Справа № 132/3235/16-ц Провадження № 22-ц/772/464/2017Головуючий в суді першої інстанції Павленко І. В.
Категорія 30Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Оніщука В.В., Медвецького С.К.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

за участю представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22.12.2016 року, ухвалене у даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі на його користь кошти в розмірі 174 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві.

Позов мотивовано тим, що працюючи вальником лісу у Іванівському лісництві Вінницького лісовиробничого комплексу 11.10.2002 року виконуючи лісосічні роботи, а саме пропил стовбура дерева, яке при приземлені вдарило його по лівій нозі притиснувши ногу до землі. Внаслідок цього нещасного випадку він отримав вікритий уламковий перелом н/з кісток лівої гомілки зі зміщенням.

Медико-спеціальною експертною комісією 13.06.2003 року вперше йому встановлено 60 % втрати працездатності та другу групу інвалідності. Після переогляду 28.07.2008 року встановлено 30% втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Позивач зазначає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві він втратив можливість до повноцінного життя, оскільки я є інвалідом, систематично приймає медикаментозні препарати. Після даного ушкодження здоров'я його життя стало неймовірно важким і радість життя для нього втрачена назавжди.

На переконання позивача відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року йому підлягає виплата моральної шкоди, яку позивач оцінив у 174 000 грн.

Рішенням суду першої інстанції від 22 грудня 2016 року в позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 120 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, начальником відділення виконавчої дирекції Фонду ССНВ у Калинівському районі подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволені позову.

При цьому скаржник посилається на порушення судом норм матеріального права.

Зокрема норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на які посилався суд при обґрунтуванні оскаржуваного рішення виключено відповідними змінами до цього Закону, сплив строк позовної даності для звернення в суд з даним позовом, позивачем не пройдено спеціальної процедури встановлення факту моральної шкоди після її заподіяння, позивачем при визначені розміру моральної шкоди не вказано з яких міркувань він виходив визначаючи розмір моральної шкоди, якими доказами це підтверджується. Крім того, на переконання скаржника відповідачем у даній справі повинен бути тільки власник підприємства, на якому позивач отримав ушкодження здоров'я.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з огляду на слідуючі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працював вальником лісу Іванівського Лісництва згідно наказу №96-к від 10.09.2001 року (трудова книжка а. с. 19).

Обставини щодо нещасного випадку зафіксовані в акті №22, затвердженого 15.10.2002 року начальником Вінницького лісовиробничого комплексу Попельнюком В.В., а саме підтверджено, що 11 жовтня 2002 року ОСОБА_4 виконував лісосічні роботи приступив до валки небезпечного дерева. Внаслідок підпилу стовбура, дерево комлем вдарило ОСОБА_4 по лівій нозі і притиснуло його ногу до землі.

Згідно витягу із акту огляду МСЕК від 13.06.2003 року ОСОБА_4 встановлено 60% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності (а. с. 14-15).

Пізніше відповідно до довідки Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи серії АС №018147 від 28.07.2008 року ОСОБА_4 встановлено 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково (а. с. 16-18).

Задовольняючи частково позовні вимоги заявлені ОСОБА_4 суд виходив із того, що право позивача на відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров'я на виробництві є доведеним відповідно до законодавства, яке діяло на той час.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, стаття 53 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують відповідальність особи.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ здійснено аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я в якому зазначено, суди правильно виходили із вимог статей 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії.

У разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення.

Така правова позиція узгоджується із судовими рішеннями Верховного Суду України, які є обов'язковими для всіх судів України (ст. 360-7 ЦПК України та відповідає положенню ст. 58 Конституції України. Від так, за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги про втрату чинності положень норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» якими керувався суд при ухвалені оскаржуваного рішення та необхідність пред'явлення даного позову до власника підприємства, на якому працював позивач, а також необхідності в проходженні позивачем спеціальної процедури встановлення факту моральної шкоди після її заподіяння спростовуються та є безпідставними.

Також не заслуговують на увагу посилання позивача на порушення норм матеріального права щодо порушення строків позовної давності, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 статті 268 ЦК України позовна давність на правовідносини, що виникли у даній справі не поширюється, на що наголошував і суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Аналогічні роз'яснення викладені в пункті 16 постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Також не заслуговують на увагу твердження скаржника щодо визначення позивачем розміру моральної шкоди за її недоведеності, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди достатнім є сам факт ушкодження здоров'я під час виконання робіт на виробництві, та викликані цією подією зміни щодо устрою та повноцінності життя ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22.12.2016 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинівському районі про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: