Справа № 390/2060/16-ц
Провадження № 2/390/139/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2017 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Пасічника Д.І.,

при секретарі Рац М.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкрнитому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, Відділу освіти, молоді та спорту Кіровоградської районної державної адміністрації, про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати незаконним і скасувати наказ директора Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_4 № 103-к, п-1 від 30.11.2016 року про звільнення її з посади двірника Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, поновити її на посаді двірника та стягнути з Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступнів на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом Володимирівської середньої школи № 50 від 01.10.1987 року її було прийнято на посаду прибиральниці службових приміщень Володимирівської середньої школи Кіровоградського району Кіровоградської області. Рішенням Кіровоградської райдержадміністрації № 485 від 14.09.1993 року Володимирівську середню школу перейменовано на Володимирівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів. В подальшому, наказом № 07 від 17.02.1996 року її було переведено па посаду гардеробника, а наказом № 24 від 01.10.2006 року. - на посаду двірника школи. У вересні 2016 року директор Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_4 звернулась до Відділу освіти, молоді та спорту Кіровоградської райдержадміністрації з клопотанням №185 від 22.09.2016 року про перерозподіл обов'язків двірника на інших працівників навчального закладу. На підставі вказаного клопотання Відділом освіти, молоді та спорту Кіровоградської райдержадміністрації видано наказ № 333 від 27.00.2016 року «Про зміни в штатному розписі Володимирівської ОСОБА_5 ступенів», де станом на 01.12.2016 року скорочується посада двірника у вищевказаному навчальному закладі. 30.11.2016 року наказом директора №103-к, п-1, її було звільнено з посади двірника у зв'язку зі скороченням чисельності працівників п. 1 ст. 40 КЗпІІ України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки вона не була попереджена, їй не пропонували іншу роботу та згоду на її звільнення не надавала профспілкова організація, членом якої вона є.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити позов, з підстав зазначених у ньому.

Представник відповідача (Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів) ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала відносно задоволення позову, надала письмові заперечення та пояснила суду, що відповідно до штатного розпису Володимирівської загальноосвітньої школи I-III ступенів станом на 01.09.2016 року посада двірника в загальноосвітньому навчальному закладі не передбачена. Тому на підставі клопотання адміністрації школи від 22.09.2016 року № 185 начальником відділу освіти, молоді та спорту Кіровоградської РДА ОСОБА_6 було видано наказ від 27.09.2016 року № 333 «Про зміни в штатному розпису Володимирівської ЗШ», де станом на 01 грудня 2016 року скорочувалася 1 ставка двірника школи. 28 вересня 2016 року по Володимирівській загальноосвітній школі І-Ш ступенів було видано наказ № 78-к «Про зміни в штатному розпису», з яким 29 вересня 2016 року було запропоновано ознайомитися письмово ОСОБА_3, але вона відмовилася, про що свідчить складений трьома членами комісії акт. Крім того, в той же день 29.09.2016 року ОСОБА_3 було вручено письмове попередження про майбутнє звільнення з посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_3 попередження одержала, але розписатися у другому примірнику про одержання відмовилася, про що теж складений відповідний акт комісією з трьох осіб. Крім того, звільнення працівника за такою статтею передбачає звернення роботодавця до профспілкового комітету, членом якого була ОСОБА_3, адміністрація навчального закладу подала письмове подання до шкільного профспілкового комітету щодо надання згоди на звільнення двірника ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Подання було надано профспілковому комітету 21.11.2016 року, на яке було надано письмову відповідь 28.11.2016 року, де було вказано про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 Зважаючи на те, що рішення профспілкового органу щодо звільнення ОСОБА_3 було не обґрунтованим і містило тільки загальні фрази, адміністрація школи, керуючись абзацом 7 ст. 43 КЗпП України, звільнила гр. ОСОБА_3 у встановлені терміни. Вважає звільнення позивача законним та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Начальник відділу освіти, молоді та спорту ОСОБА_6 надав до суду письмове заперечення, відповідно до якого просив відмовити повністю у задовлені позову до відділу освіти, молоді та спорту Кіровоградської РДА, адже вони не є роботодавцем позивача і звільнення здійснює керівник, в даному випадку директор даного навчального закладу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що наказом Володимирівської середньої школи № 50 від 01.10.1987 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду прибиральниці службових приміщень Володимирівської середньої школи Кіровоградського району Кіровоградської області. Рішенням Кіровоградської райдержадміністрації № 485 від 14.09.1993 року Володимирівську середню школу перейменовано на Володимирівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів. В подальшому, наказом № 07 від 17.02.1996 року позивачку було переведено па посаду гардеробника, а наказом № 24 від 01.10.2006 року. - на посаду двірника школи.

Відповідно до штатного розпису Володимирівської загальноосвітньої школи I-III ступенів станом на 01.09.2016 року посада двірника в загальноосвітньому навчальному закладі не передбачена. На підставі клопотання адміністрації школи від 22.09.2016 року № 185 начальником відділу освіти, молоді та спорту Кіровоградської РДА ОСОБА_6 було видано наказ від 27.09.2016 року № 333 «Про зміни в штатному розпису Володимирівської ЗШ», де станом на 01 грудня 2016 року скорочувалася 1 ставка двірника школи.

28 вересня 2016 року по Володимирівській загальноосвітній школі І-Ш ступенів було видано наказ № 78-к «Про зміни в штатному розпису», з яким 29 вересня 2016 року було запропоновано ознайомитися письмово ОСОБА_3, але вона відмовилася, про що свідчить складений трьома членами комісії акт. Крім того, в той же день 29.09.2016 року ОСОБА_3 було вручено письмове попередження про майбутнє звільнення з посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_3 попередження одержала, але розписатися у другому примірнику про одержання відмовилася, про що теж складений відповідний акт комісією з трьох осіб.

30.11.2016 року наказом директора ОСОБА_4 №103-к, п-1, позивача звільнено з посади двірника у зв'язку зі скороченням чисельності працівників п. 1 ст. 40 КЗпІІ України.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог позивача про скасування наказу про її звільнення та поновлення на роботі, суд виходить із такого.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Разом з тим, суд звертає увагу, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Так, абзацом 1 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 із змінами та доповненнями встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Так дійсно, суд визнає, що в даному випадку мала місце реорганізація установи, адже у звязку з погіршенням технічного стану будівлі ( спортивної зали), її було визнано аварійною, а від так, прилегла площа подвіря, що прибирається з 3.5 га зменшилась до 3 га., проте, на думку суду, вказаний факт є передумовою зменшення обсягу роботи двірника та як наслідок його ставки, а не його скорочення взагалі, а тому суд не погоджується з тим, що у відповідача мали місце такі зміни в організації виробництва і праці, які зумовили необхідність скорочення, а саме посади двірника, а не розміру ставки двірника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вказана правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові № 6-40цс15 від 01 квітня 2015 року.

Однак, при звільненні позивача ОСОБА_3 питання про її переведення на іші роботу не вирішувалось взагалі, тобто, позивачу протягом двох місяців з дня попередження про звільнення не були запропоновані всі вакансії, що відповідають її освіті, кваліфікації та досвіду роботи та які існують в навчальному закладі.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Позивачка є членом профспілкового комітету Володимирівської ЗШ І-ІІІ ступенів.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Таким чином, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника.

Саме таку правову позицію, висловив Верховний Суд України в Постанові від 1 липня 2015 року по цивільній справі № 6-119цс15 яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, яка є обовязковою до виконання.

Виходячи, з вище зазначених норм матеріального права та правової позиції Верховного Суду України, обєм аргументації з правовим обґрунтуванням незаконності звільнення працівника немає значення, звільнення працівника без згоди виборного органу профспілкової організації допускається тільки в разі відсутності в рішенні виборного органу аргументації з посиланням на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника.

Відповідно до протоколу № 2 засідання членів профспілкового комітету Володимирівської ЗШ І-ІІІ ступенів від 25.11.2016 року профспілковий орган не надали згоду на звільнення позивачки.

Таке рішення профспілковий орган обґрунтував тим, що у подані директора відсутня підстава звільнення працівника та відповідна стаття за якою повинна бути звільнена позивачка що суперечить вимогам чинного законодавства та є безпідставним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обґрунтування відмови профспілкових органів на звільнення позивачки, містять не тільки правове обґрунтування незаконності її звільнення, але містять достатньо чітку аргументацію даної відмови.

Отже, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, де відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю, суд дійшов висновку, що відповідачем не додержано норми трудового законодавства, що регулюють вивільнення працівника, трудові права позивача при звільнені порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, суд вважає за необхідне скасувати наказ про звільнення позивача та поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді двірника та стягнути з Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступнів. При цьому, не виходячи за межі позовних вимог, з метою прийняття зрозумілого рішення, яке відповідає принципу правової визначеності, суд вважає за необхідне скасувати наказ про звільнення позивача № 103-к, п-1 від 30.11.2016 року.

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до абзацу 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач була звільнена 30.11.2016 року, у зв'язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня звільнення позивача, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України.

Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 30.11.2016 року по 16.02.2017 року (день проголошення цього рішення суду).

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Згідно довідки про заробітну плату, наданої Кіровоградським РВО, молоді та спорту від 20.12.2016 року № 407, заробітна плата ОСОБА_3 за жовтень року становить 1516,00 грн., за листопад 3294,71 грн.

За такого, середньоденна заробітна плата позивача складає 117,33 грн. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події звільнення, робочі дні в загальному розмірі ділиться на число відпрацьованих робочих днів за два вищевказаних місяці в кількості 41 день (20 днів у жовтні 2016 року + 21 день у листопаді 2016 року).

Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 30.11.2016 року по 16.02.2017 року, тобто станом на час винесення судом цього рішення, складає 55 робочі дня, отже, 55 робочих днів затримки слід помножити на 117,33 грн. середньоденної заробітної плати позивача, що складає 6453,15 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день винесення цього рішення судом.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню та з відповідача на корить позивача слід стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 6453,15 грн. (без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд враховує що позивач була звільнена від сплати судового збору, а отже з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у сумі 1600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 23, 51, 233, 235 КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 14, 58, 59, 60, 64, 69, 78, 84, 88, 208, 209, 212-215, 294, 296, 367 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, Відділу освіти, молоді та спорту Кіровоградської районної державної адміністрації, про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кіровоградського району Кіровоградської області ОСОБА_4 № 103-к, п-1 від 30.11.2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади двірника Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кіровоградського району Кіровоградської області.

Поновити ОСОБА_3 на посаді двірника Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кіровоградського району Кіровоградської області.

Стягнути з Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кіровоградського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи із 30 листопада 2016 року по 16 лютого 2017 в сумі 6453 грн. 15 коп.

Стягнути з Володимирівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кіровоградського району Кіровоградської області в дохід держави суму судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та стягнення заробітку за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя