"25" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Гаврилової О.В.,
при секретарі - Томіленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права власності, -
29.08.2016р. представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого були змінені в порідку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якому просить: зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні права власності, шляхом забезпечення цілодобового вільного доступу позивачу до квартири АДРЕСА_2; зобов'язати відповідача ОСОБА_2 звільнити квартиру АДРЕСА_2 від сторонніх осіб (наймачів/тимчасових жильців (мешканців)) за згодою якої вони були вселені та проживають; вселити позивача до квартири АДРЕСА_2 (а.с.2-5, 23-25).
Вимоги позову обґрунтовані тим, що протягом тривалого часу позивач проживала з бабусею ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. У своїй власності бабуся мала квартиру АДРЕСА_2. Після смерті спадкодавця, ? частка цієї квартири належить позивачу та ? частка належала ОСОБА_2, яка ? частку квартири подарувала ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_5 позивач залишилась проживати за адресою: АДРЕСА_1, але після переїзду до даної квартири ОСОБА_3, позивач вимушена була з'їхати з квартири. В подальшому позивач неодноразово зверталась до відповідача ОСОБА_2 з пропозицією розміняти квартири, але відповідач категорично відмовлялась. Відповідач ОСОБА_2 забрала у позивача ключі від спірної квартири, мотивуючи необхідністю проведення ремонту, але згодом ключі повернуті не були. В подальшому з'ясувалось, що спірна квартира перебуває в оренді у ОСОБА_4 Оскільки позивач не має можливості розпоряджатись своїм майном, а відповідач ОСОБА_2 не впускає позивача до квартири та не віддає ключі, позивач вимушена звернутись до суду за захистом свої прав.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2016р., за заявою представника позивача, залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_3 (а.с.59)
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судові засідання неодноразово не з'явились, були повідомлені про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подали.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, була повідомлена про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подала.
Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось.
З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.
У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 (а.с.50)) є власником ? частки квартири АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.02.2016 року (а.с. 9), співвласником ? частки зазначеної квартири, також успадкованої за заповітом, була відповідач ОСОБА_2, яка ? частку квартири 19.07.2016р. подарувала відповідачеві ОСОБА_3 (а.с.39-40).
На час розгляду даної справи позивачу належить ? частка, а відповідачам по ? частці спірної квартири (а.с.39-40).
Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Як убачається з договору оренди житлового приміщення від 31.05.2016р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_9, квартира АДРЕСА_2 передана останньому в оренду відповідачем ОСОБА_2 на невизначений строк (а.с. 11-12).
Згідно Акту від 14.07.2016р, складеного ОСОБА_10 та ОСОБА_11, 14.07.2016р. приблизно о 21 годин 00 хвилин двері в квартирі АДРЕСА_2 не відчинили та повідомили, що дана квартира перебуває в оренді (а.с.13).
В подальшому, 10.08.2016р. було складено Акт про те, що в зазначену дату в квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_4, яка повідомила, що вказану квартиру їй здала в оренду ОСОБА_2 (а.с.10).
Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Права власника житлового будинку, квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
За таких обставин у судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача про те, що їй чиняться перешкоди з боку відповідача ОСОБА_2 у користуванні належною їй часткою у праві спільної часткової власності, оскільки потрапити до квартири позивач не має можливості, відповідач ОСОБА_2, як співвласник спірної квартири, здаючи в оренду всю квартиру, не зважаючи на те, що вона є власником лише ? частки квартири, створює перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності щодо спірної квартири.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у здійсненні права власності, шляхом забезпечення позивачеві цілодобового вільного доступу до квартири АДРЕСА_2 та про вселення позивача до вищезазначеної квартири, отже наявність визначених законом підстав для задоволення позову в цій частині.
Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, відповідач ОСОБА_2, не отримавши згоду інших співвласників квартири, в тому числі й позивача, періодично вселяє до квартири сторонніх осіб, факт тимчасового проживання яких у спірній квартирі підтверджується вказаними вище Актами та договором оренди жилого приміщення.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
При цьому, способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Звертаючись до суду з позовом, позивач серед іншого, просить суд зобов'язати відповідача ОСОБА_2 звільнити спірну квартиру від сторонніх осіб (наймачів, тимчасових жильців (мешканців)), за згодою якої вони були вселені та проживають.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Разом з тим, вимога позову про зобов'язання відповідача ОСОБА_2 звільнити квартиру від сторонніх осіб є не конкретизованою, заявлена щодо не визначеного кола осіб та у спосіб, що не передбачений законом. Крім того, такі особи не визначені позивачем, як відповідачі у справі та позов до них не пред'явлений в даному провадженні.
Тому, виходячи з вимог ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України та визначених в цих нормах закону способів захисту прав, не конкретизованості даної вимоги щодо кола осіб, що в свою чергу має, як наслідок, порушення принципу змагальності сторін, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 1102,40грн.
На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 356, 358, 383, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 74-77, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права власності - задовольнити частково.
Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності, шляхом забезпечення їй цілодобового вільного доступу до квартири АДРЕСА_2.
Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1102,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя