Справа № 307/405/17
Провадження № 2/307/569/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тячівська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Посилається на те, що її мати, ОСОБА_2 та батько, ОСОБА_3 проживали у фактичному шлюбі. У цьому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. народилася вона. Через те, що шлюб не був зареєстрований у свідоцтві про її народження було вказано прізвище матері - ОСОБА_2, і з її слів - прізвище батька - ОСОБА_4. Із дня свого народження вона проживала із батьками у будинку АДРЕСА_1, який на праві приватної власності належав батькові - ОСОБА_3 На час смерті батька, ІНФОРМАЦІЯ_3 р., вона проживала у цьому будинку, отже прийняла спадщину. Інших спадкоємців на майно ОСОБА_3 немає. Просить встановити факт, що ОСОБА_3 є її батьком та визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1

Представник позивачки - ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася. Подала суду заяву в якій зазначила, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець смт. Дубове, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р., дійсно є батьком її доньки - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 Позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить справу розглянути у її відсутності.

Представник третьої особи завідуюча Тячівською державною нотаріальною конторою Черевко Л.В. в судове засідання не з'явилася. Подала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності та вказує, що проти позовних вимог не заперечує. У зв'язку з неможливістю підтвердити факт батьківства позивача з спадкоємцем неможливо оформити свідоцтво про право власності у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі, шляхом визнання права.

В судовому засіданні встановлено, позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, в смт. Дубове, Тячівського району, у сім'ї ОСОБА_3 та ОСОБА_8, які з 1957 року спільно проживали і вели спільне господарство, однак у зареєстрованому шлюбі між собою не перебували, разом виховували та утримували позивачку з часу народження до повноліття, що також підтверджено довідкою, виданою виконкомом Дубівської селищної ради 21.02.2017 р.

Батькові позивачки ОСОБА_3, на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, видане 08.02.1973 р. виконкомом Дубівської селищної ради, в цілому належав житловий будинок в АДРЕСА_1. Вказаний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрований, що не дає можливості позивачці отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса.

Відповідно до довідки Дубівської селищної ради від 30.12.2016 р. АДРЕСА_1, та змінено нумерацію житлового будинку АДРЕСА_1

Згідно статті 53 КпШС України, норми якого суд застосовує у зв'язку з тим, що спірні правовідносини виникли під час його чинності, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Батько позивачки, ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р. У актовому записі про її народження, у графі «Батько» значиться ім'я «ОСОБА_3», а в графі «Мати» записана відповідачка - «ОСОБА_2», що підтверджує той факт, що особу батька у актовому записі про народження записано зі слів матері.

Беручи до уваги ті обставини, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно проживали та вели спільне господарство як до її народження, так і після нього, що є доведеним в судовому засіданні, а також те, що встановлення факту батьківства в судовому порядку має для позивача юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення у неї права на отримання спадщини, то суд вважає, що вимога позивачки про встановлення факту батьківства, відповідно до якого ОСОБА_3 є її батьком, підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Спірні правовідносини у даній справі регулюються нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За змістом ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В пункті 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка у передбачений законом строк прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована у спадковому будинку, у неї наявний оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що свідчить про те, що вона, як єдиний спадкоємець після смерті батька, вправі набути право власності на спадкове майно - житловий будинок.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що можливість отримати свідоцтво на спадщину в нотаріальній конторі у позивачки відсутня, а визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та охоронювані законом інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги, як такі, що є доведеними в судовому порядку, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 529 ЦК УРСР у ред. 1963 року суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити. Встановити факт, відповідно до якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, являється батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на спадкове нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 40,1 м. кв., з господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_1

Судові витрати покласти на позивачку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Гримут В.І