Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про припинення дії іпотечного договору,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору від 01 березня 2007 року № CVSNG0000016, з урахуванням уточнень просило в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором у розмірі 19 961,33 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 53,10 кв. м, яка на праві власності належить ОСОБА_3, шляхом продажу цього майна товариством з укладанням від імені останньої договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину (договору) купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення товариством передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки та виселити ОСОБА_3 та інших зареєстрованих осіб із вказаної квартири.

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено додаткові угоди, згідно з умовами яких було збільшено обсяг основного зобов'язання та збільшено розмір відсоткової ставки до 13,08 % річних без її згоди як майнового поручителя, з урахуванням уточнень просила припинити дію іпотечного договору від 01 березня 2007 року № CVSNG0000016, укладеного між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», з 05 листопада 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 березня 2007 року № CVSNG0000016 у розмірі 19 961,33 доларів США звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 53,10 кв. м, що на праві власності належить ОСОБА_3, шляхом продажу цього майна товариством з укладанням від імені останньої договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину (договору) купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення товариством передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про виселення просить змінити, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у виселенні виходив з того, що квартира АДРЕСА_2, яка є предметом іпотеки, належить іпотекодавцю на праві власності і придбана не за рахунок кредитних коштів, що унеможливлює виселення відповідача та інших мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Як установлено судами та вбачається з матеріалів справи, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір від 01 березня 2007 року№ CVSNG0000016, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 10 000 доларів США з сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 27 лютого 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_3 01березня 2007 року було укладено договір іпотеки № CVSNG0000016, згідно з умовами якого ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: належну їй на праві власності квартиру НОМЕР_1, загальною площею 53,10 кв. м., житловою площею 34,00 кв. м у будинку АДРЕСА_1

Предмет іпотеки придбано не за рахунок отриманих ОСОБА_5 кредитних коштів, що визнається сторонами у справі.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову в частині виселення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши вимоги ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР та ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», дійшли правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла, оскільки в іпотеку передано будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 18 березня 2015 року № 6 - 39 цс 15, від 30 вересня 2015 року № 6-1892цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги щодо того, що виселення з приватного житлового фонду провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення, а також про те, що чинним законодавством не встановлено обов'язку банку надання іншого жилого приміщення, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2015 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про виселення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко