Ухвала іменем україни
08 лютого 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Євграфової Є.П., Мазур Л.М.,Коротуна В.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення процентів і пені за договором банківського вкладу та внесення змін до договору, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення апеляційного суду Сумської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до відповідача з позовом, в якому доводив, що між ним та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») укладено договір про банківський строковий вклад «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, тобто до 11 жовтня 2015 року, зі сплатою 12,5 % річних. 15 червня 2015 року та 20 липня 2015 року він звертався до відповідача із заявою про видачу процентів за вкладом, однак процентів банк не виплатив.

Посилаючись на зазначені обставини і уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача проценти за вкладом у розмірі 155,01 доларів США, пеню у сумі 2 541 грн 60 коп. та зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» внести зміни до договору про банківський строковий вклад «Стандарт» шляхом укладення додаткового договору.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_6 155,01 дол. США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 14 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення пені за договором банківського вкладу скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_6 пеню за договором банківського вкладу в розмірі 2 541 грн 60 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду в частині задоволення позову про стягнення пені за договором банківського вкладу скасувати і справу в цій частині передати на новий розгляд до апеляційного суду.

В іншій частині рішення районного суду в касаційному порядку не переглядається.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені за договором банківського вкладу у розмірі 2 541 грн 60 коп., виходив із того, що відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 16 червня 2015 року до 21 липня 2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Такі висновки судів є обґрунтованими та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2014 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про банківський вклад (депозит) «Стандарт» у розмірі 230 доларів США на строк до 11 жовтня 2015 року зі сплатою 12,50 % річних.

Також з матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 вересня 2015 року прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким у період з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

20 липня 2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», позивач звернувся із заявою про повернення йому банківського строкового вкладу «Стандарт».

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ч. 1 ст. 1060 ЦК України зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Так, відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 цього Закону у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 01 червня 2016 року, справа № 6-2558цс15).

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня виконує забезпечувальну функцію, і, навпаки, з моменту порушення - вважається мірою відповідальності.

Ураховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що апеляційним судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 14 березня 2016 року в частині позовних вимог про стягнення пені за договором банківського вкладузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: Є.П. Євграфова
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана