справа № 197/1801/14-ц
провадження № 2/197/173/17
16 лютого 2017 року Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Леонідової О.В.,
за участі секретаря судового засідання Гетьманенко О.І.,
розглянувши відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, про що надійшла відповідна заява (а.с.108).
Відповідач, що належним чином за місцем реєстрації повідомлена про час і місце розгляду справи до судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань не надходило, у своїх поясненнях викладених у заяві про перегляд заочного рішення, пояснила, що з сумою заборгованості не згодна, оскільки заборгованість частково погашена а сума боргу не відповідає дійсності, штрафні санкції нараховані безпідставно, в забезпечення вимог позивача був укладений договір іпотеки № 014/08/11-11/031/08 від 19.06.2008 року, про що позивач не зазначив (а.с.104-105,112).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Заочним рішенням суду від 09 квітня 2015 року у справі № 197/1801/14-ц за позовом АТ «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, вимоги позивача задоволено. Ухвалою від 19.10.2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 09.04.2015 року скасовано, а справу призначено до розгляду (а.с.76-78,89-90).
АТ «ОСОБА_1 Аваль» є правонаступником всіх прав та обовязків ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» (а.с.41-42).
Відповідно до статей 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, при цьому одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Дострокове погашення кредиту на вимогу кредитора передбачено також ст. 9 кредитного договору укладеного між сторонами.
Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).
Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, судом встановлена наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с. 68-70), а тому слід стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно з частиною 3 пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення" від 18.12.2014р. № 14 суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК ; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").
Враховуючи, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені, а тому пеня підлягає стягненню у національній валюті - гривні.
Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише у національній валюті України гривні.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року № 3-29гс15, який у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим до застосування.
Неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання (ч. 1 ст. 179 ЦК).
Відповідач зазначив, що заборгованість нею частково погашена, проте відповідних квитанцій на підтвердження суду не надала, тому її посилання на невідповідність суми заборгованості дійсності та неправомірність нарахування штрафних санкцій позивачем необґрунтовані.
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2909,88 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом у даній справі (а.с. 4).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 549, 611, 622, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 88, 212, 224-226 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Повторне заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги.
Суддя О.В.Леонідова