АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2116/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Кирилюк Г.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві про знесення самочинного будівництва.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві про знесення самочинного будівництва.

13 жовтня 2016 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачу ОСОБА_4 на праві власності, заборони будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4 здійснювати відчуження даного будинку, здійснювати будь-які дії щодо будівництва та введення в експлуатацію будь-яких об'єктів нерухомого майна за даною адресою.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року задоволено заяву про забезпечення позову. Накладено арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4. Заборонено будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати відчуження будинку за адресою: АДРЕСА_1. Заборонено будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати будь-які дії щодо будівництва будь-яких об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, Заборонено будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати будь-які дії щодо введення в експлуатацію будь-яких об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвала суду про забезпечення позову не містить мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі з вимогами про знесення самочинного будівництва з урахуванням того, що право власності на будівлю офіційно зареєстроване, дійсне та правомірне.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги. Представники позивача - ОСОБА_7, ОСОБА_8 - заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Представник третьої особи: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені види забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачеві та заборона вчиняти дії є співмірними із заявленими позовними вимогами та гарантує захист прав та виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до вимог статті 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що за захистом порушених прав звернувся ОСОБА_5. з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві.

Матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення зводиться до зобов'язання відповідача за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно побудованого будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У поданому клопотанні про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати відчуження будинку за адресою: АДРЕСА_1; заборонити будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати будь-які дії щодо будівництва будь-яких об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1; заборонити будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати будь-які дії щодо введення в експлуатацію будь-яких об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК Українипозов забезпечується накладенням арешту на майноабо грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК Україниарешт може накладатися на майно або грошові суми, що належать тільки відповідачеві, а заборона на вчинення дій може стосуватися лише предмета спору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_4

За змістом положення статі 151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об′єктом прав, що став предметом спору.

Судом першої інстанції встановлено, що спірний будинок належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4, який може вільно розпоряджатись своєю власністю.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції, правомірно застосовував вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок за адресою: АДРЕСА_1, який є предметом спору.

Також відповідають предмету спору застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати відчуження будинку за адресою: АДРЕСА_1 та заборони будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати будь-які дії щодо будівництва будь-яких об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині застосування забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати будь-які дії щодо введення в експлуатацію будь-яких об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, виходячи з наступного:

Як свідчать матеріали справи матеріально-правова вимога (предмет спору) позивача до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення зводиться до зобов'язання відповідача за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно побудованого будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у певному порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

При вирішенні даного позову суд зобов'язаний встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є відповідач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Як роз′яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Колегія суддів вважає, що допускаючи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати будь-які дії щодо введення в експлуатацію будь-яких об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції наперед обмежив право відповідача вчиняти юридичні дії, покладені на нього законодавством України про містобудування, та які підлягають з'ясуванню при розгляді справи.

За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції в частині заборони будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати будь-які дії щодо введення в експлуатацію будь-яких об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, підлягає скасуванню з постановленням ухвали з цього питання. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року скасувати в частині заборони будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_4, здійснювати будь-які дії щодо введення в експлуатацію будь-яких об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, та в цій частині відмовити в задоволенні клопотання про забезпечення позову. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: