Ухвала іменем україни
15 лютого 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, за касаційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, він та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство з жовтня 2006 року по грудень 2007 року, що встановлено рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року. За час спільного проживання відповідачем було придбано автомобіль «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1, який він вважає спільною власністю подружжя.

У зв'язку з вищевикладеним, просив суд визнати автомобіль «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2, об'єктом права спільної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який було придбано в період проживання однією родиною та ведення спільного господарства, стягнути з відповідача на його користь компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля в сумі 100 000 грн, автомобіль залишити у володіння ОСОБА_7, стягнути судові витрати у справі.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано автомобіль Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_7, об'єктом права спільної власності з ОСОБА_6

Поділено спільне майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнано за ОСОБА_7 право власності на автомобіль «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2, та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 вартість Ѕ частини вказаного автомобілю в розмірі 100 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2016 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року в частині розміру стягнутих сум змінено.

Стягнуто з ОСОБА_7. на користь ОСОБА_6 компенсацію за Ѕ частини спільного сумісного майна у розмірі 11 978 грн 27 коп.

У решті заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення змінити.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль було придбано під час проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, він є об'єктом спільної сумісної власності, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частини вказаного автомобіля у розмірі 100 000 грн.

Змінюючи рішення районного суду, апеляційний суд виходив із того, що спірний автомобіль було придбано за кредитні кошти на ім'я відповідача, за час спільного з відповідачем проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у рахунок погашення заборгованості за автомобіль було сплачено 23 956 грн 54 коп., тому на користь позивача підлягає стягненню Ѕ частини вказаної суми - 11 978 грн 27 коп.

Такі висновки апеляційного суду є обґрунтованими та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судами установлено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя було скасовано та змінено додаткове рішення суду від 11 червня 2015 року, встановлено факт проживання однією родиною як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з жовтня 2006 року по грудень 2007 рік.

Згідно з довідкою УДАІ в Харківській області від 02 вересня 2015 року, автомобіль «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2, був придбаний ОСОБА_7. в кредит 30 січня 2007 року.

ОСОБА_7. наполягала на тому, що ОСОБА_6 не має ніякого відношення до вищевказаного автомобіля, оскільки гроші на придбання автомобіля не давав, а тому цей автомобіль є її особистою власністю.

Однак відповідно до ст. 74 СК України (у редакції Закону України від 22 грудня 2006 року № 524-V), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Крім того, за положеннями статті 16 Закону України «Про власність», який втратив чинність на підставі Закону України від 27 квітня 2007 року № 997-V «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України», майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що сторонами під час спільного проживання без реєстрації шлюбу було сплачено у рахунок погашення заборгованості за спірний автомобіль 23 956 грн 54 коп.

Таким чином, апеляційний суд, встановивши обставини у справі та керуючись положеннями ст. 74 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_7 Ѕ частини сплачених під час спільного проживання з ОСОБА_6 коштів у розмірі 11 978 грн 27 коп у рахунок погашення заборгованості за кредитом від 30 січня 2007 року.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що апеляційним судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подані касаційні скарги слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович