У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Бота О.І.

за участю:

заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішення державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 , скасування постанови від 15.07.2016 року про розшук майна боржника винесену в межах виконавчого провадження №48203217,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою про визнання неправомірними дій та рішення державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 , скасування постанови державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 від 15.07.2016 року про розшук майна боржника винесену в межах виконавчого провадження №48203217. Мотивуючи вимоги скарги, вказує на те, що 24.07.2015 року державним виконавцем районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-5562/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 23.09.2014 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 68 666,79 грн. 27.08.2015 року державним виконавцем районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 в межах даного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Заявник зазначає, що в жовтні 2016 року від працівників ДАІ їй стало відомо про те, що належний їй автомобіль перебуває у розшуку. Звернувшись до районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції 10.10.2016 року дізналася про те, що постановою державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 від 15.07.2016 року її майно, а саме транспортний засіб, оголошено в розшук та того ж дня отримала копію постанови від 15.07.2016 року про розшук майна боржника. Зазначає, що вказаний автомобіль є власністю заявника.

Заявник вважає, що на момент винесення оскаржуваної постанови про оголошення транспортного засобу у розшук потреби у виконанні таких дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» у державного виконавця не було, а тому його дії є необґрунтованими, за результатами дій постанова про оголошення розшуку є незаконною та підлягає скасуванню як така, що винесена в порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Вважає, що підстав для винесення постанови про розшук транспортного засобу з підстав визначених державним виконавцем у оскаржуваній постанові небуло.

З посиланням на викладені обставини та на порушення державним виконавцем норм ЗУ «Про виконавче провадження», заявник просить суд : визнати дії та рішення державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 про оголошення розшуку транспортного засобу неправомірними та скасувати постанову державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 від 15.07.2016 року про розшук майна боржника винесену в межах виконавчого провадження №48203217.

В судовому засідання заявник просила задоволити вимоги скарги з підстав та мотивів викладених у скарзі, надавши пояснення аналогічні викладеним. Зокрема вказала, що державний виконавець районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 при винесенні постанови про розшук майна боржника - автомобіля, вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника не здійснював та відповідно не перевіривши наявність зазначеного транспортного засобу за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника оголосив його розшук. На її думку оскаржувана постанова була винесена із порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню. Копію постанови про розшук майна боржника нею отримано 10.10.2016 року при зверненні до районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

В судовому засіданні державний виконавець районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 заперечив проти задоволення вимог скарги з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні скарги. Зокрема вказав на те, що постанова про розшук майна боржника винесена ним 15.07.2016 року правомірно та у відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.11 ЗУ Про виконавче провадження. Враховуючи пояснення та доводи, викладені у письмових запереченнях, просить у задоволенні скарги відмовити.

В наступне судове засідання після оголошеної перерви в судовому розгляді державний виконавець районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час т місце розгляду справи.

Заслухавши доводи заявника, заперечення державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 , з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» 21 квітня 1999 р. № 606-XIV та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі -Закон) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ст.6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою , якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що до районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції надійшов на виконання виконавчий лист № 2 -5562/11 виданий 23.09.2014 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 68 666,79 грн.

Судом встановлено, що 24.07.2015 року постановою державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2 -5562/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 23.09.2014 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 68 666,79 грн.

Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.08.2015 року було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Як вбачається із матеріалів справи 15.07.2016 року державним виконавцем районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 в порядку ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2 -5562/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 23.09.2014 року. Постанова мотивована тим, що для забезпечення виконання судового рішення необхідно здійснити розшук транспортного засобу зареєстрованого за боржником.

Згідно п.5 ст.52 Закону України Про виконавче провадження у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

У відповідності до Закону України Про виконавче провадження розшук майна боржника оголошується у разі відсутності відомостей про його місцезнаходження з метою його виявлення.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження - у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Розшук оголошується відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця лише у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець при організації розшуку майна боржника здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника. Проте, державний виконавець при винесенні постанови про розшук майна боржника, вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника не здійснював та відповідно не перевіривши наявність зазначеного транспортного засобу за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника, оголосив його розшук.

Таким чином, законодавець передбачив, що в разі необхідності, державний виконавець може оголосити розшук транспортних засобів. Але при цьому, повинен виконати ряд дій по виконанню рішення суду, а саме з'ясувати у власника, або органу державної реєстрації про наявність та належність транспортних засобів, їх місце знаходження, та прийняти всі міри по виконанню рішення іншим шляхом, і тільки після цього, у разі необхідності, якщо місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника невідоме, може оголосити розшук транспортних засобів.

Проте, як встановлено зі змісту оскаржуваної постанови та встановлено в ході судового розгляду справи, державний виконавець при винесенні постанови про розшук майна боржника - автомобіля, вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника не здійснював та відповідно не перевіривши наявність зазначеного транспортного засобу за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника оголосив його розшук.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що на момент винесення оскаржуваної постанови про оголошення транспортних засобів у розшук потреби у виконанні таких дій, передбачених ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у державного виконавця не було, оскільки державному виконавцю були відомі відомості про місцезнаходження боржника - фізичної особи, а тому вважає , що постанова про розшук майна боржника підлягає скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що на час постановлення оскаржуваної постанови про розшук майна боржника від 15.07.2016 року не існували правові підстави для оголошення розшуку транспортного засобу, оскільки у державного виконавця були наявні відомості про місцезнаходження боржника - фізичної особи, ОСОБА_1 не ухилялася від державного виконавця, будь-яких дій, направлених на передачу автомобіля іншим особам не здійсювала, державний виконавець вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника не здійснював та відповідно не перевірив наявність зазначеного транспортного засобу за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника , а відтак будь-якої необхідності розшукувати майно, яке не приховувалося, не було, а отже винесення постанови про оголошення розшуку майна ОСОБА_1 є передчасним, а тому відповідна постанова державного виконавця підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає , що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи, що ОСОБА_1 отримала постанову про розшук майна боржника від 15.07.2016 року - 10.10.2016 року і з того часу дізналася про існування такої постанови державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, суд вважає, що строк звернення до суду заявницею не пропущено.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 11, 60, 72, 73, 383,385 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 40 ЗУ Про виконавче провадження , суд, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішення державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 , скасування постанови від 15.07.2016 року про розшук майна боржника винесену в межах виконавчого провадження №48203217 задовольнити.

Визнати дії державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 щодо прийняття постанови про розшук майна боржника від 15.07.2016 року на виконання виконавчого листу №2 -5562/11, виданого 23.09.2014 року Ужгородським міськрайонним судом - неправомірними.

Постанову державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 від 15.07.2016 року про розшук майна боржника винесену в межах виконавчого провадження №48203217 з примусового виконання виконавчого листа №2 -5562/11 виданого 23.09.2014 року Ужгородським міськрайонним судом - скасувати .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4