ухвала

іменем україни

08 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що працював підземним прохідником в Публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»), у шкідливих умовах з 2000 року по 2014 рік.

Висновком МСЕК від 12 січня 2016 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30 % за двома професійним захворюванням. Причиною професійного захворювання є робота в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, підземно при перевищені гранично допустимих факторів.

Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав позивачу моральні страждання, які він оцінює у 275 000 грн. Моральні страждання виражені в обмеженнях у повсякденному житті пов'язаних з професійним захворюванням. Наявні обмеження спричиняють переживання та змушують позивача додавати додаткових зусиль для організації життя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 моральне відшкодування 20 000 гривень без утримання податків та обов'язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 551,20 гривень.

У касаційній скарзі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків та пов'язане з виробництвом, у зв'язку з чим є підстави, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги щодо не надання належних доказів для відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_4 працював на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» з 25 вересня 2000 року по 11 квітня 2014 року на різних посадах, з яких 13 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 листопада 2015 року.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 24 вересня 2015 року позивачу було вперше встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу правого колінного суглоба та періартрозом лівого колінного суглоба ПФ першого-другого ст. М54.1.

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 листопада 2015 року, причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в умовах перевищення граничнодопустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, важкої праці, вимушеної робочої пози. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в параметрах, що перевищують гранично допустимі.

Висновком МСЕК від 12 січня 2016 року ОСОБА_4 встановлена втрата працездатності в розмірі 30 % у зв'язку з професійними захворюваннями (20 % по радикулопатії, 10% - ХОЗЛ) з 04 січня 2014 року по 01 лютого 2017 року, без встановлення групи інвалідності. Встановлено потребу у забезпеченні лікарськими засобами, ВМП.

Статтею 153 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 10 Постанови судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до ст. 454 ЦК України, розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).

Як вбачається з акта про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 листопада 2015 року, під час роботи в підземних умовах шахти «Октябрьська» ДП, ВАТ та ПАТ «Кривбасзалізрудком» позивач виконував роботи в умовах фізичного перенавантаження та підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, у зв'язку з чим було порушено законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, передбачені ст. 153 КЗпП України та ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко