УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа - Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонернетовариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулось до суду з указаним позовом, у якому просило в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості у розмірі 85 103,03 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на цю квартиру за банком.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 26 лютого

2013 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит в сумі 80 000 грн строком до 25 лютого 2016 року зі сплатою 26,99% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором відповідач ОСОБА_4 передала в іпотеку нерухоме майно у вигляді спірної квартири, яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2000 року.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, у зв'язку із чим станом на 25 березня 2015 року утворилася заборгованості у розмірі 85 103 грн 03 коп., банк просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня

2016 року позов задоволено частково.

В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості ФОП ОСОБА_4 за кредитним договором № КФ-АН-2016658

від 26 лютого 2013 року у poзмірі 85 020 грн 93 коп., яка складеться із: заборгованості за кредитом - 65 969 грн 86 коп., простроченої заборгованості за кредитом - 12 596 грн 74 коп., заборгованості за відсотками - 5 497 грн 10 коп., заборгованості за пенею - 9 57 грн 23 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором б/н від 26 лютого 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. за № 348, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 65, що складається з трьох житлових кімнат загальною площею 61,63 кв. м, житловою площею 43 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Калініною О.В., зареєстрованого в pеєcтpi за № 412.

Визнано право власності за ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Визначено, що вартість предмета іпотеки - квартири № 65, що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 61,63 кв. м, житловою площею 43 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на момент набуття на неї права власності ПАТ «Дельта Банк» складає 466 988 грн 00 коп.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що положеннями статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення. Крім того судом враховано, що зазначений спосіб захисту прав іпотекодержателя передбачений умовами іпотечного договору від 26 лютого 2013 року.

Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1219цс16, від 26 жовтня 2016 року в справі № 6-1625цс16 та від 02 листопада 2016 року в справі

№ 6-2457цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що апеляційний суд, відмовляючи ПАТ «Дельта Банк» у зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки, що полягає у реєстрації іпотекодержателем права власності на нерухоме майно на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

При цьому апеляційним судом також вмотивовано враховано неспівмірність вартості предмету іпотеки розміру заборгованості.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М. Коротун