АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2360/16-ц 22-ц/774/233/К/17
Справа № 212/2360/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/233/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 5 (4) Доповідач Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.,

секретар - Чубіна А.В.

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що йому на підставі договору дарування, посвідченого 28 квітня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером № 2075, належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На теперішній час у вказаній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_3ВА., яка є її попередньою власницею.

Після укладення вищезазначеного договору дарування квартири, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 склались неприязні стосунки, позивач не має змоги у повній мірі реалізувати своє право, як власника квартири, з тих підстав що ОСОБА_3, без відома позивача змінила замки вхідних дверей та не надає ключі до квартири. Вона відмовляється в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку квартири, переховується від позивача, мешкає за невідомою адресою, чим позбавляє позивача можливості вселитись та користуватись належною йому на праві власності квартирою.

Тому позивач просив задовольнити його позовні вимоги та усунути йому перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом виселення відповідача та зняття її з реєстраційного обліку у спірній квартирі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою суду від 29.11.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом примусового виселення та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 з квартири за адресою: АДРЕСА_3, без надання іншого житлового приміщення, задоволено частково.

Виселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_4, без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 з квартири за адресою: АДРЕСА_3, відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірна квартира є її єдиним місцем проживання, що вона не дарувала позивачу спірну квартиру, у звязку з тим, що позивач ввів її в оману, відповідач вернулася до суду з заявою про перегляд рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.06.2014 року, яким їй відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування за нововиявленими обставинами. Тому вважає, що необхідно зупинити провадження по даній справі до розгляду її заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 28 квітня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованим в реєстрі за № 2075, належить квартира АДРЕСА_5 (а.с. 60).

Відповідач по справі ОСОБА_3, колишня власниця зазначеної вище квартири, зареєстрована в ній з 29 березня 1965 року.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2014 року, ОСОБА_3 відмовлено у задоволені позову про визнання недійсним договору дарування від 28 квітня 2000 року, за яким ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_6 (а.с. 6-9, 16-19).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач ОСОБА_3ВА., яка є її попередньою власницею та зареєстрована у спірній квартирі, після укладення вищезазначеного договору дарування квартири, чинить йому перешкоди у користуванні його власністю, без відома позивача змінила замки вхідних дверей та не надає ключі до квартири, відмовляється в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку, переховується від позивача, мешкає за невідомою адресою, чим позбавляє позивача можливості вселитись та користуватись належною йому на праві власності квартирою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з зазначеними висновками суду, з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з аналізу наведених вище норм права, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Тобто, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Так як Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Однак, позивач ОСОБА_2 позов з інших підстав, зокрема щодо позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, не заявляв.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірна квартира є її єдиним місцем проживання, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки позивачем не заявлено вимог про позбавлення відповідача права користування спірною квартирою.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідач не дарувала позивачу спірну квартиру, у звязку з тим, що позивач ввів її в оману та відповідач звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.06.2014 року, яким їй відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування за нововиявленими обставинами, а тому вважає, що необхідно зупинити провадження по даній справі до розгляду її заяви, - колегія суддів не бере до уваги, оскільки на момент розгляду даної справи, рішення суду щодо відмови у задоволенні позову відповідача про визнання договору дарування квартири не скасовано. Підстав, передбачених ст. 202 ЦПК України, для зупинення провадження у справі, колегія суддів не вбачає, оскільки предметом спору у даній справі є виселення відповідача. Предметом же спору у справі, по якій відповідачем подано заяву про перегляд рішення за ново виявленими обставинами, є дійсність договору дарування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявність поданої відповідачем заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не перешкоджає суду апеляційної інстанції розглянути зазначену справу по суті. У разі задоволення заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинами ОСОБА_3 набуде право на звернення до суду з заявою про перегляд даного рішення за ново виявленими обставинами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309, 313-315,316 ЦПК України, колегія суддів.

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий А.П. Барильська

Судді: Я.М.Бондар

ОСОБА_5