Дата документу 01.03.2017
Справа №320/6207/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«01» березня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.,

при секретарі Горбань Н.А.,

за участю представника заявника адвоката ОСОБА_1,

представника Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє за угодою адвокат ОСОБА_1, на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області ОСОБА_4, за участю заінтересованих осіб: Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, ПАТ «Державний ощадний банк України»,

В С Т А Н О В И В:

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_3, через свого представника адвоката ОСОБА_1, зі скаргою на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Запорізькій області ОСОБА_4, за участю заінтересованої особи: ПАТ «Державний ощадний банк України».

Скарга обґрунтовується тим, що 22 вересня 2016 року поштовою кореспонденцією ОСОБА_3 було передано простий лист, вмістом якого була постанова державного виконавця від 12 вересня 2016 року у виконавчому провадженні №52002917 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Скаржник зазначає, що ця постанова є незаконною та має бути скасована. Так, в зазначеній постанові було зазначено, що арешт до майна ОСОБА_3 застосовується як наслідок самостійного невиконання ним рішення суду. Арешт накладено на майно в межах нібито суми боргу із урахуванням суми виконавчого збору. У відповідності до положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виносить відповідну постанову та надсилає її боржнику. У цій постанові має бути зазначений строк для самостійного виконання судового рішення та наслідки такого невиконання. Також, зазначеною статтею передбачено право боржника оскаржити до суду постанову про відкриття виконавчого провадження. Статтею 28 зазначеного Закону передбачено, що тільки у випадку самостійного невиконання рішення суду державний виконавець обчислює суму виконавчого збору та вчиняє дії щодо її стягнення. Про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить постанову. Ця постанова також мала бути надіслана ОСОБА_3 на наступний день після її винесення та може бути оскаржена до суду в продовж десяти днів з моменту її отримання. За наявними фактичними обставинами ОСОБА_3, як боржнику, не було надіслано ані постанови про відкриття виконавчого провадження, ані постанови про стягнення виконавчого збору у наслідок добровільного не виконання рішення суду. Тобто, скаржник зазначає, що його фактично було позбавлено можливості самостійно виконати рішення суду або оскаржити до суду ці постанови. Крім того, в резолютивній частині оскаржуваної постанови державного виконавця зазначено, що арешт має бути накладений на майно ОСОБА_3 в межах суми боргу - 4 078,43 доларів США. Законодавством не передбачено можливість ДВС оплачувати витрати виконавчого провадження у іноземній валюті, рівно як й відповідним особам, які здебільшого державні службовці, приймати оплату в іноземній валюті при вчиненні дій за виконавчим провадженням. Також, очевидно, що витрати виконавчого провадження не можуть у 42,5 рази перевищувати суму, яку належить стягнути. З наведеного вбачається, що постанова про арешт мого майна на суму - 4 078,43 доларів США є очевидно незаконною та має бути визнана судом неправомірною та скасована. Скаржник також зазначає, що на окрему увагу заслуговує та обставина, що оскаржувану постанову направлено не за адресою проживання ОСОБА_3, оскільки він зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, про що наявна відповідна відмітка у його паспорті. Однак, оскаржувана постанова з невідомих причин прийшла на адресу - пр-т. 50 річчя ПеремогиАДРЕСА_1, тобто на адресу, за якою скаржник оскаржувану постанову не отримав би, що позбавило би його можливості своєчасно оскаржити очевидно незаконні дії із арешту майна на суму, яка не відповідає сумі боргу. Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до ст. 388 ЦПК України, у разі задоволення скарги, з державної виконавчої служби належить стягнути витрати заявника, пов'язані із розглядом судом цієї скарги. Витрати скаржника складаються із оплати юридичних послуг адвоката у сумі 3 680 гри., згідно до договору про надання правової допомоги (послуг адвоката) від 22 вересня 2016 року та відповідної квитанції, на підтвердження сплати цієї суми, а тому він просить стягнути вказану суму.

Представник заявника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні частково підтримав скаргу, просив суд задовольнити її в частині визнання дій державного виконавця із винесення постанови від 12.09.2016 року у виконавчому провадженні №52002917 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження незаконними, протиправними та неправомірними. В частині скасування вказаної постанови від вимог відмовляється, оскільки державним виконавцем вказану постанову скасовано самостійно. Також зазначив, що заявник ОСОБА_3 з 03.12.2015 року постійно мешкає за адресою АДРЕСА_2, про що наявна відповідна відмітка у його паспорті. Жодної постанови від ВДВС він не отримував. Про відкриття виконавчого провадження та встановлення строку для добровільної сплати суми за рішенням суду йому нічого відомо не було. Всі документи державний виконавець направляв на адресу, за якою його довіритель не мешкає. Крім того, державний виконавець не пересвідчився чи отримав боржник постанову про відкриття виконавчого провадження та чи правомірно він стягує з боржника, у такому випадку, суми виконавчого збору. Оскільки, постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_3 не отримував, а отже він не знав про можливий строк добровільного виконання рішення суду. У разі надання можливості ОСОБА_3 самостійно виконати рішення суду, жодних підстав для стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору не виникало б. Постанову про арешт майна боржника від 12 вересня 2016 року ОСОБА_3 отримав 22 вересня 2016 року. У вказаній постанові була зазначена сума в доларах США, хоча фактично суд своїм рішенням стягнув суму у національній валюті гривні. Таким чином, він вважає, що дії державного виконавця під час проведення виконавчих дій є незаконними, а тому скарга в цій частині підлягає повному задоволенню.

Представник заінтересованої особи - Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Запорізькій області у судовому засідання заперечувала проти задоволення скарги ОСОБА_3 та пояснила, що до Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Запорізькій області надійшли виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 судового збору у справі №320/7592/15-ц на суму 2 489,67 грн. та 1 218,00 грн. При цьому, адресою боржника ОСОБА_3 у вказаних виконавчих документах була зазначена АДРЕСА_3. 25 серпня 2016 року державним виконавцем була ухвалена постанова про відкриття виконавчого провадження за відповідними виконавчими документами та встановлено строк для добровільного виконання стягнених сум. Вказана постанова, відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» була направлена боржнику за адресою, вказаною у виконавчих документах. При цьому, постанова направлена рекомендованим листом з повідомленням, що вимагає закон. Таким чином, боржник, відповідно до вимог ст. 31 вказаного Закону вважається належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Законом не передбачено обовязку державного виконавця пересвідчуватися чи отримав боржник постанову про відкриття виконавчого провадження, чи ні. Відповідно до Закону боржнику надається строк для добровільного виконання до 7 днів. В даному випадку було встановлено 5 днів. Крім того, відповідно до вимог ст. 35 відповідного Закону, якби боржник звернувся з заявою про несвоєчасне отримання постанови, державний виконавець міг відкласти проведення виконавчих дій. У встановлений для добровільного виконання строк боржник рішення суду не виконав, а тому державний виконавець прийняв рішення про стягнення виконавчого збору. Всі постанови, ухвалені державним виконавцем направлялись боржнику за адресою, вказано у виконавчому документів, що підтверджується копіями з журналу вихідної кореспонденції ВДВС та копіями реєстрів поштових відправлень. 12 вересня 2016 року державним виконавцем була ухвалена постанова про арешт майна боржника. У постанові вказана сума 4078,43 грн., яка складається з сум судового збору за двома виконавчими листами та 10% виконавчого збору. У вказаній постанові була допущена описка з технічних причин, а саме вказана сума заборгованості в доларах США, хоча фактично сума повинна була бути вказана в гривнях. Тому, 13 вересня 2016 року державним виконавцем була ухвалена постанова про виправлення допущеною інформаційною системою «ВП-Виконавець» технічної помилки у постанові про арешт майна. Всі ці документи направлялись боржнику за адресою, яка вказана у виконавчому документі. При чому, постанову про арешт майна боржника за цією адресою боржник отримав. Крім того, при накладенні обтяжень на рухоме та нерухоме майно, державним виконавцем сума боргу взагалі не зазначалась, а тому жодним чином права боржника порушені не були. На сьогодні, державним виконавцем прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки судом була постановлена ухвалу про скасування заочного рішення на підставі якого видано відповідні виконавчі документи, а тому постанова про арешт майна боржника також скасована, всі обтяження на сьогодні з реєстру вилучені. При проведенні виконавчих дій державний виконавець діяла у відповідності із законом, при цьому, жодних прав заявника порушено ніяким чином не було. Тому, у задоволенні скарги просить відмовити повністю, в тому числі і у стягнення з ВДВС судових витрат на правову допомогу.

Представник заінтересованої особи - ПАТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляду скарги за його відсутності. Однак, будучи присутнім в судовому засіданні 26.10.2016 року повністю підтримав надані письмові заперечення, відповідно до яких він заперечує проти задоволення скарги ОСОБА_3 Зазначив, що в діях державного виконавця порушень не вбачається. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року у справі №320/7592/15-ц задоволено в повному обсязі позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 за участю третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про дострокове стягнення заборгованості за договором кредитної лінії та звернення стягнення на іпотечне майно. Зокрема, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в розмірі 2 489,67 грн. за майновими вимогами банку (звернення стягнення на іпотечне майно) та судовий збір в розмірі 1 218,00 грн. за немайновими вимогами банку (виселення з житла). Рішення суду сторонами, що брали участь у справі, не оскаржувалось і набрало законної сили 06 липня 2016 року. У зв'язку із набранням законної сили судовим рішенням банк звернувся до органів виконавчої служби з заявою про стягнення з боржника ОСОБА_3 судових витрат на загальну суму 3 707,67 грн. (2 489,67 + 1 218 = 3707,67). В межах відкритого виконавчого провадження з виконання вищезазначеного рішення суду головним державним виконавцем ВДВС Мелітопольського МРУЮ ОСОБА_4 на підставі ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, діючій на час ухвалення постанови) був накладений арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення, про що свідчить постанова від 12 вересня 2016 року. Згідно з постановою ВДВС Мелітопольського МРУЮ від 13 вересня 2016 року внесено зміни до постанови від 12 вересня 2016 року в частині помилкового зазначення валюти «долар США» замість «гривня». У зв'язку з цим є неспроможними доводи скаржника про те, що накладено арешт на майно в межах суми борту 4 078,43 доларів США. Також не відповідають обставинам справи доводи скаржника про наявність іншої адреси його реєстрації, ніж та, що зазначена у виконавчому листі, що стало перешкодою в отриманні останнім документів ВДВС. Вважає постанову головного державного виконавця Мелітопольського міжрайонного відділу ДВС Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_7 від 12 вересня 2016 року у виконавчому провадженні № 52002917 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження обґрунтованою та законною. Доводи боржника, зазначені в скарзі, щодо незаконності дій державного виконавця, не відповідають дійсності.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи ВДВС, вивчивши доводи скарги, зібрані по справі докази, приходить до висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити у повному обсязі за наступних підстав:

Відповідно до п. п. 7, 10 Розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Оскільки, виконавчі дії з виконання виконавчих документів, виданих Мелітопольським міськрайонним судом 27 липня 2016 року були розпочаті 25 серпня 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року та скарга ОСОБА_3 також була подана до суду до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, тому всі виконавчі дії, а також розгляд скарги проводиться відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин.

Порядок оскарження дій або бездіяльності державного виконавця передбачений ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, у редакції, що була чинною на момент виникнення правовідносин по примусовому стягненню за виконавчими листами №320/7592/15-ц та ст.ст. 383-389 ЦПК України, відповідно до вимог яких учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Частиною ч.1 та ч.2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, у редакції, що була чинною на момент виникнення правовідносин по примусовому стягненню за виконавчими листами №320/7592/15-ц передбачено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року у справі №320/7592/15-ц задоволено в повному обсязі позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про дострокове стягнення заборгованості за договором кредитної лінії та звернення стягнення на іпотечне майно, за участю третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради.

Так, за вищевказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в тому числі, судовий збір в розмірі 2 489,67 грн. за майновими вимогами банку (звернення стягнення на іпотечне майно) та судовий збір в розмірі 1 218,00 грн. за немайновими вимогами банку (виселення з житла).

Рішення суду набрало законної сили 06 липня 2016 року.

На виконання відповідного рішення до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області надійшли виконавчі листи №320/7592/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 судових витрат на суму 2 489,67 грн. та 1 218,00 грн. відповідно.

Згідно копій виконавчих листів №320/7592/15-ц, виданих 27.07.2016 року Мелітопольським міськрайонним судом, адреса боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначена: м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, 37, кВ. 63.

Згідно копій заяв ПАТ «Державний ощадний банк України» про відкриття виконавчого провадження від 18.08.2016 року, направлених до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, адреса боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначена: м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, 37, кВ. 63.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, у редакції, що була чинною на момент виникнення правовідносин державний виконавець відкриває виконавче провадження на

підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього

Закону за заявою стягувача або його представника про примусове

виконання рішення.

Відповідно до ст. 20 вказаного Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

У виконавчому листі і в заяві про відкриття виконавчого провадження зазначена адреса боржника ОСОБА_3: м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, 37, кВ. 63.

Таким чином, за вказаною адресою державний виконавець і проводив виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

25.08.2016 року державним виконавцем ухвалені постанови про відкриття виконавчих проваджень № ВП №52002917 та ВП №52002955 про стягнення з ОСОБА_3 судових витрат на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 2 489,67 грн. та 1 218 грн.

Також, відповідно до абзацу 2 ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність

боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з

моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Державним виконавцем, відповідно до постанов про відкриття виконавчого провадження, було встановлено строк до 31.08.2016 року, тобто 5 днів, для самостійного виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до вимог ст. 35 вказаного Закону, державний виконавець, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами

документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були

позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим

Законом, може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

Тому, в цій частині доводи представника заявника щодо надання державним виконавцем неможливого строку для проведення самостійного виконання рішення суду є безпідставними.

Відповідно до ч.5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно наданих державним виконавцем копій супровідного листа, журналу вихідної кореспонденції, реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції за 29.08.2016 року та листа отримання рекомендованих поштових відправлень поштовим відділенням копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена державним виконавцем Дєдоку В.І.

Відповідно до ст. 31 зазначеного Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про

відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову

про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у

виконавчому документі.

Таким чином, державний виконавець, з урахування вказаних вимог Закону, надіслав копії постанов про відкриття виконавчих проваджень боржнику ОСОБА_3 на адресу, вказану у виконавчому документі, рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Тому, боржник ОСОБА_3 вважався належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження, в розумінні вимог відповідного Закону.

Згідно роздруківки з офіційного сайту «Укрпошта» вказане рекомендоване повідомлення 26.09.2016 року було повернуто за зворотною адресою, у звязку із закінченням терміну зберігання.

До обовязків державного виконавця, відповідно до вимог Закону, не входить пересвідчення у отриманні боржником постанови про відкриття виконавчого провадження чи встановлення місця проживання боржника, а тому доводи представника заявника в цій частині також є безпідставними.

В звязку з тим, що боржник ОСОБА_3 добровільно не сплатив стягнену з нього суму, 08.09.2016 року державним виконавцем були ухвалені постанови про стягнення виконавчого збору, які також, відповідно до наданих державним виконавцем копій з журналу вихідної кореспонденції та реєстру поштових відправлень, були направлені боржнику за адресою, вказаною у виконавчих документах.

12 вересня 2016 року державним виконавцем була ухвалена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як було встановлено під час розгляду скарги у вказаній постанові було допущено технічну помилку, а саме зазначено грошовий еквівалент «долари США», замість «гривні», а тому вже 13 вересня 2016 року державний виконавець ухвалила постанову про виправлення допущеної інформаційної системою «ВП-виконавець» технічної помилки.

Як пояснила в судовому засіданні державний виконавець сума, про яку йшлося в постанові від 12 вересня 2016 року складалась з судового збору за двома виконавчими документами 2 489,67 грн. та 1 218,00 грн., та 10% виконавчого збору від стягненої суми.

Всі ці документи були направлені боржнику ОСОБА_3 за адресою, вказаною у виконавчих документах, що також підтверджується наданими державним виконавцем копіями з журналу вихідної кореспонденції ВДВС та копіями реєстрів на відправлення простої кореспонденції.

При чому, слід зазначити, що постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 вересня 2016 року, яка була направлена за адресою: м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, 37, кВ. 63 боржник ОСОБА_3 отримав.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 24.11.2016 року заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року у справі №320/7592/15-ц за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 за участю третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про дострокове стягнення заборгованості за договором кредитної лінії та звернення стягнення на іпотечне майно було скасовано та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку, в звязку з чим державним виконавцем ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано всі інші заходи примусового виконання.

Під час розгляду скарги, судом було встановлено, що всі постанови, які були прийняті державним виконавцем приймались у точній відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», копії всіх постанов направлялись боржнику ОСОБА_3, відповідно до вимог ст. 31 вказаного Закону, із супровідними листами простою кореспонденцією, окрім постанови про відкриття виконавчого провадження, яка була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Всі постанови державний виконавець надсилав на адресу боржника, вказаному у виконавчому документі - м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, 37, кВ. 63, а тому ОСОБА_3, в розумінні вимог ст. 31 Закону, вважався належними чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження та про проведені всі інші виконавчі дії.

Слід також, зазначити, що судові повістки, які направлялись Мелітопольським міськрайонним судом ОСОБА_3 під час розгляду вказаної скарги за адресою, зазначеною ним у скарзі - АДРЕСА_2, він також не отримує, конверти повертаються на адресу суду з поміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч.2 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що державним виконавцем під час проведення виконавчих дій з виконання судового рішення по справі №320/7592/15-ц жодних порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» допущено не було, права чи свободи заявника під час проведення виконавчих дій також порушено не було, доводи скарги є безпідставними та не відповідають зібраним по справі доказам, а тому у задоволенні скарги слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження від 21.04.1999 року, суд

У Х В А Л И В:

У задоволення скарги ОСОБА_3, в інтересах якого діє за угодою адвокат ОСОБА_1, на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області ОСОБА_4, за участю заінтересованих осіб: Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, ПАТ «Державний ощадний банк України» - відмовити повністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_8