Справа №585/4703/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євтюшенкова В. І.
Номер провадження 22-ц/788/379/17 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

16 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Роменський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції в Сумській області,

про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Позивач з ухвалою суду не погодився та оскаржив її в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову. При цьому зазначає, що забезпечення позову, шляхом зупинення виконання розпорядження державного виконавця про нарахування заборгованості зі сплати аліментів не зупинить виконавчого провадження про стягнення аліментів за виконавчим листом. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на скаргу відповідачки ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 1328,55 грн., нарахованої за розпорядженням державного виконавця від 04 жовтня 2016 року (а.с. 1 - 2).

23 січня 2017 року він звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом зупинення виконання розпорядження державного виконавця, відповідно до якого з його зарплати проводяться утримання у розмірі 50 % на погашення заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що вжиття вказаних позивачем заходів забезпечення позову фактично призведе до зупинення виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За роз'ясненнями, наданими у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 у своїй заяві фактично ставить питання про зупинення виконання рішення суду про стягнення аліментів за яким йому нарахована заборгованість, місцевий суд вірно, врахувавши вказані норми закону та роз'яснення надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9, відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не можуть бути підставою для задоволення заяви доводи апелянта про те, що заборгованість по аліментам сталася з поважних причин, не з вини платника аліментів, оскільки ця обставина не впливає на правильність висновків суду.

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: