У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Липовецька районна державне адміністрації, Турбівська селищна рада Липовецького районну Вінницької області, про встановлення факту батьківства та визнання права на частку в спадщині за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, треті особи: Турбівська селищна рада Липовецького районну Вінницької області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_10, про встановлення неправильності актового запису та внесення змін, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 9 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом про встановлення факту батьківства та визнання права на частку у спадщині за законом, який мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син ОСОБА_7, біологічним батьком якого є ОСОБА_11, з яким вона підтримувала близькі відносини з 2001 року.

При реєстрації народження дитини запис про батька проводився за вказівкою матері, оскільки ОСОБА_11 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер, факт батьківства може бути встановлений лише за рішенням суду, у зв'язку з чим позивач просила суд встановити факт, що батьком ОСОБА_7 є ОСОБА_11.

Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не робив.

З заявами про прийняття спадщини звернулися дружина померлого - ОСОБА_8, його мати - ОСОБА_9 та ОСОБА_6, як законний представник малолітнього сина ОСОБА_7 Оскільки всі особи, які прийняли спадщину є спадкоємцями першої черги і їх частки відповідно до закону є рівними, ОСОБА_6 просила суд визнати за ОСОБА_7 право на 1/3 частки від усієї спадщини по закону, яка відкрилась після смерті ОСОБА_11.

ОСОБА_8 подала зустрічний позов про встановлення неправильності актового запису та внесення змін, який мотивувала тим, що оскільки шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 було припинено 27 січня 2004 року, а ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, то запис про батька ОСОБА_7 в актовому записі про народження від 1 квітня 2004 року № 23 було вчинено з порушенням приписів ст. 122 ч.2 СК України.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_8 просила суд встановити неправильність запису, а саме пунктів 11-17 щодо відомостей про батька в актовому записі про народження №23 від 1 квітня 2004 року, який складено виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області на громадянина ОСОБА_7 та внести виправлення і зміни до пунктів 11-17 актового запису про народження щодо відомостей про батька дитини у відповідності з вимогами ст. 122 ч. 2 СК України.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області 3 серпня 2015 року первісний та зустрічний позови об'єднанні в одне провадження для спільного розгляду.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 9 березня 2016 року, позов ОСОБА_6 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7 задоволено. Встановлено факт, що батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер в м. Вінниця ІНФОРМАЦІЯ_3. Визнано за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на 1/3 частки від усієї спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Вінниця.

Зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Встановлено неправильність запису пунктів 11-17 щодо відомостей про батька в актовому записі про народження № 23 від 1 квітня 2004 року, який складено виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області на громадянина ОСОБА_7. У задоволенні іншої частини вимог зустрічного позову відмовлено.

ОСОБА_8, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення первісного позову та в частині відмови у задоволенні заявлених нею зустрічних вимог, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічного позову у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що спільне проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_11 однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, спільне виховання та утримання дитини - ОСОБА_7, якого ОСОБА_11 за життя визнавав своїм сином, підтверджуються зібраними у справі доказами, які у їх сукупності свідчать про походження ОСОБА_7 від ОСОБА_11 Крім того, висновком експерта № 119/06-і (справа № 2-14/07, а.с. 152-155), молекулярно-генетичним аналізом якого встановлено, що громадянин ОСОБА_11 є біологічним батьком дитини - ОСОБА_7, народженого громадянкою ОСОБА_6, з імовірністю 99,97 %, що за даними K.Hummel відповідає формулюванню "батьківство практично доведене". Оскільки суд встановив факт батьківства ОСОБА_11, його малолітній син ОСОБА_7 вважається таким, що прийняв спадщину, що узгоджується з положенням ст. 1268 ч.4, ст. 1269 ч.4 ЦК України. Частка ОСОБА_7 в спадковому майні становить 1/3 частки від усієї спадщини по закону, яка відкрилась після смерті ОСОБА_11

Частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що запис про батька ОСОБА_7, який народився до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, у розумінні 44 Кодексу про шлюб і сім'ю України, між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, було здійснено з порушенням приписів ч. 2 ст. 122 СК України, тому запис у пунктах 11-17 щодо відомостей про батька в актовому записі про народження № 23 від 1 квітня 2014 року, який складено виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області є неправильним.

Разом з тим, з урахуванням того, що батьком ОСОБА_7 є ОСОБА_11, що виключає можливість внесення змін до вказаного актового запису у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 122 СК України, суди дійшли висновку про відмову у задоволенні частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 щодо внесення змін та виправлень до актового запису.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені судом без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих ними доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 листопада 1997 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10.

Вказаний шлюб на підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 11 червня 2002 року було розірвано (т. 1, а.с. 20).

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу (справа № 2-14/07, а.с. 14), 27 січня 2004 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було припинено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_7, батьками якого в свідоцтві про народження записані ОСОБА_12 та ОСОБА_6.

З актового запису про народження від 1 квітня 2004 року № 23 (т. 1, а.с. 192) вбачається, що відомості про батька ОСОБА_7 були внесені виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області на підставі заяви матері від 1 квітня 2004 року, яка згідно листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції Вінницької області (т. 1, а.с. 191) знищена по закінченню строків її зберігання.

Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово- генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

На підтвердження обставин про те, що позивач та ОСОБА_11 проживали однією сім'єю ще до народження ОСОБА_7 та до смерті ОСОБА_11 і останній визнавав його своїм сином, виховував та утримував, позивач посилалась на покази свідків, світлини, акт органу місцевого самоврядування, а також його особисті письмові пояснення.

Висновком експерта № 119/06-і, дослідженого у справі № 2-14/07, молекулярно-генетичним аналізом якого встановлено, що громадянин ОСОБА_11 є біологічним батьком дитини - ОСОБА_7, народженого громадянкою ОСОБА_6, з імовірністю 99,97%, що за даними K.Hummel відповідає формулюванню «батьківство практично доведене», та який сумнівів у колегії суддів не викликає. Спростувань цього висновку або інших висновків експертів, сторонами не надано, а тому доводи заявника про отримання матеріалів (зразків крові) експертною установою без додержання вимог законодавства є помилковими.

Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини (далі-Конвенція), яка ратифікована постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ "Про ратифікацію Конвенції про права дитини", дитина має право, наскільки це можливо, знати своїх батьків.

Судами також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вінниця ОСОБА_11 помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом.

Після смерті ОСОБА_11 спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 24) та мати, ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 25), які є спадкоємцями першої черги.

Судами також встановлено, що запис про батька ОСОБА_7, було вчинено з порушенням приписів ст. 122 ч.2 СК України відповідно до якої, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

У зв'язку із наведеним суди дійшли висновку про неправильність запису пунктів 11-17 щодо відомостей про батька в актовому записі про народження № 23 від 1 квітня 2014 року, який складено виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області.

Разом з тим, вирішуючи даний спір суди не визначились з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка їх регулює та підлягає застосуванню, частково задовольняючи позов не встановили в чому саме полягає порушення прав ОСОБА_8 та чи підлягають вони судовому захисту, обраним нею способом.

В ході розгляду даної справи судами не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Зазначене вище свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до місцевого суду на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 9 березня 2016 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіВ.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська