АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1939/17 Справа № 206/6995/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зайченко С. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за невиконання договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за невиконання договору купівлі-продажу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали та постановлення нової ухвали (а.с.17-19).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, разом з позовною заявою ОСОБА_2 звернулась із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які реєстраційні дії та укладати правочини щодо вказаного майна, посилаючись на те, що ОСОБА_3 намагатиметься відчужити належне їй майно, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Вартість нерухомого майна у розмірі 28 234 грн., згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 09 березня 2016 року, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки вартість майна визначена станом на 2006 рік, в той час як відомостей щодо вартості майна станом на 2016 рік, матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, співмірності засобу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів за невиконання договору купівлі-продажу ювелірних виробів, а не право власності на зазначене нерухоме майно, вартість якого значно перевищує ціну позову, а тому не знайшов підстав для забезпечення позову.

У відповідності до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз'яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд першої інстанції, враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з урахуванням конкретних обставин справи у їх об»єктивній сукупності та дотримуючи правило співмірності, прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, доводи апеляційної позбавлені юридичного обґрунтування і не можуть бути підставою для скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров