ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
за участю представника відповідача - Конограй Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що з 2005 року по 01 квітня 2011 року він перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Укрпрофтур» (далі - ПрАТ «Укрпрофтур»).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2012 року з відповідача на його користь стягнуто недоплачену премію у сумі 79 400 грн, а рішенням цього ж суду від 15 листопада 2013 року - невиплачену компенсацію за невикористану відпустку у сумі 12 933 грн 84 коп. Проте станом на час звернення до суду з даним позовом компенсація за невикористану відпустку йому не виплачена.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 26 713 грн 58 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01 по 31 грудня 2014 року, 24 390 грн 66 коп. - за період з 01 по 30 квітня 2015 року та 23 229 грн 20 коп. - за період з 01 по 31 серпня 2015 року.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_7 511 грн 12 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01 по 31 грудня 2014 року, 466 грн 68 коп. за період з 01 по 30 квітня 2015 року та 23 229 грн 20 коп. за період з 01 по 31 серпня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_7 26 713 грн 58 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01 по 31 грудня 2014 року, 24 390 грн - за період з 01 по 30 квітня 2015 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПрАТ «Укрпрофтур», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 01 по 31 грудня 2014 року у сумі 511 грн 12 коп., з 01 по 30 квітня 2015 року у сумі 466 грн 68 коп. та за період з 01 по 31 серпня 2015 року у сумі 23 229,20 грн.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за періоди з 01 по 31 грудня 2014 року у сумі 26 713 грн 58 коп. та з 01 по 30 квітня 2015 року у сумі 24 390 грн підлягають задоволенню, оскільки в ці періоди недоплачена премія за перевиконання плану у 2010 року у сумі 79 400 грн та компенсація за невикористану відпустку у сумі 12 933 грн 84 коп. не були виплачені з вини відповідача.

Разом з тим вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01 по 31 серпня 2015 року у сумі 23 229 грн 20 коп. задоволенню не підлягають, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач 12 червня 2015 року відповідно до платіжного доручення № 331 перерахував на користь ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві кошти у сумі 12 933 грн 84 коп.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 14 вересня 2005 року позивача було призначено на посаду першого заступника Голови правління Закритого акціонерного товариства «Укрпрофтур».

01 квітня 2011 року ОСОБА_7 звільнено із займаної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2012 року з відповідача на користь ОСОБА_7 стягнуто недоплачену премію за перевиконання плану у 2010 року у сумі 79 400 грн та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 12 933 грн 84 коп. Проте рішення судів щодо виплати зазначених сум не виконані.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак