НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/6131/16
№ 2/183/563/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 19/24 частини земельної ділянки площею 5,340 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_8 сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що надавалась на підставі Рішення ОСОБА_8 сільської ради 18 сесії 23 скликання від 12 грудня 2000 року №112 та підтверджується державним актом серія та номер 1-ДП 069047 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлої 12 січня 2004 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є батьками позивача. 12 січня 2004 року ОСОБА_9 померла. За життя 20 серпня 2003 року мати позивача склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом м. Новомосковська Дніпропетровської області ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за № 2-3618. У відповідності до заповіту належну їй земельну ділянку розміром 5,340 га, що розташована на території ОСОБА_8 сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення сільськогосподарського виробництва ОСОБА_9 заповіла позивачу. 18 грудня 2012 року помер батько заявника - ОСОБА_10. Заповіт за час життя він не складав. На час відкриття спадщини після смерті матері, згідно довідки від виконкому ОСОБА_8 сільської ради разом із матірю крім позивача мешкали ще його брати та сестри. Всього у померлої було одинадцять дітей. Так на час відкриття спадщини неповнолітніми були ОСОБА_2 (до одруження ОСОБА_10) ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, які мають право на обовязкову частку у спадщині розмір якої складає 1/24 кожного. Звернувшись до приватного нотаріуса, з заявою, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в звязку із тим, що нотаріусом не приймаються порвані документи у відповідності до п. 3 гл.8 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Належність померлій земельної ділянки підтверджується відповіддю на адвокатський запит із Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року № 99-406-99.8- 2165/2-16.

Позивач, його представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за відсутності позивача, наполягала на задоволенні позову.

Відповідачі, третя особа у судове засідання не з'явилися, кожен окремо надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечили проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач та відповідачі у справі є дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

ОСОБА_9 на підставі рішення 18 сесії ХХІІІ скликання ОСОБА_8 народних депутатів передано у власність земельну ділянку, площею 5,340 га в межах згідно з планом, розташовану на території ОСОБА_8 сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що 19 січня 2001 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ДП № 069047, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12685. Означений факт, окрім копії пошкодженого державного акту підтверджується також і відповіддю Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року № 99-406-99.8- 2165/2-16.

20 серпня 2003 року ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за № 2-3618. У відповідності до заповіту, ОСОБА_9 належну їй земельну ділянку розміром 5,340 га, що розташована на території ОСОБА_8 сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення сільськогосподарського виробництва заповіла ОСОБА_1.

12 січня 2004 року ОСОБА_9 померла.

Як вбачається з довідки Виконавчого комітету ОСОБА_8 сільської ради № 2805 від 17 жовтня 2016 року, на момент смерті ОСОБА_9 мешкала разом з дочкою ОСОБА_13, сином ОСОБА_14, сином ОСОБА_15, дочкою ОСОБА_16, сином ОСОБА_1, дочкою ОСОБА_17, дочкою ОСОБА_18, дочкою ОСОБА_3, сином ОСОБА_4, дочкою ОСОБА_5, сином ОСОБА_6 Вікторовичем.18 грудня 2012 року помер ОСОБА_10.

З матеріалів спадкової справи ОСОБА_9 вбачається, що 12 жовтня 2016 року до Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулась ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 16 листопада 2016 року до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва на обов`язкову частку у спадщині звернулися ОСОБА_2, ОСОБА_19, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та 14 грудня 2016 року - ОСОБА_6

Постановою нотаріуса від 12 жовтня 2016 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності правовстановлюючого документу у належному виді.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

За ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлій за життя права власності на земельну ділянку, складання померлою заповіту, яким призначено спадкоємцем позивача, наявності у померлої неповнолітніх дітей відповідачів у справі, прийняття спадщини позивачем та відповідачами шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті, відсутності доказів наявності інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи визнання особами, які беруть участь у справі вимог позивача в тому числі і стосовно кількості спадкоємців, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 19/24 частини земельної ділянки, площею 5,340 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території ОСОБА_8 сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлої 12 січня 2004 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов