Справа № 581/35/17
Провадження № 2/581/49/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 березня 2017 року Липоводолинський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Кузьмінського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазур О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Липоводолинської селищної ради,

про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

23 січня 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом, який 9 лютого 2017 року уточнили та просили визнати право власності за ОСОБА_3 на 4/6 часток домоволодіння, за ОСОБА_2 на 2/6 часток домоволодіння.

Мотивують свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла баба по лінії батька - ОСОБА_4, яка постійно до дня смерті проживала в АДРЕСА_2. Після смерті баби відкрилася спадщина. Ще за життя баба склала заповіт, згідно якого все майно заповіла ОСОБА_5. В 2003 році на деяке майно, а саме на земельну ділянку (пай) ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину. Окрім земельного паю до складу спадщини після смерті баби входила її 1/2 частка на житловий будинок та погосподарські будівлі за АДРЕСА_2 Фактично ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті баби на 1/2 частину даного домоволодіння, шляхом подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, але належним чином не оформив її. Як вбачається з довідки характеристики об'єкту нерухомого майна, яка видана КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», згідно матеріалів інвентаризаційної справи, право власності станом на 28 грудня 2012 року на 1/2 частину даного домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_4. Інша 1/2 частини цього будинку була зареєстрована за позивачами та за ОСОБА_7 - їхньою матір'ю, де розмір кожного становив 1/6 частки. Загальний розмір частки ОСОБА_1 становить 4/6 від всього домоволодіння. Після смерті їхньої матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 спадкоємцем за законом першої черги є її син ОСОБА_2, який прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав разом з нею на час відкриття спадщини, але належним чином не оформив свої спадкові права. ОСОБА_1 спадщину після смерті матері в установлений законодавством строк не приймав, приймати не буде і до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини звертатись не буде. ОСОБА_2, прийнявши спадщину після смерті матері на 1/6 частину даного домоволодіння та маючи свою 1/6 частину фактично є власником 2/6 його частин. В зв'язку розбіжностями в документах вони позбавлені можливості повноцінно користуватись та розпорядитись своїми частками у майні, зареєструвати свої частки належним чином та оформити право власності на частки після померлих.

Уповноважений представник позивача в судове засідання не з'явилася, у поданій письмовій заяві просила провести розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом отримано заяву відповідача про розгляд справу без участі представника, заперечення проти позовних вимог відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 його батьками згідно свідоцтва про народження вказані ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с. 20).

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4, його батьками згідно свідоцтва про народження записані ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с. 19).

Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20 квітня 1976 року, що видане на підставі рішення виконкому Липоводолинської селищної ради депутатів трудящих № 6 від 31 березня 1976 року, цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудам, який розташований в АДРЕСА_2 належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_4 (а.с. 31).

Рішенням народного суду Липоводолинського району Сумської області від 21 серпня 1981 року виділено із господарства, де головою двору є ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 і двох її малолітніх дітей частину жилого будинку, розміщеного в АДРЕСА_2; у власність ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_8 залишено частину жилого будинку, розміщеного в АДРЕСА_2 (а.с. 21-22).

Ухвалою народного суду Липоводолинського району Сумської області від 6 лютого 1985 року, рішення від 21 серпня 1981 року роз'яснено та визнано за ОСОБА_7 та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_2, 1968 року народження, та ОСОБА_1, 1971 року народження, право власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 (а.с. 23).

Згідно складеного 9 квітня 1990 року БТІ технічного паспорту домоволодіння за адресою АДРЕСА_2, власниками його є ОСОБА_4 - 1/2 частина домоволодіння, ОСОБА_7 - 1/6 частина, ОСОБА_1 - 1/6 частина, ОСОБА_1 - 1/6 частина (а.с. 24-26).

21 січня 1998 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений нотаріусом Липоводолиської районної нотаріальної контори Чорним В.В. за реєстровим № 125, яким все своє майно, в чому воно не заключалось та з чого б воно не складалось та де майно не знаходилося, заповіла ОСОБА_5 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_6 в сел. Липова Долина Сумської області померла ОСОБА_4 (а.с. 13).

Відповідно до довідки № 2063 від 21 червня 2016 року, виданої Липоводолинською селищною радою Сумської області, останнім постійним місцем проживання і реєстрації ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 було АДРЕСА_2. В даному будинку разом з померлою на час її смерті проживали та були зареєстровані онук ОСОБА_1, дружина онука ОСОБА_11 та правнучка ОСОБА_12 Згідно рішення ІІІ пленарного засідання ІІ сесії Липоводолинської селищної ради сьомого скликання від 25 лютого 2016 року АДРЕСА_2 перейменована на АДРЕСА_2 (а.с. 14).

З наданих Липоводолинською райдержнотконторою за № 141/01-16 від 7 лютого 2017 року відомостей вбачається, що 28 січня 2003 року за заявою ОСОБА_1 в Липоводолинській районній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 27/2003 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4. Дана інформація підтверджена копією спадкової справи №27/2003 (а.с. 54, 73-76).

20 серпня 2003 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене нотаріусом Липоводолинської районної нотаріальної контори Чорним В.В., на земельну ділянку, яка за життя належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого Липоводолинською селищною радою 16 листопада 1999 року (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_7 в сел. Липова Долина Сумської області померла ОСОБА_7 (а.с. 17).

Відповідно до довідки № 989 від 25 квітня 2016 року, виданої Липоводолинською селищною радою Сумської області, останнім постійним місцем проживання і реєстрації ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 було АДРЕСА_1. В даному будинку разом з померлою на час її смерті зареєстрований та проживав син ОСОБА_2 (а.с. 18).

З наданих Липоводолинською райдержнотконторою за № 146/01-16 від 7 лютого 2017 року відомостей вбачається, що 25 січня 2017 року за заявою ОСОБА_2 в Липоводолинській районній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 18/2017 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 (а.с. 53).

Із копії висновку про вартість майна ПП «Бюро Аспект» від 20 грудня 2016 року вбачається, що вартість житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2 становить 24920 грн. (а.с. 28).

Відповідно до копії рішення Липоводолинської селищної ради від 25 січня 2016 року вул. Жвана с. Липова Долина Сумської області перейменовано на вул. Покровська (а.с. 30).

Згідно довідки № 437 від 8 лютого 2017 року виданої виконкомом Липоводолинської селищної ради, у зв'язку зі змінами в архітектурному плані селища Липова Долина згідно записів в по господарській книзі селищної ради адресу житлового будинку: АДРЕСА_2 змінено на АДРЕСА_2 (а.с. 57).

Таким чином вбачається, що господарство по АДРЕСА_2 з часу його існування мало статус колгоспного двору до часу його припинення у законодавчому порядку.

Відповідно до положень Цивільного кодексу УРСР (1963), чинного на час зведення спірного домоволодіння та припинення у законодавчому порядку колгоспного двору, було передбачено:

Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу.

Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається:

1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ);

2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ);

3) при зверненні стягнення при особистих зобов'язаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право).

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі Постанови Верховного Суду №7 від 30 травня 2008) правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року №13).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15):

положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;...

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року...

Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. 17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. 126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного колгоспного двору. Це правило не застосовується у разі, якщо член двору не брав участі у веденні господарства у зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням у навчальному закладі або хворобою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, не передбачала обов'язкової реєстрації (інвентаризації) будинків і домоволодінь у сільських населених пунктах (п. 4, 6 Інструкції), однак передбачала її проведення в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна введено лише Інструкцією, затвердженою наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121.

Згідно з п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (смерті особи).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, судом не встановлено, проте матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_7.

При вирішені справи суд бере до уваги наявність в матеріалах справи необхідних доказів належності померлим ОСОБА_4 - 1/2 частини, ОСОБА_7 - 1/6 частини, а також позивачам по 1/6 частині кожному домоволодіння з господарськими спорудами в АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_7, спадщину прийняли, подавши протягом встановленого строку заяви про прийняття спадщини, через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове домоволодіння позивачі не можуть отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на вказане домоволодіння і зареєструвати право власності на нього, а тому їх право на спадщину підлягає захисту саме у спосіб визнання за ними права власності на частини домоволодіння з господарськими спорудами.

Таким чином, вимоги позивача суд вважає обґрунтованими, отже позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 10, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 4/6 частини житлового будинку по АДРЕСА_2, а саме: літ. «А-1» - житловий будинок загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., літ. «а» - сіни, літ. «кр» - ганок» та на 4/6 частини господарських будівель: літ. «Б» - сарай, літ. «Б1» - сарай, літ. «Б2» - літня кухня, літ. «б» - прибудова, літ. «У» - вбиральня, літ. «В» - погріб, літ. «№1-2» - огорожа.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 2/6 частини житлового будинку по АДРЕСА_2, а саме: літ. «А-1» - житловий будинок загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., літ. «а» - сіни, літ. «кр» - ганок» та на 2/6 частини господарських будівель: літ. «Б» - сарай, літ. «Б1» - сарай, літ. «Б2» - літня кухня, літ. «б» - прибудова, літ. «У» - вбиральня, літ. «В» - погріб літ. «№1-2» - огорожа.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Кузьмінський