Справа №333/6600/16-ц
Провадження № 2/333/490/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.02.2017 р. м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Носаченко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України, до ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -
У листопаді 2016р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 03.09.2014 р. відповідно до Наказу ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України № 133-п від 01.09.2014 р. позивача ОСОБА_1 було призначено на посаду виконуючого обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке».
Наказом Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» № 56-к від 04.08.2015 року позивача було звільнено з займаної посади згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі, а саме у звязку із порушенням Позивачем строків та нормативів надання на погодження проекту фінплану на 2015 рік, який відповідно Наказу ОСОБА_2 економічного розвитку і торгівлі України № 205 від 02.03.2015 року «Про затвердження Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану субєкта господарювання державного сектору економіки» мав бути поданий до 01 червня року, що передує плановому, тобто до 01.06.2015 р.
В той же час, 20.08.2015 року за № 176-п ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства було видано та підписано Наказ про звільнення ОСОБА_1 з інших підстав, ніж визначені ДП «С ГП «Запорізьке», а саме згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - за одноразове грубе порушення трудових обовязків, підставою для чого слугувала Службова записка Департаменту з управління державною власністю від 07.08.2015 р. № 27-3/77.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2016 р., яке набуло законної сили, визнано незаконним Наказ ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20.08.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1О.», поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обовязки директора Державного підприємства «Сільскогосподарське підприємство «Запорізьке», стягнуто з ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 21.08.2015 року по 09.03.2016 року у сумі 30 800,00 грн., залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01.06.2016 р.

В той же час, зазначає позивач, вказане рішення суду не виконане. Таким чином, позивач з 09.03.2016 р. до часу звернення до суду безпідставно не поновлений на посаді виконуючого обовязки директора Державного підприємства «Сільскогосподарське підприємство «Запорізьке», у звязку з чим перебуває у вимушеному прогулі, який підлягає оплаті відповідачем.

Як вбачається з довідки про середній заробіток позивача, на момент його звільнення з посади В.О. директора, середньомісячна заробітна плата складала 4500 грн., а середньоденна - 216, 00 грн.

Крім того, до сьогоднішнього дня, Відповідач ДП СГП «Запорізьке», в порушення вимог ч.1 ст. 47 КЗпП України не видав Позивачу належно оформлену трудову книжку.

Далі позивач вказав, що оскільки виплата заробітної плати працівників ДП СГП «Запорізьке» є компетенцією самого ДП СГП «Запорізьке», як самостійного фінансового підприємства, виплата заробітку за час вимушеного прогулу мас бути здійснена відповідачем ДП «Сільскогосподарське підприємство «Запорізьке».

При цьому позивач зазначив, що рішення суду від 09.03.2016 р. в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.08.2015 р. по 09.03.2016 р. ДП «СГП «Запорізьке» виконано, у зв'язку з чим виплаті підлягають кошти за період з 10.03.2016 р. до дати ухвалення рішення у справі

Обставини, що виникли в наслідок протиправних дій з боку відповідачів, призвели до порушення у позивача спокою, рівноваги і стали наслідком сильних переживань та душевних страждань, оскільки останній знову змушений захищати свої законні права, які мали бути поновленні негайно на підставі рішення суду. Протягом тривалого часу у позивача порушений сон, постійно виникають нервові зриви, що негативно впливає на його відносини з родиною. Також почастішали випадки порушення роботи тиску. Невиконання законного судового рішення щодо поновлення його на попередній посаді тягне за собою відсутність заробітної плати, на яку позивач має законне право, що суттєво принижує його чоловічу гідність, як годувальника у родині.

Позивач просить суд стягнути на його користь з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути на його користь з ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України моральну шкоду у розмірі 35 000 грн. стягнути з відповідачів судові витрати.

До судового засідання позивач та його представник не з*явились, при цьому представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Представники відповідачів до судового засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

При цьому відповідач - ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України надав суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не ґрунтуються на належних та допустимих доказах для підтвердження негативних фактів, що призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та таких, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, в результаті його звільнення. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 169, 224 ЦУПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та їх представників та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено:

Наказом ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України № 133-п від 01.09.2015р. позивача ОСОБА_1 призначено виконувачем обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке».

Наказом ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20.08.2015 р. ОСОБА_1, виконуючого обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке», звільнено з роботи за одноразове грубе порушення трудових обовязків згідно п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2016 р. Наказ ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20 серпня 2015 р. «Про звільнення ОСОБА_1О.» визнано незаконним. Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконувача обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке».

Стягнуто з ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 21 серпня 2015 р. до 9 березня 2016 р. в сумі 30 800 грн.

Згідно резолютивній частині зазначеного рішення суду, останнє підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконувача обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке».

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01.06.2016 р. вищевказане рішення суду залишено без змін.

В той же час, зазначає позивач, вказане рішення суду не виконане, на час розгляду справи позивача на посаді виконувача обовязки директора Державного підприємства «Сільскогосподарське підприємство «Запорізьке», не поновлено, тобто позивач на час розгляду справи перебуває у вимушеному прогулі.

Відповідачем ОСОБА_3 підприємством «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» на запит суду довідку про розмір середньої заробітної плати на запит суду не надано.

Згідно Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2016 р., середньоденна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348), становить 220 грн.

Проте, при визначенні розміру середнього заробітку позивача за вказаний період, суд приймає розрахунок середньоденного заробітку здійснений позивачем, який становить 216 грн.

Період вимушеного прогулу позивача становить з 21.08.2015р. по 07.02.2017р.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя на користь позивача стягнуто середній заробіток за період вимушеного прогулу з 21.08.2015 р. по 09.03.2016р. (140 робочих днів).

В той же час, зазначає позивач, вказане рішення суду не виконане, на час розгляду справи позивача на посаді виконувача обовязки директора Державного підприємства «Сільскогосподарське підприємство «Запорізьке», не поновлено, тобто позивач на час розгляду справи перебуває у вимушеному прогулі.

Період вимушеного прогулу позивачем з 10.03.2016 р. по 07.02.2017р. (на час ухвалення рішення суду) становить 230 робочих днів, середній заробіток за час вимушеного прогулу (230 днів х 216 грн.) становить 49 680 грн.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей органів, виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці заробітку за час затримки .

Відповідно до п. 1.1. Статуту ДП «СГП «Запорізьке», затвердженого ОСОБА_2 аграрної політики України, ДП СГП «Запорізьке» засновано на основі державної власності, входить до сфери управління ОСОБА_2 аграрної політики України (Уповноважений орган управління) і є підзвітнім йому.

Відповідно до п. 10.3. Статуту Призначення директора Підприємства (тобто директора ДП СГП «Запорізьке») на роботу здійснюється Уповноваженим органом управління на умовах, визначених у контракті, в якому зазначаються строк найму, права та обовязки і відповідальність директора, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодження сторін.

Крім того, відповідно до положень п. 11.2.3 Статуту до повноважень саме Уповноваженого органу управління віднесено укладення та розірвання контракту з директором Підприємства та контроль за його виконанням.

З огляду на викладене, повноваження щодо прийняття та звільнення осіб на посаду директора та/або в.о. директора віднесені виключно до повноважень ОСОБА_2 агрополітики та продовольства.

Відповідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно яким за змістом ст. 235 КЗпП України стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється з винної особи власника або уповноваженого ним органу.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідача ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України, оскільки, як встановлено рішенням суду від 09.03.2016р., саме вказаний відповідач винен у незаконному звільненні позивача. Що стосується відповідача ДП СГП «Запорізьке», як те заявлено в позові, суд не вбачає можливим, оскільки, як встановлено вищевказаним рішенням суду від 09.03.2016р., зазначене підприємство незаконний наказ про звільнення позивача не видавало, його вина у незаконному звільнені ОСОБА_1 відсутня.

Хоча вимога про стягнення з ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем не заявлена, суд вважає за можливе вийти за межі заявлених позовних вимог для поновлення порушених прав та законних інтересів позивача відповідно до ст. 235 ч.2 КЗпП України.

Крім того, при зясуванні фактів, з якими закон повязує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. 237-1 КЗпП України, яка визначає підстави та обставини покладання обовязку відшкодування шкоди, а саме відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від його додаткових зусиль для організації свого життя.

Наявність моральної шкоди повинна довести потерпіла особа у встановленому порядку, адже така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

Як вбачається з позовної заяви, неправомірними діями відповідача, пов*язаними з несвоєчасним розрахунком з ним по заробітній платі при його звільненні, суттєво погіршився стан здоров*я останнього через нервові переживання та душевні страждання, оскільки останній знову змушений захищати свої права. Які мали бути поновлені негайно на підставі рішення суду, неотримання ним своєчасно повного розрахунку по заробітній платі негативно вплинуло на його стосунки у родині, оскільки він не мав можливості надати останній матеріальні кошти на проживання. Відсутність виплати середнього заробітку з боку відповідача принижує чоловічу гідність позивача, як годувальника в родині.

Крім того, відповідно до п. 9 Пленуму № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином суд приходить до висновку, що несвоєчасність розрахунку по заробітній платі з боку відповідача з позивачем завдало останньому моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України на користь позивача у сумі 10 000 грн., яку суд визначив з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 236, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 212-214, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 24) на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 10.03.2016р. по 07.02.2017 в сумі 49 680 грн., моральну шкоду у сумі 10 000 грн., а усього у сумі 59 680 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 аграрної політики та продовольства України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 24) на користь держави судовий збір у сумі 1378 грн.

У іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Боровікова