АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1507/17 Головуючий 1-ї інстанції Матвієвська Г.В.
Справа №644/4842/15-ц Доповідач Довгаль А.П.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що діє за себе та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради про визнання права власності на частину квартири у порядку розподілу спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, третьої особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради (надалі УСуСД ДПтаСП ХМР або Управління), в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири №23 у будинку №54, розташованого по вулиці Сергія Грицевця в місті Харкові, в порядку поділу спільного майна подружжя.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 19.08.1989року вона з ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. У період шлюбу, а саме 30.11.1996року на підставі договору міни вони придбали трикімнатну квартиру з доплатою спільних коштів в обмін на однокімнатну квартиру №64 у будинку №49, розташованого по вулиці Зубарєва в місті Харкові, яка також була придбана у період шлюбу за сумісні кошти. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.09.2012року шлюб між ними розірвано. 08.02.2013року ОСОБА_5 створив нову родину, зареєструвавши шлюб із ОСОБА_3 19.11.2014року ОСОБА_6 помер. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є: син - ОСОБА_2 і його нова дружина ОСОБА_3 Позивач зазначає, що 21.04.2015року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою, в якій вказувала на те, що спірна квартира, правовстановлюючі документи на яку оформлені на її колишнього чоловіка ОСОБА_6, придбалася ними у період шлюбу на спільні кошти, а тому є їх спільною сумісною власністю, і просила видати свідоцтво про право власності на частину в спільному майні подружжя. Проте, приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 винесено постанову від 28.04.2015року про відмову у вчиненні нотаріальних дій з посиланням на те, що на момент смерті ОСОБА_5 перебував у шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_3

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав.

Відповідач ОСОБА_3 не зявилася, направила до суду телеграму з проханням розглядати справу за її відсутності, в якій також зазначила, що позов визнає.

Представник третьої особи УСуСД ДПтаСП ХМР ОСОБА_9 покладалася на розсуд суду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів у підтвердження того, що спірна трикімнатна квартира, яка входить до спадкової маси, придбалася подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період їхнього шлюбу на спільні сумісні кошти. Окрім того суд вважав, що відсутній спір про право, оскільки відповідачі повністю визнають позов.

Проте, погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов його без повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, без зясування фактичних обставин справи, прав та обовязків сторін у даних правовідносинах, з неправильним тлумаченням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Судовим розглядом встановлено, що починаючи з 19.08.1989року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу 14 вересня 1991 року народився сина - ОСОБА_2.

Як свідчать матеріали справи, у період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу №954 від 19 серпня 1994 року, посвідченого Харківською універсальною товарною біржею, на імя ОСОБА_5 була придбана однокімнатна ізольована квартира №64, загальною площею 35,00кв.м, жилою площею 17,10кв.м, яка знаходилась у будинку №49 по вулиці Зубарєва в м. Харкові. Але, з невідомих причин при проведенні 23 серпня 1994 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації державної реєстрації договору купівлі-продажу в реєстраційному штампі зазначено, що квартира належить на праві особистої власності ОСОБА_5, хоча текст самого договору будь-якого застереження стосовно того, що вказана квартира придбається за особисті кошти ОСОБА_5 та є його особистою приватною власністю не містив (а.с.6).

У подальшому, в період шлюбу цим подружжям, згідно договору міни від 30 листопада 1996 року, посвідченого державним нотаріусом 9-ї Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-3907, на імя ОСОБА_5 була придбана трикімнатна приватизована квартира АДРЕСА_1, в порядку обміну на однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2 з грошовою доплатою розмірі 3 265,00грн. У тексті договору міни також відсутнє застереження, що дана трикімнатна квартири придбається лише за особисті кошти ОСОБА_5 і належить йому на праві особистої приватної власності (а.с.5).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 розірвано (а.с.12).

У позовній заяві позивач зазначає, що її колишній чоловік ОСОБА_5 залишив їхню сімю, перейшов жити в інше житлове поміщення, створив нову сімю, зареєструвавши шлюб з відповідачем ОСОБА_3

19 листопада 2014 року ОСОБА_5 помер (а.с.15 ксерокопія свідоцтво про смерть).

Позивач ОСОБА_1, дізнавшись про його смерть, звернулася до нотаріальної контори із заявою, в якій вказувала, що спірна квартира, правовстановлюючі документи на яку оформлені на її колишнього чоловіка ОСОБА_6, придбалася ними у період шлюбу на спільні кошти, а тому є їх спільною сумісною власністю, і просила видати свідоцтво про право власності на частину в спільному майні подружжя.

Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 правомірно винесено постанову від 28.04.2015року про відмову у вчиненні нотаріальних дій з посиланням на відсутність для цього законних підстав, оскільки на момент смерті ОСОБА_5 перебував у шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_3 (а.с.17).

Згідно довідки №1734, виданої 30.04.2015року дільницею №50 КП «Жилкомсервіс», у спірній квартирі по теперішній час зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_1 та її син - відповідач ОСОБА_2 Окрім того, як це вбачається з довідки, ОСОБА_5 був зареєстрований у спірній квартирі не з моменту її придбання в 1996 році, а лише через чотири роки в 2000 році, та знятий з реєстрації за цією адресою у звязку зі смертю 26.11.2014року (а.с.9).

Також матеріали справи свідчать про те, що померлий ОСОБА_5 ніколи не був зареєстрованим у придбаній на його імя однокімнатній квартирі, т.я. до 2000 року його постійним місцем реєстрації являлася адреса: Харківська область, Безлюдівська посилкова рада, п. Комунар, будинок №4, кв.№4.

Оскільки спірна квартира придбалася в 1996 році, а саме в період дії КпШС УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на той час, тому при вирішенні даного спору, норми Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, зокрема в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу, застосуванню не підлягають.

Згідно ст.22 КпШС УРСР нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном.

Статтею 28 КпШС УРСР передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Порядок застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено ст.72 СК України. Зокрема, ч.2 цієї статі встановлено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

З моменту розірвання шлюбу 12 вересня 2012 року за рішенням суду і до моменту смерті ОСОБА_5 19 листопада 2014року фактично пройшло - 2 роки 2 місяця 7 днів. З відповідною заявою до нотаріуса ОСОБА_1 звернулася - 21 квітня 2015 року. Отже, про порушення свого права власності ОСОБА_1 дізналася тоді, коли їй було відмовлено нотаріусом у визнанні за нею права власності на частку в спільному майні подружжя, тобто з моменту винесення нотаріусом постанови від 28 квітня 20015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.16-17).

Згідно положень ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до матеріалів справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушає права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Позивачем правильно визначено коло відповідачів по даній справі - усіх спадкоємців першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як свідчать матеріали справи, позов ОСОБА_1 визнали повністю. Зокрема ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення позову в судовому засіданні при розгляді справи по суті, зробивши стосовного цього усну заяву, а ОСОБА_3 висловила про це в направленій на адресу суду телеграмі (а.с.110).

Між тим, матеріали справи не містять ухвали суду про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення - про задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2ч. спірної квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Інша - 1/2 частина цієї квартири, яка належить померлому ОСОБА_5, відноситься до спадкової маси.

Згідно п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судові витрати понесені позивачем, які складаються із сплати судового збору при подачі позову до суду в розмірі 1500,00грн. та при подачі апеляційної скарги в розмірі 1650,00грн., а усього на загальну суму 3150,00грн., відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на її користь в рівних частках з кожного по 1 575,00грн.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що діє за себе та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради про визнання права власності на частину квартири у порядку розподілу спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, яка зареєстрована за ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 судовий збір з кожного по 1 575,00грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді