АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/1531/2017 Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
справа №761/6939/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Шахової О.В., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, поданою представником за довіреністю ОСОБА_4, на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 18 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 81714,69 доларів США, що станом на 25 березня 2015 року за курсом НБУ 23,55 грн. за 1 долар США складає 3 099 543,56 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 19 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №К2НСАЕ00000100, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 39500,80 доларів США на строк по 18 грудня 2012 року, за користування якими він зобов»язався сплачувати проценти у розмірі 1% на місяць (12% річних) на суму заборгованості, щомісячну винагороду у розмірі 0,21% від суми кредиту 26400 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника, 19 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №К2НСАЕ00000100.

За порушення зобов»язання щодо сплати відсотків за користування кредитом та винагороди, позичальник зобов»язався сплатити пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу в гривневому еквіваленті на дату сплати (п.п. 4.1, 7.4 кредитного договору).

За порушення зобов»язань щодо сплати будь-яких платежі більше, ніж на 30 днів, позичальник зобов»язався платити штраф у розмірі 250 грн. та додатково 5% від суми позову (п.4.3 кредитного договору).

Позивач вказує, що у зв»язку із неналежним виконанням зобов»язань позичальника у нього утворилась заборгованість, яка станом на 25 березня 2015 року становить 81714,69 доларів США та включає в себе:

- 21519,40 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 4765,34 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 2438,40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 49090,26 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором;

- 10,62 доларів США - штраф (фіксована частина);

- 3890,67 доларів США - штраф (процентна складова).

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 18 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3:

- 21519,40 доларів США - заборгованості за кредитом;

- 4765,34 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом;

- 2438,40 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом;

- 11835,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2015 року становить 278730,03 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором;

- 10,62 доларів США - штраф (фіксована частина);

- 3890,67 доларів США - штраф (процентна складова).

Стягнуто по 1827 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору з кожного.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на неможливість одночасного застосування до боржника відповідальності у вигляді пені та штрафу за одне і те саме порушення зобов»язання. Зазначає, що сума штрафу розрахована з урахуванням нарахованої пені.

Посилається на те, що судом не застосовано положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» щодо максимального розміру пені.

Вказує, що договором пеня визначається у гривневому розмірі, проте банком заявлено вимоги про її стягнення у доларах США.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з»явившихся осіб, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягаєчастковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 19 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №К2НСАЕ00000100, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 39500,80 доларів США на строк по 18 грудня 2012 року, за користування якими він зобов»язався сплачувати проценти у розмірі 1% на місяць (12% річних) на суму заборгованості, щомісячну винагороду у розмірі 0,21% від суми кредиту 26400 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника, 19 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №К2НСАЕ00000100.

За порушення зобов»язання щодо сплати відсотків за користування кредитом та винагороди, позичальник зобов»язався сплатити пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу в гривневому еквіваленті на дату сплати (п.п. 4.1, 7.4 кредитного договору).

За порушення зобов»язань щодо сплати будь-яких платежів більше, ніж на 30 днів, позичальник зобов»язався платити штраф у розмірі 250 грн. та додатково 5% від суми позову (п.4.3 кредитного договору).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зобов»язання належним чином не виконані і права кредитора підлягають захисту. При цьому судом застосовано позовну давність в один рік до вимог в частині стягнення пені.

Проте повністю з такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.553, ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів 21519,40 доларів США - заборгованості за кредитом; 4765,34 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом; 2438,40 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом, оскільки такі вимоги є доведеними, висновки суду в цій частині відповідають встановленим фактичним обставинам та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Вирішуючи питання в частині стягнення пені, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата пені.

Частиною 3 статті 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов»язання має бути виконане в гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами , укладеними між резидентами на території України.

Пунктами 4.1, 7.4 Кредитного договору визначено, що за порушення зобов»язання щодо сплати відсотків за користування кредитом та винагороди, позичальник зобов»язався сплатити пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу в гривневому еквіваленті на дату сплати.

Вирішуючи спір в цій частині та ухвалюючи рішення про стягнення пені в межах одного року, судом першої інстанції не наведено розрахунку, відповідно до якого судом установлена сума заборгованості за пенею 11835,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2015 року становить 278730,03 грн.

Виходячи із умов договору щодо нарахування пені, вимог закону щодо обчислення пені у національній валюті, розмір пені за період з березня 2014 року по березень 2015 року становить 151036,67 грн., про що представником позивача надано належний розрахунок. Період обрахування пені сторонами не оскаржується.

Посилання апеляційної скарги на вимоги Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» колегія суддів відхиляє, оскільки за змістом преамбули цього Закону та згідно із висновками Конституційного суду України у рішенні №7-рп/2013 11 липня 2013 року положення цього Закону поширюються на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Разом з тим, ураховуючи конкретні обставини справи, вжиття відповідачами заходів по погашення заборгованості, зокрема факт передачі автомобіля в рахунок погашення заборгованості, перебування на утриманні відповідачів двох неповнолітніх дітей, а також матері - інваліда 2 групи, колегія суддів уважає за можливе на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір пені до 100000 грн.

Окрім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині безпідставного стягнення судом першої інстанції штрафу.

Так, при розгляді справи №6-2003цс15 Верховним Судом України висловлена наступна правова позиція:

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відтак, ураховую, що умовами договору пеня і штраф передбачені за одне й те саме порушення, а саме строків виконання грошових зобов»язань, колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення штрафу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині стягнення пені та штрафів та ухвалення в цій частині нового рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» пеню в розмірі 100000 грн. В частині стягнення штрафів відмовити.

В іншій частині рішення суду ухвалено з дотримання вимог закону, доводами апеляційної скарги не спростовується, підстав для скасування в цій частині не убачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, подану представником за довіреністю ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 18 травня 2016 року скасувати в частині стягнення пені та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» пеню в розмірі 100000 грн. В частині стягнення штрафів відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді О.В. Шахова

Є.В. Болотов