Провадження № 2-др/229/1/17
УХВАЛА

01 березня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря Пантелєєвої Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дружківка Донецької області заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій вказала, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2016 року був задоволений її позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю. ОСОБА_2 було визнано такою, що втратила право користування житлом квартирою №14 будинку №89 по вул. Енгельса в м. Дружківці Донецької області. Разом з тим, позивач у позовній заяві вказувала, що в квартирі також зареєстрований неповнолітній син ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Він не визнаний таким, що втратив право користування квартирою, і позивач позбавлена можливості зняти його з реєстрації у вказаній квартирі. Просить ухвалити додаткове рішення і визнати неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом квартирою №14 будинку №89 по вул. Енгельса в м. Дружківці Донецької області разом зі своєю матір'ю ОСОБА_2

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Відповідно до статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, в якому не заявляла вимогу про визнання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом квартирою №14 будинку №89 по вул. Енгельса в м. Дружківці Донецької області.

Конституційним правом кожної дитини є право на житло (ст.47 Конституції України).

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечує право дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе.

Стаття 71 Цивільного Кодексу України визначає перелік правочинів, які вчиняються опікунами (піклувальниками) з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло.

Дозвіл органу опіки та піклування потрібен не лише в тому разі, коли дитина є власником (співвласником) нерухомості, а й у тому випадку, якщо має місце лише реєстрація дитини в житловому приміщенні. Оскільки, одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органу опіки та піклування, відповідно до ст.177 СКУ, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти, члени сімї наймача або власника житлового приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Майнові та житлові права дитини регламентовані такими нормативно-правовими актами: Конституцією України (ст.47), Цивільним (ст.ст.33, 67, 68, 70-72, 1241, 1261, 173-178), Житловим (ст.ст.32, 71, 125, 161), Сімейним (ст.ст.171, 173, 176-178) кодексами України, Законами України «Про охорону дитинства» (ст.ст.17,18), «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» (ст.12).

Оскільки позовна вимога про визнання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом квартирою №14 будинку №89 по вул. Енгельса в м. Дружківці Донецької області, не була заявлена позивачем і не розглядалася під час судового розгляду справи, до участі у розгляді справи не був залучений відповідний орган опіки та піклування, який не надавав суду відповідного висновку, то суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 11, 220 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили через пять днів з дня проголошення ухвали, якщо продовж цього строку не подана апеляційна скарга, або після розгляду апеляційним судом у разі подання апеляційної скарги.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С. О. Рагозіна