У х в а л а

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

ЛеванчукаА.О.,

СитнікО.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл в натурі житлового будинку та земельної ділянки, стягнення витрат на поховання, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл в натурі житлового будинку та земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та присадибну земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,1364 га, а також на земельну ділянку площею 0,1190 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Спадщину після смерті чоловіка за законом прийняли вона, як дружина померлого, та відповідач, як його син від першого шлюбу, та отримали в державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, зокрема позивач успадкувала ј частини всього спадкового майна, а відповідач - ѕ частини.

Вказувала, що між нею та відповідачем виникла суперечка щодо користування спадковим будинком, вона, як співвласник, має право на виділ у натурі своєї частини із спадкового майна у вигляді будинку та двох земельних ділянок, однак згоди щодо способу розподілу спадщини між нею та відповідачем не досягнуто.

Крім того, на поховання чоловіка та його матері ОСОБА_7, яка померла у 2011 році, позивач витратила кошти на поховання та на поминальні обіди. Оскільки відповідач участі у цих витратах не приймав, то він, як спадкоємець, згідно ст. 1232 ЦК України має їх відшкодувати.

У зв'язку з наведеним, позивач просила виділити їй в натурі у власність ј частини домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається із приміщень: 1-6, площею 16 кв. м та 1-1, площею 5,4 кв. м, а також господарські будівлі: ј частини сараю літ. «Б», паркан № 3; виділити їй у власність ј частини присадибної земельної ділянки площею 0,1366 га, кадастровий помер НОМЕР_1 та ј частини земельної ділянки площею 0,1190 га, кадастровий помер НОМЕР_2; відповідачу виділити в натурі у власність 3/4 частини домоволодіння, що складається із приміщень: 1-2, площею 5,4 кв. м; 1-3, площею 15,2 кв. м; 1-4, площею 9,8 кв. м; 1-5, площею 8,1 кв. м, а також господарські будівлі: ѕ частини сараю літ. «Б», навіс літ. «В», літню кухню літ. «Д», вбиральню літ. «Г», доріжку II, паркан № 2; у спільному користуванні залишити колодязь № 1 та хвіртку № 1; проведення переобладнань покласти на сторони, припинити право спільної часткової власності сторін на вказане майно, стягнути з відповідача витрати на поховання спадкодавців у розмірі 25 136 грн та судові витрати.

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позов до ОСОБА_4, в якому просив виділити йому в натурі у власність ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається із приміщень: 1-1, площею 5,2 кв. м; 1-2, площею 5 кв. м; 1-3, площею 15,8 кв. м; 1-5, площею 7,8 кв. м; 1-6, площею 16 кв. м та сарай літ. «Б»; у власність відповідачки виділити приміщення 1-4, площею 9,5 кв. м, припинити право спільної часткової власності сторін на вказане майно.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Виділено в натурі ОСОБА_4 ј частини земельної ділянки, що складає 0,034125 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1365 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Виділено в натурі ОСОБА_5 ѕ частини земельної ділянки, що складає 0,102375 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1365 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Виділено у натурі ОСОБА_4 ј частини земельної ділянки, що складає 0,02975 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1190 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства.

Виділено у натурі ОСОБА_5 ѕ частини земельної ділянки, що складає 0,08925 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1190 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1190 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1365 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Виділено в натурі ОСОБА_4 ј частини садибного (індивідуального) житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 59,3 кв. м, а саме: житлову кімнату площею 9,5 кв. м (№ 4 в Експлікації приміщень до житлового садибного будинку) та житлову кімнату площею 7,8 кв. м (№ 5 в Експлікації приміщень до житлового садибного будинку).

Виділено в натурі ОСОБА_4 ј частину сараю (літера «Б» в технічному паспорті), що складає 6,25 кв. м, який знаходиться по АДРЕСА_1.

Виділено в натурі ОСОБА_5 ѕ частини садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 59,3 кв. м, а саме: житлову кімнату площею 16,0 кв. м (№ 6 в Експлікації приміщень до житлового садибного будинку); кухню площею 15,8 кв. м (№ 3 в Експлікації приміщень до житлового садибного будинку); веранду площею 5,2 кв. м (№ 1 в Експлікації приміщень до житлового садибного будинку); котельню площею 5,0 кв. м (№ 2 в Експлікації приміщень до житлового садибного будинку).

Стягнуто грошову компенсацію в зв'язку із зменшенням частки майна з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в сумі 2 511,77 грн.

Залишено у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 колодязь (літера «І» в технічному паспорті) та ворота/хвіртка (№ 2 в технічному паспорті).

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на житловий будинок та господарські споруди (крім колодязя, ворота/хвіртка), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 ѕ частини витрат на похорони ОСОБА_6, що складає 9 934,28 грн.

В іншій частині позову та зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року в частині розподілу в натурі житлового будинку скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року в частині стягнення витрат на поховання скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить частково скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу в натурі житлового будинку,..

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 0 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, сприяючи повному і об'єктивному з'ясуванню обставин справи, роз'ясниш сторонам їх права і обов'язки, в тому числі обов'язок надати докази щодо наявності технічної можливості провести розподіл спадкового будинку, а також те, що це потребує спеціальних знань, однак сторони відмовилися вирішувати питання як про призначення відповідної експертизи так і щодо надання варіантів розподілу майна.

Отже скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про поділ будинку в натурі апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявленої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого − комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» , витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Вартість таких витрат визначена у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03 жовтня 2008 року № 45.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення зі спадкоємця померлої відповідно до ст. 1232 ЦК України витрат на поховання апеляційний суд виходив з того, що такі витрати їй відшкодуванні.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на повному встановленні фактичних обставин та на належній оцінці наявних в матеріалах справи доказів.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року в частині залишення без змін рішенням апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

О.М. Ситнік