Номер провадження 2/754/986/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.01.2009 року між Банком та відповідачем був укладений Договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3300, 00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних та строком повернення, що відповідає строку дії картки. Банк умови договору виконав належним чином, а відповідач умови договору не виконує, у зв"язку з чим станом на 03.08.2016 року виник борг у розмірі 62425, 78 грн. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 62425, 78 грн. та судові витрати по справі.

У судовому представник відповідача позовні вимоги не визнала, подала заяву про застосування строку позовної давності до даних позовних вимог, зважаючи на те, що такий строк пропущений. На підставі викладеного представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.. 214 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

В судовому засіданні встановлено, що 13.01.2009 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір б/н на суму 3300, 00 грн. із сплатою 30, 00 % річних із строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою.

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід"ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 58 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов"язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно до умов Кредитного договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок з лімітом кредитування 3300, 00 грн.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, Банк свої зобов"язання виконав у повному обсязі, відкривши відповідачу картковий рахунок з лімітом кредитування, а відповідач зобов"язання за Кредитним договором у повному обсязі не виконав, у зв"язку з чим виникла заборгованість.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов Договору та Правил позивач відкрив відповідачу картковий рахунок з лімітом кредитування та видав кредитну картку для проведення безготівкових розрахунків за товари та послуги, для переказу грошових коштів з карткового рахунку та отримання готівкових коштів в межах витратного ліміту.

Здійснення розрахунків за операціями з використанням платіжних карток на момент укладення Кредитного договору регулювалось Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим Постановою Правління НБУ № 137 від 19.04.2005 року.

Пунктом 2.9 вказаного Положення встановлено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та у межах установленого договору ліміту кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом.

Згідно із умовами Правил позивач відкрив відповідачу картковий рахунок та видав кредитну картку терміном на один рік. Після спливу цього терміну відповідач зобов"язаний був повернути кошти по встановленому ліміту кредитування.

У подальшому кінцевий термін повернення коштів за встановленим лімітом кредитування сторонами продовжено не було. Принаймні, будь-яких доказів на підтвердження того, що такий строк був продовжений, суду надано не було.

За умови виконання держателем всіх положень договору картка держателя та картки всіх додаткових держателів автоматично перевипускаються банком, а договір вважається продовженим на наступний строк, якщо держатель не повідомив про бажання розірвати (припинити) договір за 20 календарних днів до дня закінчення строку дії основної картки.

Із зазначеного можна зробити висновок про те, що Кредитний договір може бути подовжений на наступний строк лише за певних умов: належного виконання відповідачем положень договору та перевипуску позивачем картки.

Виходячи з тих правовідносин, що випливають з кредитного договору, лімітом кредитування можливо скористатися тільки за наявності діючої кредитної картки. Тобто при укладанні кредитного договору 13.01.2009 року був встановлений строк дії кредитної картки в один рік, тобто, до 13.01.2010 року.

Картка у 2010 році і пізніше не перевипускалася, а відповідно Кредитний договір у 2010 році і пізніше не продовжувався. Після закінчення строку дії останньої кредитної картки, а саме 13.01.2010 року, відповідач не користувався картковим рахунком через відсутність відповідної картки з січня 2010 року.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому у законодавстві визначаються різні поняття: такі як "строк дії договору" та "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

У зв"язку з тим, що останнім днем виконання зобов"язань з повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є 13.01.2010 року, при відсутності платежу у зазначений строк, з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв"язку з чим починається дія трирічного строку для звернення Банку до суду із вимогою щодо захисту своїх прав та інтересів.

Також слід зазначити, що у зв"язку з тим, що строк дії кредитної картки закінчився у січні 2010 року, відповідач не міг використовувати її для отримання коштів. Позивач, у свою чергу, не міг не знати про закінчення строку дії картки та про наявність заборгованості на той період. Таким чином, строк позовної давності на вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором сплинув 14.01.2013 року, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише у серпні 2016 року.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Під час розгляду даної справи представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності до даних позовних вимог.

Отже, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Аналогічна правова позиція викладені і у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-95цс14, від 01.10.2014 року у справі № 6-134цс14, від 22.10.2014 року у справі № 6-127цс14, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс14.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 252-256, 267, 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: