Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Демяносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до державного підприємства «Виробниче об'єднання «Київський радіозавод» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича, третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Броварському районі Київської області, про встановлення розміру відшкодування щомісячної страхової виплати, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 травня 1985 року він під час роботи у виробничому об'єднанні «Київський радіозавод» на посаді слюсаря каркасно-зварювального цеху № 105 отримав травму (пошкодження лівого ока) від нещасного випадку на виробництві. 30 вересня 1985 року згідно з актом медичного освідування МСЕК № 138 йому було встановлено 35 % втрати загальної працездатності та 50 % - професійної працездатності на період з 25 вересня 1985 року по 1 жовтня 1986 року. 1 жовтня 1985 року його було переведено на легку роботу у тому ж цеху на посаду комплектувальника виробів та інструменту згідно з наказом від 31 жовтня 1985 року № 5299. 28 жовтня 1986 року згідно з актом освідування МСЕК №151 йому було встановлено 35 % втрати загальної працездатності та 50 % - професійної працездатності на період з 25 вересня 1986 року по 25 вересня 1987 року. 13 жовтня 1987 року згідно з актом освідування МСЕК № 117 йому було встановлено 50 % втрати професійної працездатності з 25 вересня 1987 року безстроково.

Згідно з довідкою відповідача від 5 грудня 2013 року про середню заробітну плату слюсарів другого розряду цеху № 105 на державному підприємстві «Виробниче об'єднання «Київський радіозавод» (далі - ДП «ВО «Київський радіозавод») її розмір за період січень-квітень 1992 року становив 2 304,23 крб.

Позивач вважав, що відповідач з 1 травня 1992 року повинен був перерахувати розмір відшкодування шкоди, завданої працівникові внаслідок трудового каліцтва, виходячи із середньої заробітної плати слюсарів другого розряду цеху № 105 підприємства за січень-квітень 1992 року у розмірі 2 304,23 крб (50 % втрати працездатності - 1 152,11 крб відшкодування), відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» наказом відповідача від 23 березня 1995 року № 102 з метою соціального захисту робітників об'єднання за узгодженням з профспілковим комітетом було встановлено з 1 березня 1995 року коефіцієнт 4,0 до здільних розцінок, тарифних ставок та посадових окладів, затверджених 25 серпня 1994 року.

Позивач вважав, що відповідач повинен був визначити розмір його виплат з урахуванням нових тарифних ставок та провести перерахунок на величину їхнього фактичного підвищення, враховуючи коефіцієнт 4,0, проте його тарифна ставка була підвищена лише на коефіцієнт 2,0.

31 серпня 2001 року відповідач передав його особову справу до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі - Фонду) з довідкою, в якій зазначено розмір втраченого заробітку (щомісячної страхової виплати) на дату передачі справи 99 грн 63 коп. при втраті працездатності 50 % (ІІІ група інвалідності), в той час коли відповідач повинен був зазначити розмір 273 грн 13 коп.

У зв'язку з цим позивач ОСОБА_6 просив встановити, що розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі його особової справи до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Броварському районі Київської області становить 273 грн 13 коп. (50 % втрати працездатності) станом на 1 квітня 2001 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 27 травня 1985 року ОСОБА_6, працюючи у виробничому об'єднанні «Київський радіозавод» на посаді слюсаря другого розряду каркасно-зварювального цеху № 105, отримав травму (пошкодження лівого ока) від нещасного випадку на виробництві, що підтверджується копією акта форми Н-1 № 30 від 28 травня 1985 року.

30 вересня 1985 року згідно з актом медичного освідування МСЕК № 138 позивачу було встановлено 35 % втрати загальної працездатності та 50 % - професійної працездатності на період з 25 вересня 1985 року по 1 жовтня 1986 року.

1 жовтня 1985 року ОСОБА_6 було переведено на посаду комплектувальника виробів та інструменту.

28 жовтня 1986 року згідно з актом освідування МСЕК № 151 позивачу було встановлено 35 % втрати загальної працездатності та 50 % - професійної працездатності на період з 25 вересня 1986 року по 25 вересня 1987 року.

13 жовтня 1987 року відповідно до акта освідування МСЕК № 117 ОСОБА_6 було встановлено 50 % втрати професійної працездатності з 25 вересня 1987 року у зв'язку із трудовим каліцтвом від 27 травня 1985 року безстроково.

Згідно з постановою Арбітражного суду м. Києва від 1 жовтня 1997 року № 15/81 виробниче об'єднання «Київський радіозавод» визнано банкрутом.

Як вбачається з довідки ЄДРПОУ ДП «ВО «Київський радіозавод» з 24 березня 2010 року перебуває в процесі припинення.

Відповідно до акта прийняття-передачі особових справ потерпілих на виробництві від 31 серпня 2001 року особова справа ОСОБА_6 була передана підприємством до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення у Броварському районі Київської області 31 серпня 2001 року. При цьому згідно з довідкою ДП «ВО «Київський радіозавод» про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого від 24 липня 2001 року сума відшкодування втраченого потерпілим ОСОБА_6 заробітку становила 99 грн 63 коп., належні потерпілій особі виплати проведені повністю станом до 1 квітня 2001 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення» та на підставі Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472), ДП «ВО «Київський радіозавод» згідно з наданою копією довідки від 11 травня 1998 року (а. с. 13) підвищувало відповідні виплати із застосуванням коефіцієнтів підвищення: 2,0 - з 1 березня 1995 року (наказ від 23 березня 1995 року № 102); 2,2 - з 1 листопада 1995 року (наказ від 11 жовтня 1995 року № 247); 2,49 - з 1 листопада 1996 року (наказ від 18 серпня 1997 року № 81), що також не заперечувалося позивачем у процесі розгляду справи. Відповідно до довідки управління Пенсійного фонду України у Броварському районі Київської області від 25 березня 2003 року ОСОБА_6 перебуває на обліку і отримує пенсію по 3 групі інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а. с. 160). Відповідно до постанови Фонду від 28 січня 2015 року позивачу призначено перераховану у черговий раз щомісячну грошову соціальну допомогу у розмірі 865 грн 94 коп. з 1 березня 2014 року безстроково (а. с. 91).

Таким чином, судами на підставі наявних у справі належних і допустимих доказів було встановлено, що коефіцієнти підвищення були врегульовані Кабінетом Міністрів України та відповідними наказами по підприємству (а. с. 13) і підстав для задоволення позовних вимог немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищенаведених висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає. М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: