Справа № 500/5101/16-ц
Провадження № 2/500/11/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Шлєхтенко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

21.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошової суми за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що у серпні 2015 року між нею та ОСОБА_4 була досягнута домовленість, згідно якої, вона від імені відповідача зобовязалася викупити за власні кошти для ОСОБА_4 у відокремленого підрозділу «УЖГ та соціального розвитку ТДВ «Чорноморгідробуд» в м. Одесі» блок 31 в будинку №31 (1/36 частину будинку) по вул. Кулікова в м. Ізмаїл Одеської області, а ОСОБА_4 зобовязалася відшкодувати їй витрати, повязані з викупом вказаного блоку. На виконання зазначеної домовленості ОСОБА_4 була надана довіреність на імя позивача, згідно якої її було уповноважено здійснити відповідні дії щодо викупу на імя відповідача будь-якої частини гуртожитку, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кулікова, буд. №31, за ціну та на умовах на розсуд представника за довіреністю та зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на придбане нерухоме майно у встановленому законом порядку. 14.12.2015р. за квитанцією №14522794 позивачем було сплачено на рахунок «УЖГ та соціального розвитку ТДВ «Чорноморгідробуд» в м. Одесі» суму у розмірі 81650 грн. за викуп для відповідача зазначеного житла. 16.12.2015р. позивач від імені ОСОБА_4 уклала з «УЖГ та соціального розвитку ТДВ «Чорноморгідробуд» в м. Одесі» договір купівлі-продажу блоку №31 в будинку №31 по вул. Кулікова в м. Ізмаїл Одеської області. Всього на виконання домовленості нею було витрачено 88509 грн. 20.06.2016р. ці витрати були узгоджені з відповідачем та ОСОБА_4 зобовязалася виплатити позивачу суму у розмірі 88509 грн. за викуп житлової площі в гуртожитку, про що була складена відповідна розписка. До теперішнього часу відповідач борг не повернув та не вчинив ніяких дій, які б підтверджували його намір повернути борг. У звязку з тим, що відповідач борг не повернув, від виконання свого обов'язку щодо повернення суми боргу ухиляється, позивач просить стягнути з нього суму боргу 88509 грн. та судовий збір 885,09 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги та обставини позову визнав, пояснив, що відповідачка шляхом написання розписки визнала вчинення позивачем вказаних витрат на виконання домовленості між ними, та підстав для заперечень немає.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно довіреності від 04.08.2015р. ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником при вирішенні будь-яких питань, що її стосуватимуться, у тому числі, купити на її імя будь-яку частину гуртожитку, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кулікова, буд. №31, за ціну та на умовах на розсуд представника за довіреністю, та зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на придбане нерухоме майно у відповідних органах у встановленому законом порядку.

Як вбачається із вказаної довіреності, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_1 також на здійснення необхідних розрахунків, платежів; вирішувати будь-які інші питання, які можуть виникнути у взаємовідносинах з третіми особами в процесі реалізації наданих цією довіреністю повноважень.

Згідно квитанції №14522794 від 14.12.2015р. ОСОБА_1 було сплачено на рахунок «УЖГ та соціального розвитку ТДВ «Чорноморгідробуд» в м. Одесі» суму у розмірі 81650 грн. за викуп житла ОСОБА_4 АДРЕСА_1. Комісія банку за прийняття вказаного платежу склала 400грн., що підтверджується квитанцією №14522795 від 14.12.2015р.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за №68544977 від 20.09.2016р. ОСОБА_4 зареєстрована власником 1/36 частки гуртожитку за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кулікова, б. 31 на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер: 1438, виданий 16.12.2015р. виданого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу.

Згідно прибудинкової книги ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, блок 31 на підставі Договору купівлі-продажу від 16.12.2015р.

20.06.2016 року ОСОБА_4 надала розписку про те, що вона має заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 88509 грн. за викуп жилплощі в гуртожитку.

Відповідачем сума боргу не повернута, що з огляду на вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню.

В звязку з зазначеним, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 88509 грн. є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до ч.1 ст.1004 ЦК України визначено, що повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Пунктом 2 частини 2 статті 1007 ЦК України визначено, що довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором, зокрема, відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення.

Як вбачається з матеріалів справ ОСОБА_1 у повному обсязі відповідно до визначених вище правових норм виконано обовязки, визначені договором доручення, у тому числі витрачено на виконання договору доручення та придбання для відповідача нерухомого майна власні кошти у розмірі 88509 грн., що визнається сторонами, та відповідно до приписів ст.61 ЦПК України не підлягає доведенню.

Однак відповідачем в порушення приписів ЦК України, у тому числі, п.2 ч.2 ст.1007 ЦК України, не виконано обовязку щодо відшкодування повіреному витрат, пов'язаних з виконанням доручення, незважаючи на те, що сам факт наявності заборгованості перед позивачем визнано відповідачем, що вбачається із відповідної розписки на копії паспорту ОСОБА_5 та із пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні.

Також суд зазначає, що із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 61, 174, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний ідентифікаційний номер «НОМЕР_1», на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер «НОМЕР_2», суму боргу в розмірі 88509 (вісімдесят вісім тисяч пятсот девять) грн., та судовий збір в сумі 885,09 (вісімсот вісімдесят пять гривень девять копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.02.2017р.

Суддя: ОСОБА_6