Справа 206/6608/16-ц
Провадження 2/206/268/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

"08" лютого 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання мирової угоди, стягнення суми боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат за прострочення грошового зобовязання,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою.

Позовні вимоги мотивує тим, що 18 вересня 2014 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська була визнана мирова угода у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, відповідно до якої: ОСОБА_2 визнає факт, що сума її основного боргу перед нею становить 20 825 грн. ОСОБА_2 зобовязується сплачувати їй борг частками щомісяця до 25 числа (кожного місяця) по 1000 тис. грн., починаючи з жовтня місяця 2014 року на банківську картку КБ «ПриватБанк». ОСОБА_2 зобовязується додатково сплачувати по 30 грн. з кожної сплаченої нею 1000 тис. грн. суми боргу. У випадку продажу квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 зобовязується сплатити суму залишку боргу на її користь одноразово в повному обсязі. Жодний пункт мирової угоди, відповідачем, ОСОБА_2 не виконувався та не виконується і по сьогодення. 25 травня 2016 р. був останній день, в який відповідач мала внести останній платіж як виконання свого зобовязання відповідно до умов мирової угоди, але остання ніяких дій не здійснила та не здійснювала протягом всього строку виконання зобовязання. До того ж, їй стало відомо, що ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_2 та не сплатила їй борг, чим зокрема порушила п. 4 мирової угоди. Оскільки за своєю суттю мирова угода сторін у цивільному процесі є зобов'язанням, що виникло на підставі домовленостей, у даному випадку двох сторін, - мирової угоди (договору), тому в разі невиконання або неналежного виконання умов мирової угоди така угода може бути розірвана. У даному випадку мирова угода - є зобовязанням, що виникло на підставі домовленостей між нею та ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_2 повинна була протягом встановленого мировою угодою строку, сплачувати на її користь періодичні платежі до повного виконання умов мирової угоди (зобовязання). ОСОБА_2 фактично в односторонньому порядку відмовилася виконувати взяті на себе зобов'язання щодо сплати боргу, який загалом складає 20 825 грн. Вважає що, наявність факту невиконання відповідачкою умов мирової угоди та тієї обставини, що квартира вже продана, дає їй право звернутися до суду з проханням розірвати мирову угоду та стягнути суму боргу. Згідно умов розписки, з якої виникло зобовязання, ОСОБА_2, повинна була повернути їй грошову кошти до 01.04.2014 року. Нарахування суми інфляції у період з 01 квітня 2014 року по 31 жовтня 2016 року. Тому, стягненню підлягає сума інфляції з відповідача на її користь у розмірі 14 660 грн. 85 коп. 3% річних з простроченої суми за період з 01 квітня 2014 року по 31 жовтня 2016 року 31 місяць (20 825 х 3% : 12 х 31) = 1 613 грн. 94 коп. Всього підлягає стягненню 14 660 грн. 85 коп. + 1 613 грн. 94 коп. = 16 274 грн. 79 коп. У розписці від 04.10.2013р. зазначено, що: ОСОБА_2 зобовязується повертати борг частками щомісяця у розмірі 1000 грн., до продажу квартири (тоді буде виплачена решта боргу), але виплатити весь борг не пізніше 01.04.2014 р. Крім того, також зазначено походження взятих у борг нею коштів, а саме: кошти, взяті відповідачем в борг були зняті нею з кредитної картки ПриватБанку, (тому сума боргу кожного місяця з кожної тисячі збільшувалася на 30 грн.) через що відповідач зобовязувалась крім кожної виплаченої тисячі щомісяця сплачувати додатково нарахованих 30 грн. Вищезазначені умови були також встановлені і у мировій угоді, а саме: ОСОБА_2 зобовязувалась сплачувати борг частками щомісяця до 25 числа (кожного місяця) по 1000 тис. грн., починаючи з жовтня місяця 2014 року на банківську картку КБ «ПриватБанк» та додатково сплачувати по 30 грн. з кожної сплаченої нею 1000 грн. суми боргу. Через невиконання боржником зобовязання їй доводилося постійно сплачувати, ще й нараховані 30 грн. з кожної тисячі гривень щомісяця, що постійно ставило її у дуже скрутне матеріальне становище, тому має повне право на захист своїх матеріальних прав шляхом відшкодування матеріальних втрат (збитків) від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) за користування утримуваними боржником грошовими коштами.

На підставі викладеного просить суд розірвати мирову угоду укладену між нею та ОСОБА_2, визнану ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 18 вересня 2014 року у справі № 206/4399/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь, суму боргу у розмірі 20 825 (двадцять тисяч вісімсот двадцять пять) гривень та грошові кошти з урахуванням суми інфляції та 3% річних за прострочення грошового зобовязання в сумі разом 16 274 (шістнадцять тисяч двісті сімдесят чотири) гривні 79 коп., тобто всього стягнути з ОСОБА_2 37 099 (тридцять сім тисяч девяносто девять) гривень 79 коп. (а.с.1-4).

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема через засоби масової інформації в газеті "Вісті Придніпров'я" випуску № 5 (1804) від 26.01.2017р (а.с.25).

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи № 206/4399/14-ц, провадження № 2/206/1103/14, оцінивши зібрані докази, суд доходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У 2014 році позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

З метою добровільного врегулювання спору за даним позовом сторони уклали мирову угоду, яка визнана ухвалою Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 18 вересня 2014 року у цивільній справі №№ 206/4399/14-ц, провадження № 2/206/1103/14. Дана ухвала набрала законної сили (а.с.5).

За умовами вказаної мирової угоди, 1. ОСОБА_2 визнає факт, що сума її основного боргу перед ОСОБА_1 становить 20 825 (двадцять тисяч вісімсот двадцять пять) гривень. 2. ОСОБА_2 зобовязується сплачувати ОСОБА_1 борг частками щомісяця до 25 числа (кожного місяця) по 1 000 (одна тисяча) гривень, починаючи з жовтня місяця 2014 року на банківську картку КБ «ПриватБанк» № 5363 5423 0165 5743. 3. ОСОБА_2 зобовязується додатково сплачувати по 30 (тридцять) гривень з кожної сплаченої нею 1000 (однієї тисячі) гривень суми боргу. 4. У випадку продажу квартири АДРЕСА_3, ОСОБА_2 зобовязується сплатити суму залишку боргу на користь ОСОБА_1 одноразово в повному обсязі. Сторони цієї мирової угоди зрозумілі вимоги ст.ст.175, 205, 206 Цивільного процесуального кодексу України, а саме: що в разі закриття провадження по справі повторні звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу закрито.

Відповідно до розписки від 04 жовтня 2013 року ОСОБА_2 зобов'язалася віддати борг ОСОБА_1 в сумі 20825грн. в строк до 01.04.2014р. З 01.10.2013р. зобов'язалася сплачувати по 1000грн. щомісячно до продажу квартири, тоді буде віддана вся сума. Сума боргу щомісячно збільшується на 30г. (а.с.6).

Відповідно до ч.1статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 ч. 2ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є договори та інші правочини.

Відповідно до п.3 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2011 року мирова угода, затверджена судом може вважатися зобов'язанням у цивільно-правовому розумінні, оскільки її укладення, затвердження і виконання регламентовано положеннями процесуального законодавства та Закону України « Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З наведеного можна зробити висновок, що мирова угода є цивільно-правовим зобов'язанням.

Із доводів позивача вбачається, що відповідач взяті на себе зобов'язання про повернення коштів по затвердженій мировій угоді не виконала.

Так, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 порушила умови мирової угоди, не виконавши її.

Частиною 1 ст.626 та п.3 ч.1 ст.208 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення

цивільних прав та обов'язків. Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Таким чином, суд визнає, що зазначена вище мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, а тому на її підставі виникають цивільно-правові зобов'язання.

Така позиція щодо правової природи мирової угоди викладена у листі Верховного Суду України від 05.12.2011 року, яким сформульовані обов'язкові для всіх судів України правові позиції.

Згідно з ст.509 ЦК України за зобов'язанням боржник повинен вчинити на користь кредитора певну дію, у тому числі і сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.525 і 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач належним чином довела під ставність і обґрунтованість своїх вимог. Натомість відповідач, не реалізувавши свої процесуальні права, не спростувала ці вимоги і не заперечила проти них, та не надала суду жодних доказів на підтвердження відсутності у неї боргових зобов'язань перед позивачем.

На підставі наведеного суд доходить висновку, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача борг за мировою угодою в сумі 20825,00 грн., а також суму інфляційних у розмірі 14660,85грн. та 3% річних у розмірі 1613,94грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги у даній справі є повністю обґрунтованими та доведеними, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 цього ж Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючисьст.ст.208, 509, 525, 526, 625, 626, 1190ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 58-60, 79, 84, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнану ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 18 вересня 2014 року у справі № 206/4399/14-ц, провадження 2/206/1103/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 20 825 (двадцять тисяч вісімсот двадцять пять) гривень та грошові кошти з урахуванням суми інфляції та 3% річних за прострочення грошового зобовязання в сумі разом 16 274 (шістнадцять тисяч двісті сімдесят чотири) гривні 79 коп., тобто всього 37 099 (тридцять сім тисяч девяносто девять) гривень 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1102,40грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська позивачем - протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідачем у разі відмови в перегляді заочного рішення.

Суддя А.О. Сухоруков