Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Родіній Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа : Кальміуський районний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2017 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернулась ОСОБА_1 із заявою, в якій просить встановити факт смерті її чоловіка - ОСОБА_2, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування своєї заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьку Калінінському районі у віці 34 років помер її чоловік ОСОБА_2, пор що лікарем було видано довідку про смерть№4337 від 26.12.2014 року, з зазначенням дати та причини смерті: сковзне вогнепальне кульове порання голови з відкритими переломами кісток черепу. ОСОБА_2 помер у міській лікарні м. Донецька, Калінінського району. Померлий був похований 29.12.2014 року на центральному цвинтарі у м. Донецьку, Калінінського району. Заявниця звернулась до Кальміуському у м. Маріуполі відділу РАЦС Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою отримання свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено на підставі невизнання документів, які були видані їй. Просила встановити факт смерті її чоловіка ОСОБА_2, який померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку, Донецької області.

Заявниця у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує у повному обсязі.

Представник зацікавленої особи : Кальміуського районного у м. Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області , будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи до судового засідання не з'явились не зявились,про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось

Аналізуючи надані суду документи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою , яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 02.07.2005 року . Від шлюбу народилась дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьками якої згідно свідоцтва про народження є ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Згідно свідоцтва про смерть №4337 від 26.12.2014 року, ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_4, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку Калінінському районі Донецької області, причина смерті: сковзне вогнепальне кульове поранення голови з відкритими переломами кісток черепу.

Після смерті ОСОБА_2, заявниця у серпні 2016 року звернулась до Кальміуського районного у м. Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за видачею свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено через те, що державна реєстрація смерті відповідно до діючого законодавства проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України, а документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створює правових наслідків. У зв'язку із чим заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті.

Як встановлено, заявниця ОСОБА_1 має намір встановити факт смерті ОСОБА_2., оскільки це має юридичне значення, а саме для реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану України факту її смерті та видачі свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

На сьогоднішній час свідоцтво про смерть від 26.12.2014 року ОСОБА_2. , видане тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті на території України.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loіzіdou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо справ передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони .

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних , які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдавати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

З огляду на викладене , суд приймає як письмові докази надані заявником документи, а саме : свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті, фотокартка (а.с. 7,8,12,15).

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть).

Оскільки заявниця ОСОБА_1 є громадянкою України, а ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер на тимчасово непідконтрольній Україні території в м. Донецьку, Донецької області, після його смерті заявниця не може отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку .

Відтак з метою захисту законних прав та інтересів громадянки України ОСОБА_1 суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку, Донецької області.

Керуючись ст.ст. 212-214, 234, 235, 256-259 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа Кальміуський районний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області , про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Маріуполь, Донецької області, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку, Донецької області, Україна, причина смерті: сковзне вогнепальне кульове поранення голови з відкритими переломами кісток черепу.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів, з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова