Справа № 165/556/16-ц Провадження № 22-ц/773/296/17 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Категорія: 6 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар Кирилюк О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

пр-ка позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

пр-ка відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, про визнання права власності на самочинне будівництво за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 27 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

24.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що його матірю ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 23.10.2003 року йому було подаровано 33/100 часток будинку № 28 та господарських будівель і споруд по вул.Горького (на даний час вул.Уласа Самчука) у м.Нововолинську Волинської області, зокрема, у житловому будинку: коридор 1-11 площею 4,6 кв.м, коридор 1-7 площею 8,2 кв.м, кімната 1-6 площею 19,6 кв.м, кімната 1-8 площею 16,8 кв.м, літня кухня Б-1, погріб з шийкою Г, вбиральня Д, гараж Е-1, огорожа 1 та 1/2 частина сараю В-1.

У подальшому при виготовленні технічного паспорта на даний будинок станом на 15.10.2015 року при перерахунку співвідношення площ часток у будинку вбачається, що йому у власність перейшли фактично приміщення, що становить 42/100 часток будинку, а не 33/100, у звязку із чим йому у власність мало б перейти 42/100 часток господарських будівель і споруд.

На підставі рішення виконкому Нововолинської міської ради № 146 від 19.05.2005 року йому було надано дозвіл на проведення добудови та реконструкцію належної йому частини житлового будинку (кухні, санвузла, коридора приміщення на плані 2-1, 2-2, 2-3) за адресою: м.Нововолинськ, вул.Горького,28/2 і виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки та погоджено із іншим співвласником будинку ОСОБА_5.

З метою поліпшення житлово-побутових умов він самочинно у 2008 році добудував власну прибудову а3 та гараж К-1, збільшивши загальну площу своєї частки будинку на 22,6 кв.м, житлову на 0,3 кв.м, але не встиг внести зміни в документи та оформити право особистої приватної власності на них.

Рішенням Нововолинської міської ради № 29/10 від 16.12.2013 року йому надано безоплатно у приватну власність дві земельні ділянки площею 0,0359 га та 0,0025 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: м.Нововолинськ, вул.У.Самчука,28/2 під уже збудовані самочинно обєкти.

Інспекцією ДАБК у Волинській області 26.06.2013 року було проведено перевірку та складено відповідний акт, у якому розяснено порядок подачі необхідних документів для прийняття в експлуатацію обєктів самочинного будівництва.

У звязку із спрощенням порядку прийняття в експлуатацію обєктів самочинного будівництва за його зверненням відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області було проведено перевірку відповідності місця розташування обєкта вимогам державних будівельних норм та підтверджено технічним обстеженням техніком-спеціалістом КП «Волинське ОБТІ», що добудова обєкта а3 відповідає будівельним вимогам і можливості його надійної та безпечної експлуатації, а розміщення побудови обєкту К-1 гаража не відповідає вимогам ДБН.

У квітні 2015 року ОСОБА_5 подарувала інших 67/100 часток будинку та господарських будівель і споруд його рідній сестрі відповідачу ОСОБА_3, хоча з урахуванням належних йому приміщень ця частка мала б становити 58/100.

Він неодноразово пропонував відповідачу, як співвласнику будинку надати йому посвідчений нотаріусом витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень на належну відповідачу земельну ділянку за адресою вул.У.Самчука,28/1 у м.Нововолинську Волинської області, який необхідний був йому для подання в інспекцію ДАБК у Волинській області для прийняття в експлуатацію обєктів самочинного будівництва у позасудовому порядку. Однак, відповідач безпідставно відмовила йому у наданні вказаних документів.

Крім того, заява про прийняття в експлуатацію обєкта підписується також співвласниками земельної ділянки та зазначеного обєкта.

Відповідач позбавила його можливості позасудового порядку введення самочинно збудованих обєктів в експлуатацію та реєстрації виникнення права власності на них.

Враховуючи наведене, просив визнати за ним право власності на квартиру № 2 на вул.У.Самчука,28 у м. Нововолинську Волинської обл., яка складається із двох жилих кімнат площею 36,6 кв.м, загальною площею 67,4 кв.м (номери приміщень на експлікації 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6). Визнати за ним право власності на господарську споруду гараж К-1. Визнати його право спільної часткової власності на 42/100 частин господарських будівель і споруд на літню кухню Б-1, погріб з шийкою Г, вбиральню Д, гараж Е-1, огорожу 1, які розташовані на вул.У.Самчука,28 у м. Нововолинську Волинської обл..

Протягом розгляду справи позивач неодноразово подавав заяви про уточнення позовних вимог, які остаточно уточнив позовною заявою від 05.10.2016 року(а.с.116-119), у якій просив визнати за ним право власності на самочинне будівництво нежитлове приміщення загальною площею 22,6 кв.м, яке складається з кухні, санвузла, коридора (приміщення на плані 2-1, 2-2, 2-3), яке є добудовою до належних йому на праві власності 33/100 часток житлового будинку № 28 на вул.У.Самчука в м.Нововолинську Волинської області.

Рішенням Нововолинського міського суду від 27 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинне будівництво нежитлове приміщення загальною площею 22,6 кв.м, яке складається з кухні, санвузла, коридора (приміщення на плані 2-12-3), яке є добудовою до належних йому на праві власності 33/100 часток житлового будинку, що знаходиться по вул.У.Самчука,28 у м.Нововолинську Волинської області.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1652 грн. 63 коп..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить змінити це рішення в частині стягнення з неї на користь позивача судового збору та стягнути із позивача на її користь 2700 грн. понесених витрат, повязаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих позовних вимог ОСОБА_1, оскільки вона ніякого відношення не має і не мала до самочинно збудованих ним приміщень і не повинна бути відповідачем.

У судовому засіданні відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Позивач та його представник апеляційну скаргу заперечили та просять її відхилити.

Представник третьої особи надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання права власності ОСОБА_1 на самочинну добудову нежитлових приміщень до належних йому 33/100 часток будинку, суд першої інстанції вважав, що спірні обєкти нерухомості збудовані позивачем на власній земельній ділянці; реконструкція проведена відповідно до розроблених робочих проектів з максимально необхідним дотриманням для надійної і безпечної експлуатації обєкта, будівельних норм та правил і не порушує прав інших осіб, а тому наявні підстави для визнання за позивачем права власності на ці обєкти нерухомості відповідно до положень ч.5 ст.376 ЦК України. Також суд дійшов висновку, що саме відмова відповідача надати позивачу документи, необхідні йому для узаконення самочинної добудови у позасудовому порядку стала підставою для його звернення до суду, у звязку із чим відсутні підстави для стягнення на її користь понесених витрат на правову допомогу та слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по оплаті судового збору.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наведена матеріально-правова норма визнає поняття «самочинне будівництво» обєкта нерухомості лише за наявності таких підстав: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку; обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас згідно з ч.5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, якщо це не порушує права інших осіб. Тобто набуття права власності особою, яка здійснила самочинне будівництво на своїй земельній ділянці, на обєкт нерухомості можливе лише у випадку відповідності виконаних робіт державним будівельним нормам і правилам та не порушення прав третіх осіб або суспільних інтересів.

Встановлено і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 23.10.2003 року набув право власності на 33/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по вул.Горького,28 (на даний час вул.Уласа Самчука) у м.Нововолинську Волинської області, зокрема, у житловому будинку: коридор 1-11 площею 4,6 кв.м, коридор 1-7 площею 8,2 кв.м, кімната 1-6 площею 19,6 кв.м, кімната 1-8 площею 16,8 кв.м та літня кухня Б-1, погріб з шийкою Г, вбиральня Д, гараж Е-1, огорожа 1 та 1/2 частина сараю В-1 (а.с.10, 19).

Рішенням виконкому Нововолинської міської ради № 146 від 19.05.2005 року позивачу дозволено розробити проект реконструкції своєї частини житлового будинку, зобовязано виготовити та погодити в установленому порядку проектну документацію, зобовязано готовий обєкт предявити державній технічній комісії для прийняття в експлуатацію відповідно до державних будівельних норм (а.с.7-зворот).

На виконання цього рішення виконкому позивачем розроблено та погоджено проект реконструкції своєї частини житлового будинку (а.с.8-9).

Згідно даних технічної документації позивач завершив реконструкцію своєї частини житлового будинку у 2008 році (а.с.14).

Рішенням Нововолинської міської ради № 29/10 від 16.12.2013 року ОСОБА_1 надано безоплатно у приватну власність дві земельні ділянки площею 0,0359 га та 0,0025 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: м.Нововолинськ, вул.У.Самчука,28/2, тобто під уже збудовані самочинно обєкти (а.с.21-25).

За змістом ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Позивачем реконструкція своєї частини житлового будинку здійснювалася на підставі будівельного паспорта (а.с.7).

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.9 постанови № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до уповноваженого органу про прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Зазначені правові норми дають підстави вважати, що для вирішення справи за позовом власника на самочинно збудоване нерухоме майно в обовязковому порядку підлягають встановленню усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила і їх істотність.

Під час розгляду даної справи, і це не заперечується самим позивачем ОСОБА_1, встановлено, що з приводу узаконення самочинно збудованих на власній земельній ділянці спірних обєктів нерухомого майна прийняття їх в експлуатацію він до компетентного державного органу не звертався, що свідчить про передчасність його звернення до суду за захистом свого порушеного права на вказані обєкти у спосіб ним обраний.

Також позивачем не доведено, що його право на реєстрацію самочинного будівництва будь-яким чином порушене, не визнається або оспорюється саме відповідачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами у справі відсутній заявлений позивачем спір про право, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Крім того, позивач у первісно поданій 24.03.2016 року редакції позовної заяви і до 05.10.2016 року часу остаточного уточнення позовних вимог оспорював розміри належних йому та відповідачу часток у будинковолодінні та просив визнати право власності і на інше самочинно збудоване майно, заперечуючи відносно чого відповідач понесла витрати на правову допомогу на загальну суму 2700 грн., що підтверджується відповідними квитанціями та розрахунками (а.с.77, 78, 153, 154).

Враховуючи наведене, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 2700 грн. та витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 704 грн. підлягають відшкодуванню позивачем.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 27 грудня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3404 грн. (три тисячі чотириста чотири грн.) судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді