Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення суми, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду

м. Києва 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом та, з урахуванням його уточнень, просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») вклад у розмірі 19 486,67 дол. США, проценти за вкладом у розмірі 1 429,74 дол. США та три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язань з повернення вкладу у розмірі

463,79 дол. США

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 06 грудня 2013 року між ним та ПАТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк» було укладено строковий договір банківського вкладу «Новорічний подарунок «Піврічний» №688761/2013 (в доларах США), за умовами якого він розмістив у банку строковий депозитний вклад в сумі 22 000 дол. США на повні перші шість місяців з виплатою щомісячно 8,5 % до 30 грудня 2013 року, а з 31 грудня 2013 року - 9,25 %. Крім того, на виконання умов зазначеного договору,

06 грудня 2013 року між ним та банком було укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_1.

Вказував, що за п'ять перших місяців отримував відсотки за строковим договором банківського вкладу «Новорічний подарунок «Піврічний» №688761/2013 (в доларах США) від 06 грудня 2013 року, а 05 червня

2014 року звернувся до банку з письмовою заявою про відкриття на його ім'я розрахункового рахунку та перерахування на нього з депозитного рахунку

22 000 дол. США, а також відсотків за травень і червень 2014 року. Одночасно просив переказати з поточного рахунку (для виплат) зазначену суму вкладу з відсотками на банківський розрахунковий рахунок своєї доньки у Німеччині.

Зазначав, що з 20 червня 2014 року по 06 серпня 2014 року отримав

2 700 дол. США, а решту вкладу в розмірі 19 486,67 дол. США йому виплачено не було, у зв'язку із чим звернувся із даним позовом.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Подільського районного суду м. Києва від

19 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва 15 вересня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що на момент розгляду справи у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» триває процедура ліквідації, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб

(далі - Фонд) стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15 та від 13 червня

2016 року у справі № 6-1123цс16.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня початку процедури ліквідації банкубанківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Враховуючи, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду 20 листопада 2014 року прийнято рішення № 123 про запровадження з 21 листопада 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», при цьому на підставі постанови правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», яка рішенням Фонду від 22 лютого 2016 року № 213 продовжена до 19 березня 2018 року, правильним є висновок судів попередніх інстанцій щодо неможливості стягнення коштів з ПАТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк» у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Доводи касаційної скарги, що вказані грошові кошти з 06 червня

2014 року знаходились на рахунку ОСОБА_4 «Для виплат», а не на депозитному рахунку, а тимчасова адміністрація була запроваджена у банку лише 20 листопада 2014 року, є безпідставними з огляду на те, що позов ОСОБА_4 було подано 22 грудня 2014 року, тобто після введення тимчасової адміністрації, при цьому оскаржуване рішення суду першої інстанції було ухвалене вже при запровадженні у ПАТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк» процедури ліквідації.

При цьому доводи касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права є необґрунтованими та на зміст ухвалених рішень не впливають.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

Л.М.Мазур

Т.О.Писана