Справа № 128/446/17
УХВАЛА

24 лютого 2017 року місто Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Карпінська Ю.Ф., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, з викликом заінтересованої особи Вінницького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального Управління юстиції у Вінницькій області, про встановлення фактів, що має юридичне значення: факту батьківства та факту належності до певної національності,

ВСТАНОВИВ:

Вищевказана заява надійшла в провадження Вінницького районного суду Вінницької області 23.02.2017 року.

Вивчивши матеріали заяви, приходжу до такого висновку.

Як вбачається з заяви, заявник ОСОБА_1 просить встановити два факти, а саме: факт батьківства та факт належності до певної національності.

Так, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Згідно ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту належності до певної національності.

Викладений перелік справ, що розглядаються у порядку окремого провадження, не є вичерпним, але доповнюватися він може лише законом.

Зі змісту ч.2 ст.256 ЦПК України вбачається, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, згідно зі ст.234, ч.2 ст.256 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права, а також чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.300 ЦК України та ст.11 Закону України «Про національні меншини» фізична особа має право на збереження своєї національної самобутності. Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року було затверджено Положення про паспорт громадянина України, свідоцтво про народження та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, якими не передбачено зазначення національності громадян у вказаних документах.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

Таким чином, факт належності особи до певної національності не може бути встановлений в судовому порядку, оскільки відповідно до положень ст.256 ЦПК України не належить до юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Такі ж роз'яснення містяться у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до яких не можуть бути встановлені в судовому порядку факти належності до певної національності.

Порядок внесення змін в записи актів цивільного стану передбачений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року за № 96/5.

Вказані норми передбачають, що внесення змін у записи актів цивільного стану при наявності достатніх підстав і при відсутності спору між заінтересованими особами провадяться органами реєстрації актів цивільного стану. Відмова органів реєстрації актів цивільного стану виправити або змінити запис може бути оскаржена до суду.

Відповідно до діючого законодавства, оскарження відмови органів реєстрації актів цивільного стану виправити або змінити запис до суду проводиться в порядку адміністративного судочинства, оскільки орган реєстрації актів цивільного стану є субєктом владних повноважень, органом державної влади, який наділений юридично визначеними державно-владними повноваженнями та необхідними засобами і механізмами для виконання функцій і завдань держави.

Таким чином, законодавством визначений порядок внесення змін до актових записів та порядок оскарження відмови у внесенні таких змін.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про наявність підстав, визначених п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України для відмови у відкритті провадження у цивільній справі в частині встановлення факту належності до певної національності, оскільки подана заява в цій частині не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, а згідно ч.7 ст.122 ЦПК України відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.122, 234, 256 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1, з викликом заінтересованої особи Вінницького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального Управління юстиції у Вінницькій області, в частині вимог про встановлення факту належності до певної національності відмовити.

Ухвалу невідкладно надіслати заявнику та його представнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська