Справа №464/1128/17
пр № 2-з/464/14/17
У Х В А Л А

21.02.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд міста Львова

в складі: головуючого судді Рудакова І.П.

при секретарі судового засідання Гевко О.-В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова» про забезпечення позову у справі №464/1128/17, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство «Квіти Львова» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, Громадської організації «Народна самооборона Львівщини» у якій з уточненням просить визнати недійсними договори купівлі-продажу ідеальної частки у праві власності на будівлю та скасувати державну реєстрацію права власності.

Разом із вищевказаною позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення вказаного позову, шляхом накладення арешту на будівлю за адресою м.Львів, вул.Стрийська,195Б, загальною площею 232,4 кв.м, що складається з: ворота металеві, огорожа металева сітка, вимощена бруківка, відкритий тенісний корт площею 1226,3 кв.м, спортивний майданчик площею 265,54 кв.м, відкритий тенісний корт площею 1133,3 кв.м, тротуарна доріжка (бруківка), огорожа цегляна та заборонити будь-яким особам відчужувати вказане майно. В обґрунтування заяви покликається на те, що відповідачі можуть скористатися своїм правом власності відносно вказаного обєкта нерухомого майна та відчужити його, що ускладнить у майбутньому виконання судового рішення за вищевказаним позовом. Просить заяву задовольнити у повному обсязі.

Фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалось відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України, що розяснено у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2012 року №9 (із змінами і доповненнями).

До видів забезпечення позову, передбачених ст.152 ЦПК України, віднесено зокрема накладення арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб, а також заборона вчинення певних дій. Такі види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З правової позиції викладеної у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2012 року №9 (із змінами і доповненнями) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 цієї ж Постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд ( суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи розяснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забеспечення збалансованості інтересів сторін; а також інших учасників судового процесу;наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір, предметом позовних вимог визнання недійсними договорів купівлі-продажу з подальшим скасування державної реєстрації права власності, що виникло на підставні спірних договорів; обєктом таких договорів та заяви про забезпечення позову виступає одині і тіє складові части обєкта нерухомого майна. яке було предметом оскаржуваних договорів, однак попри те суду не подано доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову та не вказано переконливих підстав про те, що невжиття такого виду заходу забезпечення позову, як заборона іншим особам відчужувати вказане, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; доводи заявника не підтверджують намірів інших осіб здійснити відчуження вказаних обєктів нерухомого майна та жодних інших даних щодо відчуження вказаними особами такого майна у суду відсутні. Разом із тим, вид забезпечення позову накладення арешту на будівлі, що складається із складових частин обєкта нерухомого майна не є співмірним із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру у відповідності до ст.152 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що відсутні підстави у відповідності до ст.ст.151, 152 ЦПК України застосування таких видів забезпечення позову та що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі наведеного, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2012 року №9 та керуючись ст.ст.151-153, 208, 210 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у заяві про забезпечення позову Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова» у справі за позовом ОСОБА_1 акціонерне товариство «Квіти Львова» до ОСОБА_2, Громадської організації «Народна самооборона Львівщини» у якій з уточненням просить визнати недійсними договори купівлі-продажу ідеальної частки у праві власності на будівлю та скасувати державну реєстрацію права власності відмовити.

Копію цієї ухвали направити сторонам для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Рудаков І. П.