Номер провадження: 22-ц/785/2266/17
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Південний» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року,

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 23.02.2004 року вона працювала на різних посадах у ПАТ АБ «Південний». Наказом від 22.02.2016 року її було звільнено з посади старшого касира у зв'язку із втратою довір'я згідно із п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Позивач вважає, що таке звільнення відбулось незаконно, оскільки вона не вчиняла будь-які дії, які б давали підстави для втрати довір'я до неї з боку ПАТ АБ «Південний», тому просила позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 23 лютого 2004 року на підставі наказу ПАТ АБ «Південний» № 29-а-к ОСОБА_2 було призначено на посаду касира відділення № 13, з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

Наказом ПАТ АБ «Південний» № 225-к від 14 травня 2007 року ОСОБА_2 було переведено у відділення № 38 на посаду старшого касира, з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

29 грудня 2014 року ПАТ АБ «Південний» було видано наказ № 767-к яким ОСОБА_2 старшого касира відділення № 38 переведено з 01 січня 2015 року на посаду старшого касира у відділення № 15-38, з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п. 1.10 постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» від 18 червня 2003 року № 254, відповідальний виконавець - працівник банку, який відповідно до його службових обов'язків та/або розпорядження керівництва банку має повноваження виконувати певні операції та несе відповідальність за їх належне виконання.

Згідно п. 2.1., 2.2. постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» від 18 червня 2003 року № 254, операції банків виконують відповідні працівники банку, яким надане право відповідального виконавця, а саме доручено оформляти та підписувати документи за визначеними операціями або контролювати правильність оформлення документів та відображення їх в обліку; або технологічно виконувати визначені операційні процедури незалежно від того, у якому структурному підрозділі банку вони працюють. При цьому повноваження та відповідальність працівників банку щодо виконання ними функціональних обов'язків визначаються внутрішніми документами банку та посадовими інструкціями.

У разі надання працівнику банку прав відповідального виконавця конкретні обов'язки і відповідальність мають визначатися у посадовій інструкції, що складається в письмовій формі. У посадовій інструкції передбачається перелік операцій та основних завдань, які має здійснювати відповідальний виконавець, його технологічні зв'язки з іншими працівниками та підрозділами банку. Посадові інструкції за поданням керівника відповідного підрозділу затверджуються керівником банку або уповноваженою ним особою. Кожний відповідальний виконавець має ознайомитися із своєю посадовою інструкцією під розпис.

На виконання вищевказаних норм законодавства України, а також враховуючи специфіку господарської діяльності Банку, позивачем було підписано Посадові інструкції, зокрема: Посадова інструкція старшого касира (касира) відділення № 38 за адресом: м. Одеса, провулок Сабанський, 2 (затверджена Головою Правління Акціонерного банку «Південний» 31.07.2012 року); Посадова інструкція старшого касира (касира) відділення № 15-38 за адресом: м. Одеса, провулок Сабанський, 2 (затверджена Головою Правління Акціонерного банку «Південний» 05.05.2015 року).

Відповідно до п. 1.2. Посадової інструкції старшого касира (касира) відділення № 38 за адресом: м. Одеса, провулок Сабанський, 2 (затверджена Головою Правління Акціонерного банку «Південний» 31.07.2012 року), старший касир (касир) повинен знати нормативні документи по здійснюваним операціям відділення.

В пункті 1.3. Посадової інструкції зазначено, що старший касир (касир) повинен «в своїй роботі керуватися чинними законодавчими актами України, нормативними та інструктивними документами НБУ, наказами та розпорядженнями Голови Правління банка, положеннями про внутрибанківську роботу щодо організації касової роботи в Акціонерному банку «Південний».

Пунктом 1.1. Посадової інструкції старшого касира (касира) Відділення № 15- 38 (затвердженої Головою Правління Акціонерного банку «Південний» 05.05.2015 року) встановлено, що, старший касир (касир) повинен «забезпечити якісне, кваліфіковане обслуговування клієнтів банку - юридичних і фізичних осіб в національній та іноземній валютах по всіх банківських операціях та збереження довірених йому матеріальних цінностей.

Згідно п. 1.2. Посадової інструкції старший касир (касир) повинен мати базові знання по організації касової роботи, знати і застосовувати в роботі законодавчі нормативно-правові документи по здійснюваних операціях в установах банків.

Пунктом п. 1.3. Посадової інструкції передбачено, що старший касир (касир) повинен в своїй роботі керуватися чинними законодавчими актами України, нормативними та інструктивними документами НБУ.

Відповідно до п. 2.37 Посадової інструкції старший касир (касир) є уповноваженим працівником, відповідальним за здійснення ідентифікації, верифікації клієнтів у випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли зокрема між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією може бути укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпустки), перевезення або застосування в процесі проведення, затвердженого Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦСПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, до посад з якими можуть бути укладені договори про індивідуальну матеріальну відповідальність, зокрема належать завідувачі кас, старші контролери - касири й контролери - касири; старші касири й касири; а також інші працівники, що виконують обов'язки касирів.

11 лютого 2010 року між АБ «Південний» та ОСОБА_2 було підписано договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до пункту 1 якого працівник, що обіймає посаду касира або виконує роботу безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей в межах посадової інструкції, бере на себе повну матеріальну відповідальність за схоронність ввірених йому адміністрацією матеріальних цінностей, і у зв'язку з вищевикладеним зобов'язується: дбайливо ставитися до переданих йому адміністрацією для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей адміністрації і вживати заходів для відвернення заподіяння їм шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження переданих йому для зберігання адміністрацією матеріальних цінностей.

Відповідно до наказу № 99 від 04 лютого 2016 року «Про проведення службового розслідування комісією у складі: директора Департаменту регіональної мережі АБ «Південний» ОСОБА_3, директора Департаменту безпеки АБ «Південний» ОСОБА_4, начальника Управління правового забезпечення регіонального розвитку Юридичного департаменту АБ «Південний» ОСОБА_5, начальника Управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту АБ «Південний» ОСОБА_6, начальника Відділу методології та організації касової роботи Управління касової операції АБ «Південний» ОСОБА_7 16 лютого 2016 року було складено акт про проведення службового розслідування.

За результатом проведеного службового розслідування комісією встановлено наступне: 14.01.2016 року на підставі розпорядження Голови Правління про проведення перевірки з питань дотримання співробітниками відділень вимог нормативно-правових актів Національного банку України, внутрішніх положень та процедур АБ «Південний» щодо організації касової роботи, забезпечення схоронності цінностей і дотримання касової дисципліни від 06.01.2016 року працівниками АБ «Південний» в відділені № 15-38 АБ «Південний», розташованого за адресою м. Одеса, провулок Сабанський, 2 була проведена перевірка організації касової роботи, забезпечення схоронності цінностей і дотримання касової дисципліни працівниками Відділення та ревізія цінностей в сховищі Відділення.

Банком отримана відповідна інформація (звернення) від клієнтів Банку в тому числі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 04.02.2016 року щодо видачі їх грошових коштів у зв'язку з тим, що вони не відвідували Відділення та не здійснювали зняття готівки зі своїх рахунків за відповідними заявами, з проханням розібратися в ситуації та видати їм відповідні документи.

Додатково комісією виявлені факти порушення чинного законодавства України, внутрішніх документів Банку, а також посадових обов'язків співробітниками Відділення, а саме у видаткових касових документах підписи клієнтів (отримувачів коштів) не відповідають підписам, що містяться в документах по оформленню банківських рахунків (в юридичній справі).

В переліку документів, в яких не відповідають підписи, зазначені наступні реквізити документів: заява на видачу готівки № 1065150 від 13.02.2015 року, номер рахунку: НОМЕР_1, власник рахунку ОСОБА_8, сума операції 150 000 гривен, касир, що видав готівкові кошти ОСОБА_2; заява на видачу готівки № 1064824 від 13.02.2015 року, номер рахунку: НОМЕР_2, власник рахунку ОСОБА_9, сума операції 150 000 гривен, касир, що видав готівкові кошти ОСОБА_2

В процесі службового розслідування 15 лютого 2016 року у ОСОБА_2 були відібрані пояснення, в яких остання повідомила, що прізвищ клієнтів вона не пам'ятає, обслуговування клієнтів проводилось в кабінеті начальника відділення ОСОБА_10 через зав. касою ОСОБА_11

За вказівкою начальника відділення та за дорученням клієнта зав. касою (при наявності документів) здійснювались прибуткові-видаткові операції. Після проведених операцій через касу, зав. касою приносила клієнту документи на підпис де клієнт ставив підпис та йому видавались квитанції (2-й примірник). Перший примірник приносили в касу з підписом клієнта.

Відповідно до п. 3.5. глави 3 «Порядок видачі готівки» Розділу «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року за № 174, «банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє таке: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів відповідальних осіб банку (філії, відділення), яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю - відповідність оформлення довіреності на отримання готівки вимогам законодавства України; наявність підпису отримувача».

Згідно п. 3.13. глави 3 «Порядок видачі готівки» Розділу «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року за № 174, «банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення видачі готівки один примірник видаткового касового документа (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, інше)».

Відповідно до п. 7.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року N 492, «видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує».

Згідно п. 12.5. Положення про організацію касової роботи у АБ «Південний» (затверджено Головою Правління АБ «Південний» 06.06.2012 року), «одержавши видатковий касовий документ, касир зобов'язаний: а) перевірити: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів осіб банку, яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; правильність оформлення довіреності на отримання готівки (у разі отримання готівки за довіреністю); наявність підпису отримувача; суму, проставлену на документі цифрами, з сумою, зазначеною літерами; належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу та відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; б) підготувати суму готівки, та набити на стрічку підрахунку (за кожним номіналом), зіставити суму видачі з сумою, вказаною на видатковому документі; в) запитати у отримувача про суму грошей, що одержується; ґ) видати гроші одержувачу та підписати видатковий документ; д) видати клієнту примірник видаткового касового документа (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер та інше) з відбитком іменного штампу касира.

Комісією в діях ОСОБА_2 були виявлені наступні порушення: п. 1.2, п. 1.3 Посадової інструкції старшого касира (касира) Відділення № 38; п. 1.1, п. 1.2, п. 1.3, п. 2.37 Посадової інструкції старшого касира (касира) Відділення № 15-38; п. 1 Договору про повну матеріальну відповідальність від 11.02.2010 року; п. 3.5, п. 3.13 глави 3 «Порядок видачі готівки» Розділу «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року за № 174; п. 7.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 13 листопада 2003 року № 492; п. 12.5 Положення про організацію касової роботи у АБ «Південний» (затверджено Головою Правління АБ «Південний» 06.06.2012 року).

За результатами проведеного службового розслідування комісія дійшла до висновку, що співробітник відділення ОСОБА_2 як працівник, котрий безпосередньо обслуговувала грошові кошти клієнтів Банку та є матеріально відповідальною особою, здійснила винні дії при виконанні своїх посадових обов'язків.

На підставі матеріалів службового розслідування та встановлення фактів порушень, комісія запропонувала керівництву Банку розглянути питання про звільнення ОСОБА_2 старшого касира на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України в результаті втрати довіри до співробітників, що безпосередньо обслуговують грошові кошти та є матеріально відповідальними особами, що обумовлює неможливість виконання такими співробітниками трудових обов'язків.

У зв'язку з чим, наказом ПАТ АБ «Південний» № 201-к-рс від 22 лютого 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади старшого касира відділення № 1538 у зв'язку з втратою довіри, п. 2. ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі№ 6-100цс16, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що видаючи наказ про звільнення ОСОБА_2 з роботи у зв'язку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), ПАТ АБ «Південний», діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства та правомірно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Посилання апеляційної скарги на те, що обов'язковою умовою для звільнення працівника на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України є винні дії працівника, які призвели до настання негативних наслідків для роботодавця, а саме по собі здійснення операцій при вказаних в акті службового розслідування обставинах не дає підстави для втрати довір'я до працівника з боку власника й не може слугувати підставою для звільнення, є помилковими.

Доводи апеляційної скарги про те, що пояснення (а.с. 120) були надані ОСОБА_2 під тиском керівництва банку є недоведеними.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями викладених в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець