Справа № 352/2269/14-ц
Провадження № 2/352/7/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Кожуховської О.І., Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 4/5 спільного майна,-

в с т а н о в и в :

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Тисменицької державної районної нотаріальної контори 29.08.2003 року за №2-1467, після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на будинковолодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку, трьох сараїв, вбиральні, воріт, огорожі інвентарною вартістю 121414 грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама, ОСОБА_6, яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Тисменицької державної нотаріальної контори 29.08.2003 року за № 2-1467, згідно якого ОСОБА_6 все своє майно їй заповіла.

Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на 4/5 частин будинковолодіння АДРЕСА_1, як спільного майна.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні просила позов про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Зазначила, що своєчасно вчинила дії по прийняттю спадщини, подавши у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, однак оформити всю спадщину в нотаріальному порядку не змогла, про що отримала постанову державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.07.2014 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 належало її матері ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення Тисменицького райвиконкому № 52 від 23.03.1988 року виконавчим комітетом Черніївської сільської ради 05.10.2000 року, в якому зазначено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6, яка була єдиним членом колгоспного двору і відповідно єдиним власником його майна, а саме будинковолодіння АДРЕСА_1, оскільки сім"я ОСОБА_6 проживала окремо в своєму будинку, а лише в погосподарській книзі було вказано, що сім"я ОСОБА_6 проживає в будинку матері.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги зазначивши, що покійна ОСОБА_6 проживала одна в будинку, не вела спільного господарства із сином ОСОБА_2 та членами його сім»ї і в них були суперечності з приводу землекористування, що стверджується листами Держземінспекції в Івано-Франківській області, актом узгоджувальної комісії Черніївської сільської ради та показами свідків.

Позивачі за зустрічним позовом просили зустрічний позов задовольнити в повному обсязі та визнати за ними право власності на 4/5 частин будинковолодіння АДРЕСА_1, як спільного майна колишнього колгоспного двору. Вказали, що є всі дані, які свідчать про наявність правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала доводи позивачів за зустрічним позовом, просила визнати за ними право власності на 4/5 частин будинковолодіння АДРЕСА_1, як спільне майно, а за ОСОБА_1, як спадкоємицею за заповітом від 29.08.2003 року, визнати право власності на 1/5 частку будинковолодіння АДРЕСА_1, яка належала покійній ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 зазначила, що дане будинковолодіння по АДРЕСА_1 належало до колгоспного двору, головою якого був її дід ОСОБА_7, а після його смерті - баба ОСОБА_6, співвласниками якого є усі члени двору, які проживали в ньому на час його перетворення. В даному будинку народилися та зареєстровані вона та її сестра ОСОБА_5 та їхні діти. Пояснила , що з моменту одруження з ОСОБА_3, з 1981 року її батьки почали вкладати свої кошти і працю в утримання даного будинковолодіння, оскільки покійна ОСОБА_6 хотіла, щоб ОСОБА_2 проживав в батьківському домі, так як він був наймолодшим сином у сім"ї та походив із двійнят, один з яких помер. ОСОБА_2 разом із дружиною ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 добудували веранду і ванну кімнату, здійснили переобладнання кімнат, провели ремонтні роботи, перекрили будинок шифером, замінили столярку, двері, зробили теразіт на будинку, провели водопостачання та газопостачання, встановили сантехніку, замінили пічки на батареї в кожній кімнаті, про що свідчать копії квитанцій, договорів, долучених до матеріалів справи. Про те, що ОСОБА_2 з своєю сім"єю вкладав кошти і працю в утримання даного будинковолодіння свідчить копія проекту одноквартирного жилого будинку на ім"я ОСОБА_7, в якій зазначена площа забудови - 90,5 кв.м., дана площа зазначена також в довідці ОКП Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 17.07.2014 р. №01676, а в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 зазначена площа- 111,2 кв.м. ОСОБА_1, з того часу як одружилася (близько 50 років тому), переїхала проживати в будинок свого чоловіка і з того часу в будинку АДРЕСА_1 не проживала і ніяких коштів та працю в його утримання не вкладала.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів судом встановлено наступне.

На підставі рішення Тисменицького райвиконкому № 52 від 23.03.1988 року «Про оформлення права власності», за померлою ОСОБА_6 було зареєстровано свідоцтво про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1. Свідоцтво про право власності зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ 20.01.1989 р. за реєстровим записом №322. У ньому зазначено, що будинковолодіння належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало покійній - будинковолодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку, трьох сараїв, вбиральні, воріт, огорожі інвентарною вартістю 121414 грн.

Позивач по зустрічному позову і відповідач по первісному позову ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_6 звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом, однак постановою державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори від 4 липня 2014 року йому було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.2014 року, видану Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою позивачці за первісним позовом ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та вказано, що будинковолодіння в АДРЕСА_1 належало до колгоспного двору, співвласниками якого є усі члени двору, які проживали в ньому на час його ліквідації, тому неможливо встановити спадкову масу, тобто належну частку померлій ОСОБА_6.

Вирішуючи спір, суд приходить до висновку, що на час видачі свідоцтва про право власності та його реєстрацію, тобто на 20.01.1989 року головою двору була померла ОСОБА_6, а членами сім»ї даного колгоспного двору були ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що стверджується витягом з погосподарської книги № 3 Черніївської сільської ради за 1986-1990 рік, особистий рахунок господарств № НОМЕР_1.

В погосподарській книзі зазначено суспільну групу «колгоспна», голова двору ОСОБА_7, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і головою двору значиться ОСОБА_6. В розділі ІІІ по господарської книги «Будівлі, що є власністю господарства» визначено жилий будинок 1960 року забудови, площею 90 кв.м. та господарські будівлі.

Таким чином, на момент видачі свідоцтва про право власності в 1989 році та на момент перетворення колгоспного двору до його складу входило 5 осіб і їм належало право кожному по 1/5 частин майна двору. Як вбачається з погосподарських в 1991 році позивачу по зустрічному позову було відкрито окремий погосподарський номер і визначено категорію господарства «робітничий двір». Однак в графі «Додаткові відомості» погосподарської книги №5 за 1991-1995 рр. вказано, що сім'я проживає в будинку матері під № НОМЕР_2. Аналогічні відомості містяться в погосподарських книзі №3 за 1996-2000 роки, а в книзі за 2001-2005 роки зазначено, що сім'я проживає в будинку матері ОСОБА_6

При розгляді спору, суд бере до уваги довідку Черніївської сільської ради про право власності на житловий будинок в зв'язку з оформленням спадщини від 18.06.2014 року, згідно якої вищевказані особи проживали в будинку матері під № НОМЕР_2.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які являються рідними дітьми ОСОБА_1, підтвердили факт проживання в будинку АДРЕСА_1 позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4 з дітьми та своїм чоловіком, однак заперечили ведення ними спільного господарства, як членів одного двору.

Свідок ОСОБА_14, яка являється близькою родичкою ОСОБА_1, в судовому засіданні вказала, що в даному будинку по АДРЕСА_1 проживала покійна ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_13 підтвердили той факт, що позивачі за зустрічним позовом проживали і проживають в будинку АДРЕСА_1 та вели спільне господарство з покійною. Зокрема ОСОБА_15 в судовому засіданні вказала, що являється близькою сусідкою з ОСОБА_2, знає його ще від маленького, і ствердила, що ОСОБА_2 в вищезазначеному будинку проживав завжди, а з моменту одруження почав проживати з своєю дружиною, в даному будинку народилися і проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також їхні діти.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона являється сусідкою і знаходиться в дружніх відносинах з сім"єю ОСОБА_2, вказала, що позивачі за зустічним позовом проживають у будинку АДРЕСА_1, ведуть спільне господарство. Пояснила суду, що являється ровесницею ОСОБА_4 і часто приходила до неї, коли остання перебувала у декретній відпустці, вказала, що ОСОБА_4 перебувала в доброзичливих відносинах зі своєю бабусею.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору (п.6 Постанови).

В даній постанові вказано, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Враховуючи, що позивачі по зустрічному позову проживали в цьому колгоспному дворі, продовжують проживати і в даний час і протягом всього строку своєю працею і коштами брали участь у веденні спільного господарства двору та придбанні його майна, то слід визначити їх частки рівними з часткою покійної ОСОБА_6, голови колгоспного двору.

При розгляді спору слід виходити з того, що розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів.

Відповідно до вимог ст.ст. 355, 357 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної сумісної власності і їхні частки вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що за позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/5 будинковолодіння АДРЕСА_1 та за позивачами за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на 4/5 будинковолодіння АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/5 будинковолодіння АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 4/5 спільного майна задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на 4/5 будинковолодіння АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Струтинський Р.Р.