Провадження № 2/161/1076/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов обгрунтовує тим, що 26.08.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» та ОСОБА_2 був укладений договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00066640, згідно умов якого останній був наданий кредит в розмірі 32500 грн., зі сплатою 10,0% річних, з кінцевим терміном повернення 26.08.2014 року.

Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе за кредитним договором зобовязання по поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами, просить стягнути з відповідача в користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» 218716,53 грн. заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявилася. Подала суду заяву про застосування до вирішення спору позовної давності.

Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Підтримав клопотання відповідача.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 26.08.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» та ОСОБА_2 був укладений договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00066640, згідно умов якого останній був наданий кредит в розмірі 32500 грн., зі сплатою 10,0% річних, з кінцевим терміном повернення 26.08.2014 року (а.с.4-11).

Згідно п.2.4.2 договору проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку № 1цього Договору.

Відповідно до п.2.5.2 договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п.6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суму платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

Згідно п.4.2 договору у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого п.3.3.3 загальної частини договору при тому, що прострочення виконання зобовязань за кредитним договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі 25% від суми кредиту.

Сторони п.4.3 договору погодили, що у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання.

Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п.9 спеціальної частини договору.

Відповідач неналежним чином виконує прийняті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 03.08.2015 року її заборгованість за договором банківського обслуговування від 26.08.2011 року становить 218716,53 грн., з яких: 25249,62 грн. заборгованість по тілу кредиту, 7987,82 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 15356,25 грн. заборгованість по сплаті комісії за РО, 170122,84 грн. сума плати за пропуск платежів, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості.

Однак, позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

До початку розгляду справи відповідач подала заяву в якій ставиться питання про застосування строку позовної давності. З цієї ж підстави просить відмовити в позові.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору строк його дії з 26.08.2011 року по 26.08.2014 року (а.с. 4-11).

З наданого банком розрахунку вбачається, що останній платіж на виконання умов кредитного договору був здійснений 26.06.2012 року в розмірі 177,95 грн. погашення простроченого тіла кредиту (а.с. 18).

Позивачем не наведено суду підстав для поновлення йому строку для звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості і не доведено належними доказами факт вчинення відповідачем будь-яких дій, які згідно ст. 264 ЦК України є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Враховуючи ту обставину, що відповідач останній раз оплачувала кредит 26.06.2012 року, позивач звернувся до суду із вимогами про повернення кредитної заборгованості в серпні 2016 року, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення з відповідача заборгованості слід відмовити у звязку зі спливом трирічного строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 3, 12, 256-258, 261, 267, 526, 527, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк