сумі 29177 грн. 82 коп. відшкодування за весь час затримки розрахунку по заробітній платі та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Стягнуто солідарно з КЕВ м. Львова та БУ №4 КЕВ м. Львова в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач КЕВ м. Львова, просить його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити, стягнувши належні позивачу до виплати кошти і судовий збір в дохід держави лише з БУ №4.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що позивач була прийнята на посаду бухгалтера та звільнена з цієї посади саме БУ №4, тобто, роботодавцем позивача є БУ №4, яке ліквідоване, проте, КЕВ м.Львова не є ні власником, ні уповноваженим органом, ні правонаступником БУ №4, а тому вимоги позивача до КЕВ м.Львова звернені безпідставно. Зазначає, що по відношенню до Збройних Сил України, в системі яких функціонувало БУ №4, власником виступає держава, а від її імені - Міністерство оборони України, але аж ніяк не КЕВ м.Львова. Вважає, що КЕВ м.Львова не відповідає і не може відповідати за жодними зобов'язаннями БУ №4 перед третіми особами, в тому числі й у питанні будь-яких виплат по заборгованості по заробітній платі перед звільненими колишніми працівниками БУ №4. На думку апелянта, за нормами ст.ст.116, 117 КЗпП України, саме з БУ №4 підлягають до стягнення належні позивачеві кошти.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 01.10.2010 року по 27.03.2015 року позивач працювала на посаді бухгалтера БУ №4 КЕВ м.Львова (а.с.6).

Наказом начальника БУ №4 від 27.03.2015 року №16 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України по скороченню штату.

На момент звільнення позивача з роботи заборгованість по її заробітній платі становила 4081 грн. 44 коп., що підтверджується довідкою БУ №4 від 06.07.2015 року №223 (а.с.10).

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму (ч.2 ст.116).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З урахуванням того, що повного розрахунку з позивачем в день звільнення проведено не було, оскільки відповідачем БУ №4 не виплачено позивачеві заборгованості по заробітній платі у розмірі 4081 грн. 44 коп., розмір якої не оспорюється відповідачем (відсутній спір про розмір належних звільненому працівникові сум), тому в силу наведених вище норм ст.ст.116, 117 КЗпП України, з БУ №4, крім заборгованості по заробітній платі у вказаному вище розмірі, необхідно стягнути на користь позивача ще середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період, за який просить позивач у своїй позовній заяві, - з 27.03.2015 року по 01.05.2016 року.

При цьому, вимога позивача про солідарне стягнення належних їй коштів з БУ №4 та КЕВ м.Львова не відповідає вказаним вище нормам КЗпП України, оскільки відповідальність за порушення вимог ст.116 цього Кодексу законом покладається лише на роботодавця - підприємство, установу, організацію, яка звільнила працівника з роботи.

Відповідно до Положення про Будинкоуправління №4 КЕВ м.Львова (а.с.30), назване Будинкоуправління є самостійною державною організацією з повною юридичною відповідальністю, яке здійснює самостійну господарську діяльність, займається підбором і комплектуванням кадрів, оплата праці яких здійснюється за рахунок прибутку від його господарської діяльності.

Відомостей про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію БУ №4 КЕВ м.Львова немає.

Отже, матеріалами справи та локальними нормативними актами БУ №4 підтверджено і цей факт визнається позивачем, що роботодавцем позивача було саме БУ №4, яке за рахунок прибутку від господарської діяльності здійснювало оплату праці своїх працівників, а тому БУ №4 є належним відповідачем в справі за позовними вимогами позивача і саме з нього підлягають стягненню належні до виплати позивачеві кошти із заборгованості по заробітній платі та за затримку розрахунку при звільненні.

Суд першої інстанції вказаних вище норм матеріального закону та фактичних обставин справи не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про солідарний обов'язок відповідачів перед позивачем по виплаті заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивача з роботи.

Крім того, визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню за затримку розрахунку при звільненні, суд першої інстанції не врахував вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» щодо його обрахунку і не встановив на підставі належних та допустимих доказів розміру заробітної плати, яку позивач отримала за останні два місяці перед її звільненням.

За загальним правилом пункту 2 (абзаци 3, 4) Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядку), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

З наданої апеляційному суду довідки про заробітну плату позивача за два останні повністю відпрацьовані місяці, які передували даті звільнення позивача з роботи (а.с.198), встановлено, що за січень 2015 року позивач отримала заробітну плату в розмірі 2624 грн. 00 коп., а за лютий - 1574 грн. 40 коп.

Враховуючи кількість робочих днів у січні (20 р.д.) та у лютому (20 р. д.) 2015 року, середньоденна заробітна плата позивача у ці місяці становила 104 грн. 96 коп. ((2624 грн.+1574,40 грн.):40 р.д.).

Кількість робочих днів за визначений судом першої інстанції період затримки розрахунку при звільненні з 27.03.2015 року по 01.05.2016 року у відповідності до листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» у 2015 та 2016 роках становить - 276, а тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача БУ №4 у користь позивача за вказаний вище період, становить 28968 грн. 96 коп. (104 грн. 96 коп.*276 р.д.).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За загальним правилом статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вказані вище норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що розумною і справедливою буде компенсація позивачеві за завдану їй неправомірною затримкою розрахунку при звільненні моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Судом першої інстанції також допущено порушення норм процесуального закону при вирішенні питання розподілу судових витрат, оскільки неправильно визначено розмір судового збору, який підлягав сплаті при зверненні до суду з вказаним позовом (позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору) та неправильно покладено солідарний обов'язок на відповідачів по сплаті судового збору в дохід держави.

Відповідно до чинної на момент подання позову до суду першої інстанції редакції ст.ст.4, 6 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору, яка підлягала сплаті позивачем за подання нею вказаного позову, становила 487 грн. 20 коп. - за майнову вимогу, і 487 грн. 20 коп. - за немайнову вимогу, а тому, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача БУ №4 у дохід держави становить 974 грн. 40 коп.

Таким чином, з наведених вище мотивів та підстав оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 та стягнення у її користь визначених апеляційним судом коштів по сплаті заборгованості по заробітній платі в розмірі 4081 грн. 44 коп., середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені позивача з роботи в розмірі 28968 грн. 96 коп. та на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. лише з відповідача БУ №4 КЕВ м.Львова, оскільки решта вимог позивача, в тому числі й тих, які звернені до відповідача КЕВ м.Львова, - задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Будинкоуправління №4 Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова у користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 4081 (чотири тисячі вісімдесят одної) гривні 44 копійок, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 27 березня 2015 року по 01 травня 2016 року в розмірі 28968 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок та моральну шкоду в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до Будинкоуправління №4 Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова відмовити.

Стягнути з Будинкоуправління №4 Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова в дохід держави судовий збір в розмірі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Копняк С.М.