Справа № 460/4832/16 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/1411/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 4 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2016 року накладено арешт на:

-земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1;

-земельну ділянку, площею 0,1207 га, кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1;

-індивідуальний житловий будинок, збудований сторонами на земельній ділянці, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_3, який належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1.

Заборонено відповідачу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1, до набрання чинності рішення у справі, та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, в тому числі: передавати дане майно в заставу та використовувати його іншим чином з метою та в якості забезпечення виконання власних зобов'язань та зобов'язань третіх осіб, звертати стягнення на це приміщення, передавати його третім особам, вносити приміщення, як внесок в статутний фонд новостворюваних та діючих підприємств, щодо:

-земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_2;

-земельну ділянку, площею 0,1207 га, кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_2;

-індивідуальний житловий будинок, збудований сторонами на земельній ділянці, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Паланки по вул. Коновальця, 20, Яворівського району Львівської області.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати. Вважає ухвалу такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову. Зазначає, що позивачем не було зазначено у заяві жодних причин у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, а також обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову, не приєднано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач має намір відчужити спірне майно та з цією метою відшуковує покупців, розміщує оголошення в засобах масової інформації. Крім цього, вказує на те, що судом не було встановлено, що індивідуальний житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_3 взагалі не може бути предметом спору, оскільки даний об'єкт введено в експлуатацію та проведено державну реєстрацію права власності на нього не під час шлюбу, а після припинення шлюбних відносин сторін.

У судове засідання особи, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі повідомлялись про час там місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Клопотання відповідача ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважала необґрунтованими та такими, що не свідчать про необхідність їх задоволення та відкладення розгляду справи.

Так, посилання ОСОБА_2 на захворювання як підставу необхідності відкладення розгляду справи, що не підтверджене жодними доказами не слід вважати обґрунтованою підставою для відкладення розгляду справи, зважаючи, також, і на те, що правова позиція з приводу оскаржуваної ухвали відповідачем висловлена у апеляційній скарзі, а також і у додатковій «заяві про приєднання до матеріалів справи», Крім цього, відповідачем долучено до матеріалів справи довіреність на представництво його інтересів гр. ОСОБА_6, доказів неможливості участі якої у судовому засіданні не представлено.

Що стосується клопотання представника позивача з посиланням на зайнятість у судовому засіданні у іншому суді, то жодних доказів участі представника позивача у розгляді іншої справи нею не представлено та у клопотанні посилань на таку не наведено. Долучення роздруківки електронного повідомлення про певне судове засідання, із якої жодним чином встановити той факт, що у такому бере учать представник позивача неможливо, таким доказом не є. Крім цього, представником позивача навіть у випадку зайнятості у іншому судовому засіданні жодним чином не обґрунтовано пріоритетності такого судового розгляду поряд із даним.

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть участь у справі їх представників та вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, позовної заяви, ОСОБА_3 подано позов в Яворівський районний суд Львівської області, що заявлений до ОСОБА_2 про визнання земельної ділянки земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_2; земельної ділянки, площею 0,1207 га, кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_2; індивідуального житлового будинку розташованого на земельній ділянці, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_3 об'єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_2; визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,1207 га, кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_2; визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину індивідуального житлового будинку розташованого на земельній ділянці, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_3.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову та вважаючи таку підставною, зазначав, що така підлягає до задоволення до вирішення цивільної справи по суті.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, завданих злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на яке судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, може бути передано приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передане майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналізуючи оскаржувану ухвалу в межах доводів апеляційної скарги та з врахуванням вказаних норм закону та їх роз'яснень, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається із доводів скарги та додатково заяви із поясненнями з приводу скарги відповідач заперечує позов та по суті не згідний із доводами позивача про те, що усі об'єкти, що є предметом спору є об'єктами спільної сумісної власності. Вказане свідчить про те, що між сторонами дійсно виник спір.

Зважаючи на наявні у матеріалах справи докази ( Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06.02.2017 року та 07.02.2017 року а.с. 38-50) про те, що спірні об'єкти, які є предметом спору дійсно зареєстровані за відповідачем та відповідач вказане підтвердив і у апеляційній скарзі та те, що один із об'єктів права власності, що є предметом спору зареєстрований за відповідачем після розірвання шлюбу та відповідач вважає такий спільною сумісною власністю його та іншої особи, - свідчить про можливість його відчуження відповідачем та відповідно про загрозу утруднення та навіть невиконання можливого майбутнього рішення суду про задоволення позову.

Заходи забезпечення, про вжиття яких просила позивач та які вжиті судом стосуються виключно майна відповідача (Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06.02.2017 року та 07.02.2017 року а.с. 38-50) та є співмірними позовним вимогам, оскільки стосуються виключно предмету спору.

Жодних доказів про те, що такими вжитими заходами зачіпаються інтереси інших осіб, - немає.

Зважаючи на наведене колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову та можливі відчуження спірних об'єктів, зміна їх правового статусу, тощо може утруднити чи навіть зробити неможливим виконання можливого майбутнього рішення суду про задоволення позову.

Зважаючи на вірність обрання заходів забезпечення позову судом першої інстанції, відсутність, на думку відповідача, ґрунтовної мотивації оскаржуваного судового рішення, на думку колегії суддів, не свідчить про незаконність чи необхідність скасування такої ухвали.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення та постановлена з дотримання вимог закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 4 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра