Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/975/17 Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
Є.У.№ 331/7172/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення заборгованості із заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 30 квітня 2014 р. її на підставі наказу № 33-к від 30.04.2014р. було прийнято до Державного підприємства „Державний проектний інститут „ Запоріжцивільпроект» на посаду адміністратора системи в технічний відділ. 29 серпня 2914 р. було звільнено на підставі наказу № 72-к від 14.08.2014 р. з посади адміністратора системи в технічному відділі за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України.

У зв'язку з тим, що на підприємстві заробітна плата не виплачувалась, на дату звільнення перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі з 30.04.2014р. по 29.08.2014р., що підтверджують судові накази №2-н/331/677/14 від 13.06.2014р. та №2-н/331/1295/14 від 03.10.2014р.; та заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2014р. по 31.05.2016р., що підтверджують рішення суду, які набрали законної сили, а саме: №2/331/1054/15 від 02.06.2015р.; №2/331/1468/15 від 29.09.2015р.; №2/331/2112/15 від 08.12.2015р.; №2/331/510/2016 від 24.02.2016р.; №2/331/1061/2016 від 05.07.2016р. Загальна сума заборгованості складає 56181,85 грн.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньогодинна заробітна плата становить 21,90грн. на годину, що підтверджує розрахунковий лист за серпень 2014р., виданий відповідачем, (700,80грн./ 32год. = 21,90грн.). Також, система погодинного розрахунку підтверджується пунктом 7 наказу відповідача №8 від 18.02.2014р., на підставі якого здійснюються нарахування заробітної плати. Кількість робочих годин, згідно додатку до листа Мінсоцполітики від 20.07.2015р № 10846/0/14-15/13, при 5-денному 40-годинному робочому тижні у червні 2016р. -159, липні 2016р.-168, серпні 2016р.-175, вересні 2016р.-176, жовтні 2016р.-159, усього за період з 01.06.2016р. по 31.10.2016р. - 837 годин. Згідно п.3 Порядку обчислення, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Отже, загальна сума на стягнення за період з 01.06.2016р. по 31.10.2016р. складає: 21 грн.90 коп.х837 годин =18330 грн.30 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, стягнути з відповідача суму боргу 18330 грн.30 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2016 р. по 31.10.2016 р. у розмірі 18330,30 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст. 116, 117 КЗпП.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року " 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Заперечуючи проти позову та оскаржуючи судове рішення, відповідач послався на відсутність своєї вини у проведенні остаточного розрахунку.

При цьому в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що підприємство опинилося в складному економічному становищі, що призвело до накладання арешту на кошти підприємства та унеможливило розрахунок зі звільненими працівниками. Так, виплата припинилася у зв'язку з політичною та фінансовою кризою, невиконанням зобов'язань контрагентами, тому на час звільнення позивачки рахунки знаходилися під арештом тож вжити заходи щодо виплат було неможливим.

Натомість як вбачається зі справи, підприємство відповідача хоча і є державним, проте здійснює фінансово-господарську діяльність. Та обставина, що контрагентами не виконувалися зобов'язання та не надходила оплата за виконану роботу, що призвело до неспроможності сплачувати за власними зобов'язаннями, не може свідчити про відсутність вини підприємства.

Досліджуючи доводи відповідача про неправильний розрахунок сум, що підлягають виплаті, судова колегія виходить з наступного.

Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, (далі - Порядку) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому, згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Такий розмір заробітку щодо позивачки був розрахований та встановлений рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 3 липня 2016 року, коли вирішувався спір щодо сплати грошових кошів за затримку розрахунку за період до 31 травня 2016 року. Рішення набуло чинності.

За ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що розмір середньогодинного заробітку позивачки був встановленим на рівні 21,90 гр, суд зробив розрахунок виходячи з кількості робочих днів, що включає період затримки.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відтак судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: