АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/956/17 Справа № 178/51/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Берелет В. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участю третьої особи служби у справах дітей Криничанської районної державної адміністрації про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності і виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що у 1986 році він як працівник колгоспу «За мир» отримав у користування житловий будинок АДРЕСА_1 в якому він зареєструвався, проживав і сплачував комунальні послуги.

06 липня 1988 між ним та колгоспом «За мир» укладений договір купівлі-продажу житлового будинку садибного типу, який розташований у АДРЕСА_1 Вартість будинку складала 11 000 карбованців, з яких 40 процентів балансової вартості він виплатив колгоспу «За мир» при підписанні зазначеного договору, а впродовж наступних 11 років сплатив всю суму вартості будинку.

19 березня 1999 році після повної оплати вартості будинку правління КСП «Агроцех» (правонаступник колгоспу «За мир») вирішило продати йому у приватну власність зазначений житловий будинок, але ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2008 року підприємство оголошено банкрутом, а ухвалою суду від 22 грудня 2009 року було ліквідовано. У результаті зазначеного документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу так і не були підготовлені.

Вважає, що після перетворення колгоспу «За мир» на СТОВ «Агроцех» і визнання останнього банкрутом, юридичної ліквідації, голова підприємства ОСОБА_5 підробив документи і рішенням виконавчого комітету Криничанської селищної ради № 113 від 20 жовтня 2000 року зареєстрував право колективної власності на спірний житловий будинок за СТОВ «Агроцех».

23 липня 2007 року між СТОВ «Агроцех» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1 та зареєстровано у КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації».

Позивач зазначає, що під час укладення договору між ОСОБА_3 та СТОВ «Агроцех», від імені якого діяв ОСОБА_5, він тимчасово в будинку не мешкав, у зв»язку зі смертю у 2007 році його дружини.

Восени 2007 року ОСОБА_3 повідомив йому, що є повноправним власником зазначеного будинку і пред'явив правовстановлюючі документи на будинок.

З метою захисту майнових прав він звернувся до Криничанського РВ міліції внаслідок чого відносно директора СТОВ «Агроцех» - ОСОБА_5 було порушено кримінальну справу за злочини передбачені ст.ст. 191 ч. 2, ст. 366 ч. 2 КК України, та постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2008 року було закрито

Враховуючи викладене, просить витребувати із незаконного володіння відповідачів житловий будинок АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3, здійснену 24 липня 2007 року КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації», усунути перешкоди у здійсненні права володіння і користування спірним майном, шляхом виселення відповідачів із вказаного житловою будинку.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.119-122).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі (а.с.125-127).

Перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, 06 липня 1988 року між ОСОБА_2 та колгоспом «За мир» укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, вартістю 11 000 карбованців, з яких 40 процентів балансової вартості він виплатив колгоспу при підписанні зазначеного договору.

19 березня 1999 році після повної оплати вартості житлового будинку правління КСП «Агроцех» (правонаступник колгоспу «За мир») вирішило продати йому у приватну власність зазначений житловий будинок, але ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2008 року підприємство оголошено банкрутом, а ухвалою суду від 22 грудня 2009 року ліквідовано. У результаті зазначеного документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу так і не були підготовлені.

На підставі рішення виконавчого комітету Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області № 113 від 20 жовтня 2000 року за СТОВ «Агроцех» було зареєстровано право колективної власністі на житловий будинок, а 23 липня 2007 року продало вказаний будинок відповідачу ОСОБА_3

На час розгляду справи у суді першої інстанції право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не було зареєстроване.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із поважності причин пропущення позивачем позовної давності, та не надання доказів в підтвердження наявності у останнього права власності на спірне нерухоме майно, у зв»язку із чим, вважав їх передчасно заявленими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, та в силу положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою у правозастосуванні.

Доводи апеляційної скарги про законність підстави набуття права власності спірного будинку, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки договір купівлі-продажу жилого будинку передбачає форму укладення такого правочину одночасно нотаріальне посвідчення і державну реєстрацію.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування положень 1212 ЦК України, підлягають відхиленню, з тих підстав, що правовідносини між сторонами регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не нормою ст. 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.

Крім того, судом апеляційної інстанції не приймається до уваги доводи стосовно проведення 05 січня 2014 року державної реєстрації права власності на спірний будинок, оскільки реєстрація права власності походить від набуття права власності, то в разі скасування такого рішення (підстави набуття), реєстрація має вважатися такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров