У х в а л а

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

ІваненкоЮ.Г.,

ЛеванчукаА.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 01 вересня 2010 року він працював в Закритому акціонерному товаристві «Київфундаментбуд», яке з 06 жовтня 2011 року перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Київфундаментбуд» (далі - ПАТ «Київфундаментбуд») на посаді головного механіка.

Відповідно до наказу від 24 січня 2014 року № 2-к за підписом Голови правління ПАТ «Київфундаментбуд» Потапова Ю.І., позивача звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. При цьому в день звільнення не був здійснений розрахунок та виплата всіх сум, які підприємство мало сплатити при його звільненні.

04 лютого 2014 року Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення заборгованості із заробітної плати з ПАТ «Київфундаментбуд» на користь ОСОБА_4, що станом на 24 січня 2014 року становить 71 674,51 грн, на виконання якого у відділі державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження від 27 березня 2014 року № 42292338.

Однак відповідач відмовляється сплачувати позивачу суму заборгованості, через що позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 24 січня 2014 року по 24 жовтня 2015 року у розмірі 95 891,14 грн.

В ході судового розгляду позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 24 січня 2014 року по 24 жовтня 2015 року у розмірі 92 471,24 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Київфундаментбуд» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 92 471,24 грн.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Київфундаментбуд» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити за безпідставністю.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що сторони перебували у трудових відносинах, 24 січня 2014 року ОСОБА_4 звільнений на підставі п. 1 ст. 36 КЗПП України за угодою сторін.

Згідно із довідкою ПрАТ «Київфундаментбуд» від 24 січня 2014 року №17-01 заборгованість товариства із заробітної плати перед ОСОБА_6 станом на 24 січня 2014 року становить 71 674,51 грн.

04 лютого 2014 року Деснянським районним судом м.Києва видано судовий наказ про стягнення з ПрАТ «Київфундаментбуд» на користь ОСОБА_4 заборгованості із заробітної плати в розмірі 71 674,51 грн, судовий наказ пред'явлено до виконання, однак суму заборгованості не стягнуто.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, передбачений ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а наявність судового рішення (в даному випадку наказу), яким підтверджується факт порушення строків проведення розрахунку з працівником, не звільняє його від виконання цього обов'язку.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що арифметично вірна сума середнього заробітку за період 24 січня 2014 року по 24 жовтня 2015 року становить 92 471,24 грн, яка підлягає стягненню відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, оскільки у встановлені строки з працівником не проведено належних розрахунків.

Апеляційним судом також установлено, що Господарським судом м. Києва порушено провадження у справі про банкрутство 15 березня 2016 року, тобто після звернення до суду із цим позовом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд» відхилити, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

А.О. Леванчук