Справа №588/1014/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Маслов В. В.
Номер провадження 22-ц/788/64/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який в подальшому уточнив, мотивуючи вимоги тим, що 23 березня 2015 року на 50 км автомобільної дороги Н-12 «Суми-Полтава» за участю автомобілів «Opel Vivaro», який належить йому на праві власності, та «KIA Cerato», яким керував ОСОБА_3, сталася дорожньо-транспортна пригода, у зв'язку з чим належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»).

Вважаючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3 і, посилаючись на те, що вартість завданого йому матеріального збитку становить 251920 грн., позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Провідна» завдану йому матеріальну шкоду у вищезазначеному розмірі.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_5 50000 грн. для відшкодування матеріальної шкоди та 1373,62 грн. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 201920 грн. для відшкодування матеріальної шкоди та 5546,38 грн. судових витрат.

Вказане рішення суду представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що оскаржуваним судовим рішенням порушено право відповідача на безпосередню участь в судових засіданнях суду першої інстанції, оскільки в деяких засіданнях він не був присутнім через хворобу, про що він повідомляв суд та просив у зв'язку з цим зупинити провадження у даній справі, на що суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги.

Крім того, представник відповідача вважає безпідставно завищеною визначену висновком судової автотоварознавчої експертизи вартість завданої позивачу матеріальної шкоди.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, рішення суду в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь позивача майнової шкоди не оскаржується, тому відповідно до ст.303 ЦПК України воно не є предметом апеляційного перегляду.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_5 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, а також з матеріалів справи вбачається, що 23 березня 2015 року на 50 км автомобільної дороги Н-12 «Суми-Полтава» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «KIA Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_3 і яким останній керував, та «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_5, який і керував вказаним транспортним засобом (т.1, а.с.6 на звороті, 57, 78, 168).

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 01 червня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України, однак провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 травня 2014 року за № АС/5103405 цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 перед третіми особами на час настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» строком на 1 рік з визначенням ліміту відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілих, у розмірі 50000 грн. та франшизи в розмірі 0 грн. (т.1, а.с.36, 58).

03 квітня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування, а 08 липня 2015 року - із повторною заявою, однак у виплаті страхового відшкодування позивачу було відмовлено у зв'язку з ненаданням копій всіх необхідних документів (т.1, а.с.59, 60, 63, 64, 65).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 12824 від 19 травня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 756054,26 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24 березня 2015 року, станом на момент проведення експертизи складає 251920 грн. (т.1, а.с.238-242, 243-251).

Задовольняючи позов щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.ст.1187, 1194 ЦК України різниця між фактичним розміром заподіяної майнової шкоди та страховим відшкодуванням повинна бути відшкодована винною особою, а саме: відповідачем ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як передбачено п.1 частини другої статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У пункті 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика), йдеться про те, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.2 вказаної Методики вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов, зокрема, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість.

Пунктом 1.6. Методики визначено, що ринкова вартість КТЗ (його складників) - вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості.

Про аналогічне йдеться й у п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року за № 4, де, зокрема, зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що представник відповідача фактично оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру майнової шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5, вважаючи його завищеним.

Разом з тим, як вбачається з висновку судової автотоварознавчої експертизи від 19 травня 2016 року за № 12824, визначаючи вартість матеріального збитку, судовий експерт виходив з того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 756054,26 грн. на дату визначення матеріального збитку значно перевищувала його ринкову вартість, яка становила 251920 грн., тому дійшов висновку, що відновлювальний ремонт даного транспортного засобу є економічно недоцільним, а вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля прирівнюється до ринкової вартості КТЗ з терміном експлуатації як на момент ушкодження і складає 251920 грн.

Суд першої інстанції, дослідивши вказаний висновок експертизи відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про можливість його прийняття для визначення розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди.

В той же час, представник відповідача в апеляційній скарзі визначений судом до стягнення розмір матеріальної шкоди не спростувала, а посилання відповідача ОСОБА_3 в заяві про призначення повторної експертизи на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача завищена - є припущенням, так як експерт її вирахував із застосуванням вказаних ним у експертному дослідженні Методик, програмного комплексу «Audatex» та інших вихідних даних, у зв'язку з чим підстави для сумніву щодо правильності розміру відновлювального ремонту транспортного засобу позивача відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не задовольнив клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі у зв'язку з його хворобою не заслуговують на увагу колегії суддів як такі, що не являються підставою для зміни чи скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції, враховуючи також і обставини того, що відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.202 ЦПК України це є правом, а не обов'язком суду.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і стосовно того, що відповідач не брав участі у деяких судових засіданнях у даній справі через хворобу також не спростовують висновків суду і не містять посилань на такі порушення, які б могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -