Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про скасування наказу про звільнення поновленого на роботі працівника, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 липня 2015 року було скасовано наказ відповідача № 38-п від 05 грудня 2014 року про припинення трудового договору та звільнення її з посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору, поновлено її на роботі на посаді контролера газового господарства по роботі з споживачами Оріхівського УЕГГ з дня звільнення, тобто з 05 грудня 2014 року.

На виконання зазначеного рішення суду публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (далі - ПАТ «Запоріжгаз»)видало наказ № 480-п від 24 липня 2015 року, яким було скасовано наказ ПАТ «Запоріжгаз» № 38-п від 05 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_4 з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору та поновлено її на раніше займаній посаді з дня звільнення.

В подальшому рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 липня 2015 року було скасоване рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року, а у позові про поновлення ОСОБА_4 на роботі було відмовлено.

На виконання рішення апеляційного суду ПАТ «Запоріжгаз» видав наказ № 787-п від 14 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 з формулюванням «вважати звільненою 15 грудня 2015 року по закінченню строку договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

Зазначала, що виданий в порядку виконання судового рішення наказ

№ 480-п від 24 липня 2015 року про поновлення на роботі не містив вказівок про строковий характер поновленого трудового договору між сторонами, а попередній наказ № 38 п від 05 грудня 2014 року про звільнення її з роботи у зв'язку із закінченням строку договору був скасований як рішенням суду, так і власним наказом відповідача, тому при поновленні на роботі між нею та відповідачем виник звичайний безстроковий трудовий договір.

При цьому вказувала, що наказ № 787-п від 14 грудня 2015 року не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки на момент його видачі жодного строкового договору між сторонами не існувало, бо з поновленням її на роботі на підставі наказу № 480-п від 24 липня 2015 року виникли нові, безстрокові трудові відносини, незалежні від попередніх.

Беручи до уваги зазначене просила скасувати наказ «Про звільнення поновленого працівника ОСОБА_4.» за № 787-п від 14 грудня 2015 року, як незаконний, поновити її на попередній роботі на раніше займаній посаді контролера газового господарства служби по роботі зі споживачами Оріхівського УЕГГ ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», як звільнену без законної підстави.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від

23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що скасування рішення суду, яке стало підставою для поновлення на роботі раніше звільненого працівника, свідчить про те, що відповідне звільнення було законним. Разом з тим при негайному виконанні рішення суду про поновлення працівника на роботі він продовжує певний час перебувати у трудових відносинах, а тому при скасуванні рішення суду про поновлення його на роботі роботодавець зобов'язаний звільнити працівника з урахуванням фактично відпрацьованого в порядку поновлення на роботі часу, але з тієї ж підстави, з якої він був звільнений до поновлення на роботі. При цьому формулювання «вважати звільненою» вказує не на дату закінчення трудового договору, а на дату припинення правового зв'язку між сторонами у відповідних трудових відносинах.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, що голова правління ПАТ «Запоріжгаз» наказом № 480-п від 24 липня 2015 року самостійно скасував наказ про її звільнення, а тому не мав права в порядку виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року скасовувати зазначений наказ, є безпідставними, оскільки відповідач при винесенні наказів № 480-п від 24 липня 2015 року та № 787-п від 14 грудня 2015 року діяв відповідно до положень ст. 14 ЦПК України, ч. 7 ст. 235 КЗпП України.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 липня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.М.Коротун

Л.М.Мазур