Справа № 307/3429/16-ц
Провадження № 2/307/339/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Клим В.В., з участю представника позивача ОСОБА_1, прокурора Тячівської місцевої прокуратури Рожкова В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністраціїзвернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. В позовній заяві представник зазначив, що на комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській райдержадміністрації були розглянуті матеріали стосовно неналежного виконання батьківських обов'язків відповідачкою ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дано згоду на відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав. Встановлено, що на обліку служби у справах дітей Тячівської РДА перебуває неповнолітній ОСОБА_4, як такий, що проживає в сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. ОСОБА_3 являється матір'ю неповнолітнього ОСОБА_4, ніде не працює, належних умов проживання для своєї дитини не створює. Представник зазначив, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження від 31.05.2016 року №6 запис у графі «батько» свідоцтва по народження ОСОБА_4 записаний за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Будинок, в якому проживала мати з дитиною, протягом тривалого періоду перебуває у аварійному стані, в ньому відсутнє газо- та електропостачання, будь-які побутові зручності. З боку односельчан та Великоугольської сільської ради ОСОБА_3 неодноразово було запропоновано допомогу з метою здійснення ремонту помешкання, однак відповідачка відмовлялася від будь-якої допомоги. Підтвердженням неналежного виконання матір'ю батьківських обов'язків відносно сина являється той факт, що неповнолітній ОСОБА_4, у віці 14 років, є учнем четвертого класу Великоугольської школи. 20 травня 2016 року працівниками Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, неповнолітнього ОСОБА_4 було вилучено з вулиці та влаштовано до притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської обласної державної адміністрації. Під час перебування дитини в обласному притулку для дітей, мати хлопця проживала у своєї родички ОСОБА_5, яка пропонувала матері проживати з дитиною в неї після повернення хлопчика з закладу. Умови проживання у ОСОБА_5 достатні для належного проживання та розвитку дитини. Враховуючи зміну місця проживання, зобов'язання матері належним чином піклуватися про свого сина, а також той факт, що ОСОБА_5 не заперечує проти проживання в неї родички з сином, 12 серпня 2016 року неповнолітнього ОСОБА_4 було передано з закладу в сім'ю матері. Відповідно до витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 09.11.2016 року за №21 неповнолітньому ОСОБА_4 рекомендовано навчання за програмою спеціальних загальноосвітніх навчальних закладів для розумово відсталих дітей. Мати неповнолітнього зобов'язалася влаштувати сина до Солотвинської школи-інтернату, однак, з початком навчального 2016 року, неповнолітнього ОСОБА_4 на навчання не влаштовано, хлопчик продовжував втікати з дому, бродяжити по вулицях. 26 жовтня 2016 року неповнолітній ОСОБА_4 повторно втік з дому в притулок та за власним бажанням влаштований до обласного притулку для дітей, у зв'язку з бродяжництвом неповнолітнього, небажанням дитини проживати з матір'ю. Працівниками притулку з'ясовано також, що хлопчик не має намір повертатися додому. Спеціалісти служби у справах дітей та центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді державної адміністрації неодноразово проводили з матір'ю профілактичні бесіди щодо необхідності забезпечення відповідних умов проживання, забезпечення реалізації права дитини на освіту, належного виконання нею батьківських обов'язків та попереджали про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Питання вирішення подальшої долі неповнолітнього ОСОБА_4 виносилося на розгляд засідання комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській районній державній адміністрації, на яке мати дитини ОСОБА_3 не з'явилася, хоч і була належним чином повідомлена.

Просить суд відібрати без позбавлення батьківських прав від матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки АДРЕСА_1, неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона разом зі своїм сином ОСОБА_4 проживала в АДРЕСА_1. З 20 травня 2016 року її син ОСОБА_4 перебував у притулку, але 12 серпня 2016 року вона його звідти забрала та проживала з ним у ОСОБА_5 в м. Тячів. Злякавшись поліції, в жовтні 2016 року її син знову пішов в притулок в смт. Батєво. Вона провідувала сина в притулку, який розповідав, що його в притулку ображають та б'ють. Вона хоче жити разом з сином, піклуватися про нього, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Прокурор Рожков В.О. в судовому засіданні зазначив, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про його народження.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження від 31.05.2016 року за №6 запис у графі «батько» свідоцтва по народження ОСОБА_4 записаний за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України

Згідно характеристики від 5 грудня 2016 року та акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_3, мешканки АДРЕСА_1, складеного депутатом Великоугольської сільської ради, ОСОБА_3 зі своїм неповнолітнім сином періодично проживає у своєму будинку, який знаходиться в аварійному стані. Більшість часу ОСОБА_3 знаходиться у своїх родичів, підсобне господарство не утримує і ніде не працює. ОСОБА_3 проживає з сином за рахунок соціальних виплат та допомоги з боку громадян і потребує соціального захисту з боку держави. Син школу не відвідує, часто тікає з дому. Звернень або скарг з боку населення не поступало, в побуті поводиться врівноважено. Ухиляється від спілкування з односельчанами.

Відповідно до характеристики неповнолітнього ОСОБА_4, складеної директором, класним керівником, практичним психологом, соціальним педагогом Великоугольської ЗОШ І-ІІІ ступенів, ОСОБА_4 показав себе неврівноваженим, легко збуджується, самостійно контролювати свою поведінку не може, постійно порушує дисципліну, кожен урок кричить, розмовляє, вигукує неприємні для оточуючих слова, створює шум будь-якими засобами, своєю поведінкою намагається привернути до себе увагу інших дітей, не дає змоги проводити урок. В 4 класі, на початку навчального року, заспокоювався і починав працювати, якщо вчитель знаходився поруч з ним. На деякі зауваження ОСОБА_4 не реагує. Проведені з ним бесіди адміністрацією результатів не дали. ОСОБА_4 спілкується з окремими учнями класу, і, незважаючи на його поведінку, діти його не відкидають, беруть його в свої ігри. Під час гри може не контролювати свої вчинки, вдарити, штовхнути, у спілкуванні з дорослими не коректний. Хлопчик виховується в неповній сім'ї. Бесіди з мамою з приводу поведінки сина проводились неодноразово. З педагогами мама співпрацює, але не завжди виконує рекомендації класного керівника, психолога та соціального педагога. Навчання у звичайному колективі не дає можливості засвоювати досліджуваний матеріал у повному обсязі. Дитині потрібно більше допомоги та уваги педагога для навчання, контролю та виховання.

Згідно листа завідувача Притулку для дітей, смт. Батєво, від 29.11.2016 року за №01-14/113 необхідно вирішити питання щодо подальшого влаштування неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1. За час перебування ОСОБА_4 у притулку психологом та педагогами закладу проведений комплекс заходів, який включає різні види навчально-виховної, профілактичної та психологічної роботи. За висновками емоційно-вольова сфера дитини стійка, пізнавальна діяльність на достатньому рівні. З дорослими та однолітками ОСОБА_4 спілкується, володіє соціально-побутовими навичками, дотримується гігієнічних норм. Під час індивідуальних бесід з хлопчиком було з'ясовано, що він не виявляє бажання повертатись додому.

Висновком органу опіки і піклування Тячівської райдержадміністрації від 02.12.2016 року за №380 рекомендовано відібрати від ОСОБА_3 неповнолітнього ОСОБА_4 без позбавлення матері батьківських прав.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до пунктів 2-5 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Згідно з ч. 1 та ч.4 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Зокрема, відібрання дитини від батьків та позбавлення особи батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні питання щодо відібрання дітей, необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по їх вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Оскільки підставою для відібрання дитини у батьків є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеи ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, і з цього приводу її не було піддано навіть адміністративній відповідальності.

Та обставина, що мати не має достатніх коштів не може слугувати підставою для відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав.

Як свідчать матеріали справи, відповідачка дбає про виховання сина, та намагається створити належні умови для проживання та виховання його, з урахуванням матеріального забезпечення, а також робить все для того, щоб син проживав разом з нею і виховувався в сім'ї.

Враховуючи наведене та те, що представником позивача суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_3 ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків, з урахуванням інтересів неповнолітнього, суд приходить до висновку, що підстав для відібрання дитини від матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав не встановлено, а тому в задоволенні позову органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав слідвідмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169. 209-215 ЦПК України, ст.ст. 150, 164. 170 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.І.Бобрушко