Справа № 236/3223/16-ц
21 лютого 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Шаньшиної М.В.
при секретарі Безорчук А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово непідконтрольну України територію Донецької області в м. Донецьк неповнолітньої дитини без згоди батька,
26.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово непідконтрольну України територію Донецької області в м. Донецьк неповнолітньої дитини без згоди батька.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з травня 2002 року по лютий 2014 року перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько дитини ОСОБА_2 з жовтня 2010 року по лютий 2014 року був позбавлений волі та утримувався у Веселівському виправному центрі № 8 УДПСУ в Запорізькій області, після звільнення в квітні 2014 року перебував в м. Донецьку, на території, контрольованій представниками так званої «ДНР». Крім того, близькі родичі дитини мешкають у м. Донецьк, на території, тимчасово непідконтрольній державній владі України. ОСОБА_1 разом з дитиною з серпня 2014 року є особами, переміщеними з тимчасово окупованої території України/районів проведення АТО, на теперішній час мешкають в м. Ірпінь Київської області.
Позивач вважає, що для нормального морального та духовного розвитку дитині йому потрібне спілкування зі своїми друзями та близькими родичами, просить надати дозвіл на тимчасовий в'їзд/виїзд малолітньої дитини у супроводі матері без згоди/дозволу/супроводу батька строком до 31 грудня 2018 року, на територію Донецької області в м. Донецьк, тимчасово непідконтрольну державній владі України, наголошує на необхідності спілкування з такими родичами.
Відповідно до ч.9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації/проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 (Петровський район м. Донецька).
Згідно із ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ,підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам,зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області.
За таких обставин цивільна справа відносно відповідача ОСОБА_2 підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засіданні не з'явилися, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги викладені у заяві підтримала повністю, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду цивільної справи(а.с.84).
Відповідача ОСОБА_2 повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті суду(а.с.50,62,80), проте для участі в судовому засіданні відповідач не прибув, клопотань про необхідність відкладення розгляду справи не заявляв, заперечень проти позову не висунув.
З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, відповідно до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.
Відповідно до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.60 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
За приписами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки відповідно до положень ст. 151 СК України вправі обирати самі.
Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 09.10.2003 року відділом ДРАЦС Кіровського РУЮ м. Донецька, батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.5).
За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Малолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на теперішній час проживає спільно з матір'ю в м. Ірпінь Київської області (а.с.38). Відповідач не мешкає разом з родиною; згідно даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб на обліку як тимчасово переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО не перебуває(а.с.45).
В Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року) наголошується на забезпеченні поваги прав дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.
Позивачем ОСОБА_1 доведена наявність зв'язків малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території, тимчасово непідконтрольній державній владі України, у м. Донецьку, де мешкає прабабуся дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.53-55), та бабуся ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.86-88).
Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їхньому вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.
Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території частини Донецької області (зокрема, м. Донецька,) та вихід частини території Донецької області (в тому числі м. Донецьк) з-під контролю державної влади України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Донецьк.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.
Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 12.06.2015 року № 415ог затверджено Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Згідно з вказаним Порядком в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї осіб здійснюється через блокпости - громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», а тих, які не досягли 16-річного віку - з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.
П.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або за рішенням суду.
Згідно з вимогами ст. ст.154,155 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до положення ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини; оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків; за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Батько малолітньої дитини - ОСОБА_2 на час вирішення цивільної справи судом по суті не надав належним чином оформленої письмової згоди на тимчасовий короткостроковий виїзд дитини на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, в супроводі матері.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що закон передбачає надання дозволу на конкретний виїзд на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, неповнолітньої дитини в супроводі одного із батьків, з визначенням певного періоду часу. Суд вважає, що вимоги позивача в частині надання дозволу на тимчасовий в'їзд/виїзд малолітньої дитини у супроводі матері на територію Донецької області, тимчасово непідконтрольну державній владі України(до м Донецька), ґрунтуються на законі, мають на меті забезпечити спілкування дитини з її близькими родичами і задовольняє позов повністю.
Відповідно до ст.ст.7,155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією і законами України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Необхідно зазначити, що Конвенцією про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
ОСОБА_1 при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією ГУ «Ощадбанк» від 14.01.2017 року № 117(а.с.2).З урахуванням повного задоволення позовних вимог суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати щодо сплати судового збору в розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст.7,141,150,151,154,155 СК України,ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.3,10,11,57,60,212-215,224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово непідконтрольну України територію Донецької області в м. Донецьк неповнолітньої дитини без згоди батька задовольнити повністю.
Надати громадянці України ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНН НОМЕР_1, народжена в м. Донецьк, зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 та яка зареєстрована як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО за адресою АДРЕСА_1) дозвіл на в'їзд/виїзд її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди/дозволу/супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНН НОМЕР_2, на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, до м. Донецька Донецької області, строком до 31 грудня 2018 року.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНН НОМЕР_2 на користь позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНН НОМЕР_1, витрати щодо сплати судового збору в розмірі 551,20(п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок) гривень.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -