печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Медведєва М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Торгово - промислової палати України, 3-тя особа ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності (перебування на лікарняному), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , моральної шкоди .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те , що 05 жовтня 2015 року, після закінчення лікування (в період з «18» травня 2015 року по «02»жовтня 2015 року ) о 9 годині 00 хвилин прибула в ТПП України та мала намір приступити до виконання трудових обов'язків, але співробітники відділу кадрів повідомили, що її звільнено з займаної посади в час, коли знаходилася на лікарняному. Про тимчасову непрацездатність письмово повідомляла ТПП України листом вхід.№ 2158 від 09 червня 2015 року .Пояснень щодо причин звільнення їй не надано та своєчасно не здійснено ознайомлення з наказом про звільнення, про що вона зазначила на копії наказу про звільнення, з яким ознайомили тільки на її вимогу 05 жовтня 2015 року.Трудову книжку, із записом про звільнення, в супереч положенням ч.І ст.47 Кодексу законів про працю України , не видали.

Після ознайомлення з наказом про звільнення вона довідалась, що 19 травня 2015 року президентом ТПП України ОСОБА_2 було підписано наказ № 50л про звільнення ОСОБА_1 з посади віце-президента ТПП України Згідно з цим наказом її звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36, п.2 ст.23 та ст. 118 КЗпП України та рішення Ради ТПП України № 1 (п.1) від 19.05.2015.У наказі № 50л зазначається, що «у зв'язку з закінченням строку повноважень за виборною посадою та відсутністю у штатному розкладі ТПП України посади начальника Управління міжнародних програм та економічних досліджень, з якої було зроблено переведення на виборну посаду віце-президента та відсутністю іншої рівноцінної роботи (посади) звільнити ОСОБА_1 з посади віце-президента ТПП України 19 травня 2015 року».З рішенням Ради ТПП України № 1 (п. 1) від 19.05.2015р. її ознайомлено не було. Про намір звільнити керівництво ТПП України її не повідомляло. Члени Ради ТПП України не були повідомлені про порядок денний цього засідання, який не був наданий членам Ради ТПП України до початку засідання Ради ТПП України. Вважає, що її звільнення є незаконним та здійснено з порушенням прав працівника, передбачених статтею 43 Конституції України, статтею 2 КЗпП України. Ні законом, ні Статутом ТПП України, ні жодним іншим правовим документом не встановлено строку повноважень віце-президента ТПП України. Крім того, в жодному документі не сказано, що посада віце-президента ТПП України є виборною.Згідно зі Статутом ТПП України віце-президент ТПП України не є особою, яка обрана на виборну посаду. Віце-президент ТПП України є звичайним працівником, який приймається на роботу Президентом ТПП України за безстроковим трудовим договором, що укладається на невизначений строк. Ніякої іншої посади в зв»язку з звільненням не пропонували. Тому звернулась в суд з позовом та просить Наказ президента ТПП України ОСОБА_2 від 19 травня 2015 року № 50л про звільнення ОСОБА_1 з посади віце-президента ТПП України визнати незаконним;Зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_1, на роботі, а саме на посаді віце-президента ТПП України. Зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_1, на роботі шляхом видачі відповідного наказу про поновлення на роботі з 20 травня 2015 року;Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням за період з «20» травня 2015 року по день прийняття рішення про поновлення на роботі.Стягнути з відповідача на її користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав, уточнені позовні вимоги від 28.03.2016р. просив задовольнити.

Представник відповідача , 3-ї особи ОСОБА_6 проти позову заперечувала , вказувала на те що позивачку було звільнено відповідно до КЗпП України.

Суд , заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Статуту Відповідача, Торгово-промислова палата України є недержавною, неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання. ТПП України здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» і інших законів, нормативно-правових актів та цього Статуту.

Пунктом 6.2, 6.10 Статуту Відповідача встановлено, що Вищим керівним органом ГПП України є З'їзд Торгово-промислової палати України. В період між З'їздами ТПП України для загального керівництва діяльністю Торгово-промислової палати України З'їзд Палати обирає на 5-тирічний строк Раду ТГІП України.

Відповідно до п. 6.12.11 Статуту Відповідача Рада Торгово-промислової палати України за поданням Президента ТГ1П України затверджує Першого віце-президента і віце- президентів Палати.

Відповідно до п. 6.12.12 Статуту Відповідача Рада Торгово-промислової палати України за поданням Президента Палати достроково звільняє від обов'язків членів Президії, включаючи Першого віце-президента і віце-президентів Палати.

19.05.2015 року рішенням Ради Торгово-промислової палати України № 10 припинено повноваження та звільнено від обов'язків віце-президента ТПП України та виключено з числа підписантів - фізичних осіб платників податків, які мають право вчиняти дії від імені ТПП України без довіреності - ОСОБА_1.

Твердження позивачки , що з рішенням Ради від 19.05.2015 р. вона не була ознайомлена суд вважає безпідставним , оскільки на засіданні Ради Торгово-промислової палати України 19.05.2015 року вона була присутня.

Участь Позивачки у Раді ТПП України 19.05.2015 року підтверджується реєстром учасників ради ТПП та в судовому засіданні не заперечувалось представником позивача.

Таким чином, Позивачка достовірно знала про прийняте Радою ТПП України рішення щодо її звільнення з займаної посади 19.05.2015 року. (а.с.35,36, 89-96)

Позивачка не зверталась до суду щодо оскарження такого рішення Ради від 19.05.2015 року.

На підставі рішення 19.05.2015 року за № 50л Відповідачем видано наказ про звільнення Позивача.

Відповідно до платіжної відомості № 01.140/78 Позивачці нараховано 89915. 84 грн. матеріальної допомоги 20.05.2015 року та відповідно до розрахункового листа за травень 2015 року виплачено 121952,48 грн.

На підставі Наказу № 33-л від 29.03.2016р. в зв»язку з виявленою помилкою в тексті п.1 Наказу №50л від 19.05.2015р. було викладено пункт наказу в наступній редакції : У зв'язку з закінченням строку повноважень за виборною посадою та відсутністю у штатному розкладі ТПП України посади начальника Управління міжнародних програм та економічних досліджень, з якої було зроблено звільнення на виборну посаду віце- президента та відсутністю іншої рівноцінної роботи (посади) звільнити ОСОБА_1 з посади віце-президента ТПП України 19 травня 2015 року (а.с.152 )

20 травня 2015 року у приміщенні ТППУ ОСОБА_1 ознайомили з наказом Торгово-промислової палати України від 19.05.2015 року № 50л.

Однак вона відмовилась від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення, у зв'язку з чим начальником Відділу кадрів і соціального розвитку Торгово-промислової палати України ОСОБА_9 та першим віце-президентом ТПП України ОСОБА_10 було складено Акт про відмову від підпису № 1- ЛС від 20.05.2015 року.

Стаття 118 КЗпП України передбачає суб'єктивне право звільнених з роботи працівників внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, на одержання після закінчення їх повноважень за виборною посадою в попередньої роботи (посади), а при її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Твердження позивачки , що їй не пропонувалась інша посада спростовується наданою стенограмою засідання Ради ТПП від 19.05.2015р. (а.с.130)

Відповідно до цього на засіданні звучала пропозиція зайняти посаду почесного віце- президента ТПП України.

Встановлено , що посади начальника управління програм та економічних досліджень, з якої було зроблено переведення на виборну посаду віце-президента, та інші рівноцінні роботи в штатному розкладі ТПП України відсутні.

Дану обставину підтвердили представники сторін в судовому засіданні .

Крім того в судове засідання викликалась позивачка для дачі безпосередніх пояснень , однак до суду не з»явилась.

Як встановлено з заявою до відповідача про призначення її на запропоновану посаду позивачка не зверталась та не заявлялись вимоги відповідно до ст. 232 ч.2 п.4 КЗпП України.

Посилання позивача на те, що в порушення трудового законодавства її звільнено в період тимчасової непрацездатності не є обґрунтованим, оскільки відповідно до вимог частини третьої статті 40 КЗпП України звільнення працівника в такому випадку не допускається лише в разі його звільнення за ініціативою власника або уповноваженого ним органу (за винятком повної ліквідації підприємства, установи, організації) (Постанова Верховного суду України від 26.10.2016р. № 6-1269цс16)

Твердження позивачки , що відповідач незаконно і безпідставно звільнив її з роботи на яку вона була призначена за безстроковим трудовим договором, суд вважає безпідставним , виходячи з наступного.

Відповідно до ст.23 КЗпП України одним із видів договорів є безстроковий.

Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Трудовий договір між ТПП України та позивачкою не укладався.

В судовому засіданні представник позивачки вказував , що строк на який її обрано закінчувався 27.05.2015р.

Встановлено , що на підставі Наказу № 37-л від 15.03.2004р. позивачка була призначена з 12.03.2004р. на посаду віце-президента ТПП на підставі рішення Ради ТПП України від 11.04.2004р. , звільнивши з посади начальника Управління міжнародних програм та економічних досліджень ТПП України (а.с.97)

Рішенням Ради ТПП України від 25.05.2005р. позивачку було обрано до складу Президії ТПП України , затвердивши її віце -президентом ТПП України (а.с.33 т.2)

Рішенням Ради ТПП України від 27.05.2010р. позивачку було обрано до складу Президії ТПП України , затвердивши її віце -президентом ТПП України (а.с.34 т.2)

Встановлено що питання призначення засідання Ради врегульовано Пунктом 6.2, 6.10 Статуту ТПП України , а не обмежено конкретним строком .

Твердження позивачки в позовній заяві , що в порушення вимог законодавства їй не була видана трудова книжка судом не вирішується , оскільки відповідних позовних вимог в порядку ст. 47 КЗпПУкраїни не заявлялось .

Пунктом 4 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Статтею 10 ЦПК України передбачено цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі , стягнення заробітної плати, моральної шкоди , оскільки не встановлено порушень прав позивача при звільненні , рішення про звільнення прийнято на підставі п.2ст. 36, п.2 ст.23, 118 КЗпП України .

Керуючись ст. ст., п.2ст. 36, п.2 ст.23, 118 , 232,233,235,237-1 КЗпП України ст. ст.10,11,60,209,212,213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Торгово - промислової палати України, 3-тя особа ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності (перебування на лікарняному), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.