Справа № 458/1319/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Федитник І.Д.

при секретарі: Матківській Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Турка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Турківської комунальної центральної районної лікарні про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що працювала на посаді сестри медичного стаціонару хірургії відповідача з 15.10.1965 року по день звільнення. З 10 жовтня по 04 листопада 2016 року перебувала на післядипломному навчанні, що підтверджується копією довідки про проходження післядипломного навчання.

05 листопада 2016 року під час чергування на своєму робочому місці був залишений витяг із наказу № 201 від 04.11.2016 року, згідно з яким у зв'язку з перебуванням на курсах удосконалення її звільнено з посади медичної сестри стаціонару хірургічного відділення з 05листопада 2016 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а саме скорочення чисельності працівників. Відповідно до витягу із наказу №187 від 19.10.2016 року ,,Про звільнення працівників Турківської КЦРЛ у зв'язку з оптимізацією ліжкового фонду" повідомлялось про моє скорочення з посади з 31 жовтня 2016 року. Рішення про її звільнення приймалося в період її перебування на післядипломному навчанні і у день звільнення трудову книжку її не видали.

Звільнення вважає незаконним, оскільки було порушено процедуру звільнення, а саме: без погодження рішення первинної профспілкової організації та без її участі і без попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Крім того, має переважне право на залишення на роботі, оскільки є громадянкою похилого віку та забороняється звільнення працівника з мотивів досягнення пенсійного віку.

Просить поновити її на посаді сестри медичного стаціонару хірургії і

стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу .

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на ті ж обставини і докази, які зазначені в позовній заяві, доповнивши, що її відомо про те, що у хірургічно - травматологічному відділенні та у районній лікарні проходить скорочення, однак її ніхто письмово не попереджав про наступне скорочення та звільнення з роботи. Однак адміністрація чомусь на стаціонару травматології перевела працівників на неповну ставку, а у стаціонару хірургії скоротила ставки де вона працювала .

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 згідно договору про надання правової допомоги позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на ті ж обставини і докази, які зазначені в позовній заяві і дав пояснення, доповнивши, що позивачку не було письмово попереджено за два місяці про скорочення зі звільненням, а накази за №132-а від 01.08.2016 року які винесенні декілька під одним номером могли бути винесенні пізніше .

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 згідно довіреності позов не визнала і пояснила, що заперечення проти позову викладені детально долученого до справи заперечення проти позову і при звільнені з роботи позивачки було дотримано всіх вимог закону. Крім того доповнила, що позивачка являючись з 1945 року народження мала меншу продуктивність праці перед іншими працівниками які молодші за неї та враховуючи роботу в хірургічному відділенні .

Заслухавши пояснення сторін та представника позивачки ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення.

Судом установлено, що позивачка працювала на посаді сестри медичного стаціонару хірургії Турківської комунальної центральної районної лікарні по 05.11.2016 року. Відповідно до наказу по Турківській комунальній центральній районні лікарні від 01 серпня 2016 року № 132-а ,,Про оптимізацію ліжкового фонду та штатної чисельності працівників Турківської КЦРЛ на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 року №1024 ,, Про затвердження нормативу забезпечення стаціонарними ліжками у розрахунку на 10 тисяч населення - 60 ліжок " та листів МОЗ України вирішено привести штатний розпис у відповідності до встановленого нормативу для Турківської КЦРЛ 220 стаціонарних ліжок та упорядкувати штатний розпис шляхом скорочення згідно додатку №1. Позивачка була попереджена про наступне звільнення, про що свідчить складений акт від 18.08.2016 року про відмову її від ознайомлення та підпису на цьому наказі. Згідно заяви від 12.10.2009 року поданої позивачкою про виключення її із членів профспілки і не знімати профспілкові внески, вбачається що не являється членом первинної профспілкової організації. Відповідач звільнив позивачку від займаної посади

сестри медичного стаціонару хірургічного відділення з 05 листопада 2016 року відповідно до п.1ч.1 ст.40 КЗпП України у зв"язку з скороченням чисельності працівників, що підтверджується наказом від 04.11.2016 року за № 201.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації чи скорочення чисельності або штату працівників згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України може бути скорочення чисельності або штату працівників. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч.1 ст. 40, ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України. Згідно роз"яснення в п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 ,,Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те що працівник

відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При цьому трудове законодавство не передбачає право суду перевіряти доцільність скорочення чисельності або штату працівників, з огляду, зокрема, на положення ст. 64 ГК України, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженого органу підприємства, і саме останній має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, які полягали у зв"язку з скороченням, як його штату так і чисельності працівників по відділенням та в установі в цілому. Частиною 2 ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч.1 та 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40 ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов"язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Оскільки обов'язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з"явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Саме до такого розуміння цих норм зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від: 1 квітня 2015 року справі № 6-40цс15, 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, 25 травня 2016 року у справі № 6-

3048цс15, які відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Посилання позивачки та її представника ОСОБА_2 про те, що її письмово не було попереджено за два місяці про наступне скорочення, суд до уваги не приймає, оскільки у судовому засіданні позивачка достовірно пояснила про те, що у лікарні всі працівники знали про наступне скорочення працівників, а також складеним актом відповідачем від 18.08.2016 року про відмову позивачки від ознайомлення з наказом та підпису про те.

Посилання позивачки на ту обставину, чому адміністрація на стаціонару травматології перевела працівників на неповну ставку, а у стаціонару хірургії скоротила ставки де вона працювала, суд до уваги не приймає, оскільки право визначати чисельність і штат працівників та обсяг роботи належить тільки власникові або уповноваженого органу підприємства і саме останній має право на свій розсуд вносити зміни в штатний розпис.

Посилання представника позивача ОСОБА_2 про те, що накази від 01 серпня 2016 року № 132-а є декілька і можна було винести пізніше, суд до уваги не приймає, оскільки дані накази в сукупності взаємопов"язані і стосуються організації обсягу роботи та штатного розпису у зв"язку з виконанням постанови Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 року №1024 ,,Про затвердження нормативу забезпечення стаціонарними ліжками у розрахунку на 10 тисяч населення - 60 ліжок " та листів МОЗ України .

На інші підстави позивачка не посилалась .

Враховуючи подані докази сторонами, суд приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення за недоведенністю позовних вимог. Керуючись ст.ст.10,57,60,88,212 - 215 ЦПК України, п.1 ч.1 ст.40, ст.ст.42,43,49-2, 232, 235 КЗпП України, ст.64 Господарського кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Турківської комунальної центральної районної лікарні про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити за недоведенністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області

протягом 10 днів із дня проголошення, а вразі складення рішення в повному обсязі - з дня складення в повному обсязі та одержання копії рішення .

Повний текст рішення виготовлено 28.02.2017 року .

Головуючий: