Справа № 463/1411/16-ц
Провадження № 2/463/222/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 (правонаступників померлої ОСОБА_5) до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» в особі Львівської дирекції Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Європейський страховий альянс» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 13 574,07 грн., пені в розмірі 9347,14 грн. 3 % річних у зв'язку з порушенням строків виконання грошового зобов'язання в розмірі 627 грн. та витрати на проведення експертного автотоварозначного дослідження в розмірі 805 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 06.06.2014р. о 13.30 год. в м. Львові на вул. Вітвера, 14 відбулась ДТП за участю транспортних засобів «ISUZU» д.н.з. НОМЕР_1 під водія керуванням ОСОБА_7 та транспортного засобу ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2, який належав ОСОБА_5 Постановою Галицького районного суду м. Львова від 26.06.2014р. винним у вчиненні зазначеної ДТП визнано ОСОБА_7 Оскільки цивільно-правова відповідальність останнього застрахована у відповідача, йому було надіслано всі необхідні документи для одержання страхового відшкодування. Однак, у встановлений законом 90-денний термін з дня отримання заяви про страхове відшкодування відповідач не провів її виплати. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 8 від 01.02.2016р., вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 13 574,07 грн. Дану суму просила стягнути в примусовому порядку. У зв'язку з порушенням строків виплати страхового відшкодування, також в примусовому порядку просила стягнути пеню в розмірі 9347,14 грн., три відсотки річних у зв'язку з порушенням строків виконання грошового зобов'язання в розмірі 627 грн. та витрати на проведення експертного автотоварозначного дослідження в розмірі 805 грн.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.04.2016р., у зв'язку із смертю ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1., провадження у справі зупинено до залучення до участі в справі правонаступника. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 31.10.2016р. провадження у справі відновлено. Залучено до участі в справі правонаступників ОСОБА_5 - спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Після залучення до участі в справі правонаступників ОСОБА_5, представник позивача ОСОБА_3, згідно належної довіреності від 30.11.2016р. ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та в кінцевому, просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 13 574,07 грн. страхового відшкодування, 9347,14 грн. пені, 8262,99 грн. інфляційних втрат, три відсотки річних в розмірі 627 грн. та витрат на проведення експертного авто товарознавчого дослідження в розмірі 805 грн.

Позивач ОСОБА_4, після залучення його до участі в справі як правонаступника ОСОБА_5 подав до суду заяву про відмову від своєї частки страхового відшкодування на користь позивача ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - згідно належної довіреності від 30.11.2016р. ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Окрім вищенаведеного, додатково пояснив, що звертаючись до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, останньому також направлявся рахунок фактура про розмір такого відшкодування, а також прохання підтвердити або ж спростувати інформацію про погодження страховиком такого розміру відшкодування, однак відповіді на такий запит отримано не було. Оскільки зобов'язання відповідача вважається грошовим, на останнього покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Також, вважає безпідставними пояснення представника відповідача про відсутність у ОСОБА_5 права на отримання страхового відшкодування. Незважаючи на те, що автомобіль передавався ОСОБА_5 як інваліду І групи для власного користування та без права відчуження, остання правомірно володіла таким транспортним засобом внаслідок чого вправі отримати страхове відшкодування. Тому, позов просить задовольнити.

Представник відповідача проти обґрунтованості позову заперечив. Оскільки страхове відшкодування здійснюється у виді безготівкового розрахунку, ОСОБА_5 08.10.2014р. відправлялось повідомлення про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування та зазначено про необхідність вказати реквізити для перерахування коштів. Незважаючи на це, ОСОБА_5 не надала реквізитів, у зв'язку з чим відповідач не мав можливості виплатити страхове відшкодування. Крім того, автомобіль НОМЕР_2, який зазнав пошкоджень внаслідок ДТП з вини водія ОСОБА_7, переданий у користування ОСОБА_5 згідно Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006р. № 999 без права його відчуження. У зв'язку з цим вважає, що до позивачів, як спадкоємців ОСОБА_5 в порядку спадкування не могло перейти право на отримання страхового відшкодування, про яке також не згадується в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 Тому, в задоволенні позову просить відмовити. Також звертає увагу, що вимога про стягнення неустойки пред'явлена поза межами річного строку позовної давності, наслідком чого є відмова в задоволенні такої вимоги. Крім того, відшкодування шкоди є відповідальністю, а не борговим зобов'язанням, на що не повинні нараховуватись проценти, що теж є відповідальністю.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 06.06.2014р. о 13.30 год. в м. Львові на вул. Вітвера, 14 відбулась ДТП за участю транспортних засобів «ISUZU» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 та транспортного засобу ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2, який згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.122) на праві користування без права відчуження належав ОСОБА_5

Згідно постанови Галицького районного суду м. Львова від 26.06.2014р. (а.с.124), ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнено до відповідальності у виді штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до полісу № АС/6917874 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.114), в момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність особи, яка на правомірній підставі володіє транспортним засобом «ISUZU» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс».

Відтак, слід вважати встановленим, що автомобіль НОМЕР_1 станом на момент ДТП був забезпеченим транспортним засобом у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а дії або бездіяльність його водія під час керування таким транспортним засобом є підставою для виникнення прав та обов'язків у страховика та третіх осіб, передбачених положеннями даного Закону, які полягають у відшкодуванні завданих збитків в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку.

Згідно вимог ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові внески та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Аналогічний обов'язок страховика, також закріплено у ст. ст. 979, 988, 990 ЦК України.

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 8 від 01.02.2016р. (а.с.9-33), вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля НОМЕР_2 після пошкодження у ДТП 06.06.2014р. без врахування ПДВ становить 13 574,07 грн.

З огляду на те, що відповідачем не виконано свого обов'язку з виплати страхового відшкодування, суд знаходить вказану вимогу обґрунтованою, розмір такого відшкодування - доведеним належними та допустимими доказами і тому, ухвалює рішення про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 13 574,07 грн., а також витрат на проведення експертного автотоварозначного дослідження в розмірі 805 грн., сплата яких підтверджена копією відповідної квитанції (а.с.44).

Оскільки ОСОБА_8, як спадкоємець ОСОБА_5, відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, відмовився від своєї частки страхового відшкодування на користь ОСОБА_3, про що подав відповідну заяву (а.с.103), вказані кошти слід стягнути виключно на корить останньої.

При цьому, мотиви заперечення відповідача про відсутність в позивача права на стягнення страхового відшкодування слід відкинути як безпідставні.

Відповідно до ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно довідки Департаменту соціального захисту населення Львівської ОДА від 18.01.2017р., автомобіль НОМЕР_2, відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим Постановою КМУ № 999 від 19.07.2006р., передано у користування ОСОБА_5 без права відчуження.

Як зазначено в ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Потерпілим, згідно п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визнаються юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

За правилами ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Положеннями ч. 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Системний аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що ОСОБА_5, яка на законних підставах володіла речовим правом відносно автомобіля НОМЕР_2, має право на відшкодування завданої їй майнової шкоди. З огляду на природу правовідносин, внаслідок ДТП ОСОБА_5 вважається потерпілою та має право на отримання страхового відшкодування.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а згідно ч. 1 ст. 1229 ЦК України, страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах.

Таким чином позивачі, як спадкоємці ОСОБА_5 вправі вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в їх задоволенні належить відмовити.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора - ч. ч. 1, 4 ст. 612 ЦК України.

За правилами ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Тобто, відповідальність страховика, передбачена п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 2 ст. 625 ЦК України настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов'язання відбулось з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Згідно п. 36.4 ст. 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Листом від 08.10.2014р. (а.с.127) відповідач повідомив ОСОБА_5 про прийняте ним рішення про виплату страхового відшкодування та про необхідність надання реквізитів для проведення такої виплати.

Згідно пп. «є» п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до заяви про страхове відшкодування потерпілий додає відомості про банківські реквізити заявника.

У своїй відповіді від 31.10.2014р. (а.с.5) ОСОБА_5, яка будучи потерпілою вважається кредитором у даних правовідносинах, підтвердила отримання нею листа відповідача від 08.10.2014р. однак реквізитів для здійснення безготівково розрахунку не надала, через що відповідач був позбавлений можливості провести безготівковий розрахунок страхового відшкодування.

В такому випадку, має місце прострочення кредитора, тобто ОСОБА_5, яка не вчинила дій, що встановлені актами цивільного законодавства (пп. «є» п. 35.2 ст. 35, п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») до вчинення яких боржник. Тобто страховик, не міг виконати свого обов'язку.

За ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

У справі яка розглядається прострочення кредитора у виді ненадання реквізитів для виплати страхового відшкодування звільняє боржника, тобто страховика від відповідальності у зв'язку з порушенням строків проведення такої виплати, у зв'язку з чим дана вимога не підлягає до задоволення.

Мотиви ненадання таких реквізитів, якими є відсутність інформації про розмір страхового відшкодування правового значення не мають, оскільки потерпілий в кінцевому наділений правом оспорити такий розмір та пред'явити вимогу про стягнення недоплаченого страхового відшкодування.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки ОСОБА_5, як інвалід І групи була звільнена від сплати судового збору, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію відповідного посвідчення (а.с.45), пропорційно до розміру задоволених вимог, за ставками, чинними на час пред'явлення позову, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 612, 613, 625, 979-982, 984, 988-992, 1216, 1218, 1229 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» в особі Львівської дирекції Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (м. Київ, вул. Глибочицька, 33-37, р/р 20 в ПАТ «Сбербанк Росії» МФО 320627 код за ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5) 13 574,07 грн. (тринадцять тисяч п'ятсот сімдесят чотири грн. сім коп.) страхового відшкодування, 805 грн. витрат на проведення експертного дослідження.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» в особі Львівської дирекції Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» 551,20 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.