21.02.2017 Єдиний унікальний номер 205/7162/16-ц
Справа №2/205/646/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Романовій А.О.

за участю позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 23 вересня 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів (а.с. 2).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2016 року із неї на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн., і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка не згодна із розміром аліментів, у зв'язку із чим, вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з твердої грошової суми в розмірі 600,00 грн. щомісяця на 1/4 частку заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

12 грудня 2016 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину (а.с.38-40).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в жовтні 2014 року ОСОБА_1 вигнала свою доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з місця постійного проживання, у зв'язку із чим, донька проживає із ним. У зв'язку із тим, що мати не дала дитині навіть особистих речей, ОСОБА_2 вимушений був придбати доньці одяг, взуття, необхідні речі, мобільний телефон, здійснював витрати на її лікування.

Стягнення аліментів із ОСОБА_1 на його користь на утримання доньки розпочато лише із червня 2016 року, які вона жодного разу так і не сплатила.

Відповідачка матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, тому він вважає за необхідне поставити питання щодо стягнення з ОСОБА_1 понесених ним додаткових витрат на утримання дитини.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь вартість додаткових витрат на дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме грошові кошти в сумі 8 403,85 грн.; стягнути із ОСОБА_1 на свою користь судові витрати.

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним - ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримала та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Проти вимог зустрічного позову заперечувала.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнав та заперечував проти їх задоволення. Вимоги зустрічного позову підтримав та просив задовольнити.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні. Повний текст рішення складений 24 лютого 2017 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази вважає, що позовні вимоги ані за первісним, ані за зустрічним позовом не підлягають задоволенню.

В ході судового розгляду встановлено, що на підставі додаткового рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2016 року видано виконавчий лист, яким стягуються аліменти з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 760,00 грн., починаючи з 03.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.53-54).

Згідно довідки про доходи №63 від 10.08.2016 року за період із лютого 2016 року по липень 2016 року ОСОБА_1 отримала дохід в сумі 7 405,61 грн. працюючи у ФОП ОСОБА_4 (а.с.13).

Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Суд зауважує, що надані ОСОБА_1 довідки про витрати на утримання житла, в якому вона проживає, а саме: квартири АДРЕСА_1, не можуть бути прийняті до уваги як достовірні, достатні та допустимі докази погіршення її матеріального становища (а.с.14,15,16-18). Крім того, нею не зважаючи на покладений обов'язок доказування, згідно до ст..60 ЦПК України, взагалі не надано належних доказів того, що її матеріальне становище, сімейний стан змінились чи то погіршились, що ускладнювало б виконання нею своїх батьківських обов'язків щодо утримання доньки. У зв'язку із чим, суд ставиться критично до доводів позивачки щодо складнощів у сплаті аліментів у тому розмірі, що визначений рішенням суду.

Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, враховуючи викладене суд, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів не підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи, що за ст. 27 Європейської конвенції про права дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Суд зауважує, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_2 щодо стягнення додаткових витрат на дитину в сумі 8 403,85 грн., взагалі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Надані ним квитанції та товарні чеки не можуть бути прийняті судом як достовірні, належні та достатні докази, так як з них вбачається, що дані витрати жодним чином не пов'язані із утримання дитини, викликаних особливими обставинами, а саме: розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо, тому не приймає їх до уваги. Інших доказів у підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 не надано.

Таким чином, суд з урахуванням встановлених обставин по справі, оцінюючи здобуті по справі докази що їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено, сплачений ОСОБА_2 судовий збір відшкодуванню не підлягає, а з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, ст.ст. 180, 185 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в розмірі 640,00 грн (шістсот сорок грн..00 коп.).

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя В.С. Шавула