У Х В А Л А

14 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі − ПАТ «КБ «Надра») від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року в справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а :

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 10 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. задовольнив частково: стягнув на користь банку з ОСОБА_5 19 тис. 113 доларів США 24 центи заборгованості за кредитним договором, укладеним 12 вересня 2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «Надра», та 6 тис. 106 грн 15 коп. пені за прострочення сплати зазначеного кредиту; відмовив у задоволенні решти позовних вимог; вирішив питання розподілу судових витрат; відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5; зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнив: визнав припиненим договір поруки, укладений 12 вересня 2007 року між ОСОБА_7 та ПАТ «КБ «Надра».

Апеляційний суд Сумської області 29 липня 2016 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 травня 2016 року скасував у частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення кредитної заборгованості, в частині вирішення позову до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання договору поруки припиненим, в частині розподілу судових витрат та ухвалив у цих частинах нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. задовольнив частково: стягнув на користь банку з ОСОБА_5 17 тис. 784 долари США 76 центів заборгованості за кредитним договором, 1 тис. 414 грн 49 коп. пені за прострочення сплати кредиту, солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 1 тис. 328 доларів США 48 центів заборгованості за кредитним договором та 4 тис. 691 грн 66 коп. пені за прострочення сплати кредиту, солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 1 тис. 328 доларів США 48 центів заборгованості за кредитним договором та 4 тис. 691 грн 66 коп. пені за прострочення сплати кредиту; відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7; вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 листопада 2016 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. відхилила, рішення Апеляційного суду Сумської області від 29 липня 2016 року залишила без змін.

У грудні 2016 року до Верховного Суду України звернулося ПАТ «КБ «Надра» від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини четвертої статті 559, статті 1050 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

На підтвердження своїх вимог заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада, 21 грудня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 29 червня, 7 вересня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі − ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 7 листопада 2016 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції залишив без змін рішення апеляційного суду, який дійшов висновку про неналежне виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку. При цьому, апеляційний суд стягнув з поручителів заборгованість у межах шестимісячного строку (до дати звернення з цим позовом). Суд касаційної інстанції погодився з такими висновками, зазначивши, що вони відповідають висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 29 червня 2016 року (№6-272цс16).

Наданою для порівняння ухвалою від 21 грудня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував ухвалені у справі рішення суду першої й апеляційної інстанцій та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою від 30 листопада 2016 року суд касаційної інстанції залишив без змін рішення апеляційного суду, яким стягнуто кредитну заборгованість з боржника та поручителя в межах шестимісячного строку (до дати звернення з позовом до поручителя).

Порівняння зазначеного судового рішення, наданого заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України від 29 червня 2016 року (№6-272цс16) містить висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

У наданій для порівняння постанові від 7 вересня 2016 року (№6-691цс16) Верховний Суд України зробив висновок про те, що, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником установленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Таким чином, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Порівняння змісту зазначених постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що ця ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «КБ «Надра» від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим, за заявою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк