Справа № 298/1242/16-ц
Номер провадження 2/298/68/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Лютянської М.С.

при секретарі Коваль А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Трейд про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 02 вересня 2016 року він уклав договір №303144 ревардингу, предметом по даному договру є транспортний засіб Fiat Doblo Combi Maxi 1.6 D MT Active Lungo 2013 р.в. (бежевий). За цим договором товариство зобовязувалося придбати у свою власність та передати у його користування автомобіль на строк та на умовах, передбачених цим договором. Однак підписаний ним договір не відповідає нормам чинного законодавства, порушує його права, як споживача фінансових послуг та не відповідає умовам щодо нотаріального посвідчення договору.

За даним договором вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 1950000,00 грн. без урахування ПДВ. Відразу після підписання договору йому надали рахунок для сплати в банк першого платежу у сумі 39000 грн., що він і зробив. За умовами договору для отримання предмета лізингу у користування він зобовязаний сплатити на рахунок відповідача суму адміністративного платежу, авансового платежу, комісію за передачу предмета лізингу, комісію за супроводження договору. Такі умови він вважає несправедливими, а обовязок сплати 50% вартості предмета лізингу у вигляді авансу є фактичним залученням коштів на його придбання, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка у відповідача відсутня. Вважає, що договір є нікчемним, оскільки відповідач при укладенні спірного договору застосував нечесну підприємницьку практику та договір не було посвідчено нотаріально.

Крім того, в договорі відсутні будь-які відомості щодо продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Згідно з розділом 12 договору встановлюється жорстка відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач зазначив в позові, що коли звернувся до ТОВ ОСОБА_2 ТРЕЙД з проханням розірвати договір фінансового лізингу за взаємною згодою сторін та повернути сплачені кошти у звязку з тим, що даний договір суперечить вимогам чинного законодавства та не відповідає його інтересам, то відповідач погодився на розірвання договору, проте у поверненні коштів йому було відмовлено. А тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання договору фінансового лізингу укладеним між ним та ТОВ ОСОБА_2 ТРЕЙД недійсним та стягнення з ТОВ ОСОБА_2 ТРЕЙД сплачені ним платежі та компенсацію моральної шкоди в розмірі 19500 грн., що виразилася в моральних стражданнях та неможливістю належного фінансового забезпечення своєї сімї, витратах часу та навантаженні на нервову систему, а також неодержаною вигодою.

В судове засідання позивач ОСОБА_1В не зявився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

Представник відповідачка ТОВ « ОСОБА_2 ТРЕЙД» в судове засідання не зявився.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що між ТОВ ОСОБА_2 ТРЕЙД та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір № 303144 ревардингу від 02.09.2016 року. Предметом ревардингу по даному договору є транспортний засіб, автомобіль FiatDoblo Combi Maxi 1.6 D MT Active Lungo 2013 р.в. (бежевий). Вартість предмету лізингу, відповідно до додатку №2 договору ревардингу № 303144 від 02.09.2016 року становить 195000 грн.

Судом враховано, що у законодавстві України відсутнє поняття Ревардингу та поняття договору ревардингу. Тому, для аналізу даного договору суд виходить з положень ЦК України щодо вимог до цивільно-правових угод, умови дійсності договорів, потрібно тлумачити положення даного договору, співвідносити їх на відповідність до вимог ЦК України до договорів (угод), також можна застосовувати аналогію права та аналогію закону. Також, судом враховано, що якщо договір ревардингу за своїм змістом є договором фінансового лізингу, про що є посилання в п.8.13 даного договору, то до нього потрібно застосовувати положення законодавства України щодо договору фінансового лізингу, або ж визнати його удаваним. Отже, до договору № 303144 ревардингу від 02 вересня 2016 року суд застосовує аналогію закону, тобто, норми права, які регулюють відносини між сторонами при укладенні договору фінансового лізингу.

Законом України Про фінансовий лізинг визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізиногодавець зобовязується набути у власність річ у продавця(постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 2 Закону України Про фінансовий лізинг відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За вимогами ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг , сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Укладеним договором передбачено, що платіж за оформлення договору першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладанням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які повязані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10 (десять) відсотків від погодженої вартості предмета лізингу.

Так, на виконання умов договору 02 вересня 2016 року позивачем сплачено на рахунок відповідача, що вказаний у договорі фінансового лізингу, 39000 грн. як платіж за сплата вартості фінансування згідно договору № 303144 (квитанція від 2.09.2016 року №0.0.610621305.1 виданої банком Приватбанк).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд, вивчивши умови договору, дослідивши матеріали справи, встановив, що згідно п.2.1 договору постачальник зобовязується придбати та передати на умовах ревардингу у користування майно, а отримувач зобовязується прийняти Товар та сплачувати Ревардингові платежі, інші платежі згідно з умовами цього Договору. п.2.3 Договору замовлення товару відбувається з моменту підписання отримувачем Специфікації (Додаток №4 до цього Договору) та сплати отримувачем на рахунок Постачальника першого ревардингового платежу. Отримувач має право самостійно обирати ТЗ та продавця ТЗ і несе повязані з цим ризики. Продавцем ТЗ є особа, що, як правило, зазначається у Специфікації ( надалі - Продавець). В такому випадку отримувач подає Постачальнику письмову заяву із зазначенням назви продавця.

Відповідно до вимог ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця(постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязання щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Отже, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Дані умови є несправедливими.

Частинами 1,2,3 ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Крім цього, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Водночас, оскільки оспорюваний договір не був нотаріально посвідчений, то, виходячи з приписів статті 220 ЦК України, такий є нікчемним, а отже, з вказаного договору правові наслідки наступати не можуть, що відповідає вимогам частини першої статті 216 ЦК України. Відтак, відповідач зобовязаний повернути позивачеві сплачені ним на виконання оспорюваного договору грошові кошти.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Також , виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою, договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було.

Згідно з розясненнями, що містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 № Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

В оспорюваному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним своїх обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, передбачені Законом України Про фінансовий лізинг та ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання своїх обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця.

Враховуючи вищенаведеного, суд вважає за необхідне визнати договір ревардингу № 303144 від 02.09.2016 року укладений між ТОВ ОСОБА_2 Трейд та ОСОБА_1 недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним платіж за сплату вартості фінансування згідно договору № 303144, в сумі 39000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ч.3 ст.6 ЗУ Про судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 19500 грн. суд вважає, що ця вимога підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями. Діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою. яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається, позивачу була завдана моральна шкода, що виразилася у моральних стражданнях та неможливістю належного фінансового забезпечення своєї сімї, витратах часу та навантаженні на нервову систему, а також неодержаною вигодою.

За таких обставин, виходячи з із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 15,16,203,215,216,220,227,799,808 Цивільного кодексу України, ст.ст.4,5,34 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, ст.ст. 1,2 Закону України Про фінансовий лізинг, статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, ст.ст.10,11,60,88,212,214, 218 ЦПК України,суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Трейд про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір ревардингу від 02 вересня 2016 року № 303144, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Трейд (код за ) і ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Трейд ( код за ) на користь ОСОБА_1 сплачений платіж за договором ревардингу від 02.09.2016 року № 303144 в сумі 39000 (тридцять девять тисяч) грн.00 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000( десять тисяч) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Трейд на користь держави судовий збір в розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) грн.40 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: Лютянська М.С.