Справа № 209/4560/16-ц
Провадження № 2/209/372/17
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ", про визначення частки у спільній сумісній власності, про визначення порядку користування житловим приміщенням, належним на праві власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: вважати припиненим право спільної сумісно власності на майно у вигляді квартири за адресою м. Дніпродзержинськ (Кам'янське), проспект Наддніпрянський (50 років СРСР)АДРЕСА_1, визначивши, що кожному з учасників спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 належить 1/4 частини зазначеної квартири, що є спільною частковою власністю; визначити за ним частку у розмірі 1/4 частини в спільній частковій власності у вигляді квартири за адресою м. Дніпродзержинськ (Кам'янське), проспект Наддніпрянський (50 років СРСР)АДРЕСА_1, за відповідачами частку у розмірі 3/4 частини в спільній частковій власності; визначити за ним та відповідачами порядок користування спільною власністю у вигляді чотирьохкімнатної квартири за адресою м. Дніпродзержинськ (Кам'янське), проспект Наддніпрянський (50 років СРСР)АДРЕСА_2, виділивши йому у користування житлову кімнату площею 12,3 кв.м , відповідачам - кімнати площею 17,3 м кв., 13,8 м кв., 7,8 м кв., інші приміщення у вигляді кухні, коридору, ванної кімнати та туалету залишити у спільному користуванні.

На обґрунтування позову зазначив, що з 19 липня 1972 року по 13 липня 2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4, хоча фактично подружні відносини між ними були припинені у 2010 році. Від шлюбу вони мають трьох повнолітніх дітей. У 1987 році їх сім'ї була виділена квартира, розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ (зараз м. Кам'янське), проспект 50 років СРСР (зараз проспект Наддніпрянський)АДРЕСА_2, загальною площею 77,8 м кв., житловою площею 51,2 кв. м. У 1996 році ним та відповідачами у справі вказана квартира була приватизована та передана їм у спільну сумісну власність. Дочка ОСОБА_5 зареєструвала шлюб і змінила прізвище на ОСОБА_2. Інша дочка ОСОБА_6 також зареєструвала шлюб і змінила прізвище на ОСОБА_3. Між ним та відповідачами, як із співвласниками квартири, не було ніякої домовленості щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, тому вважає, що кожному з них належить її 1/4 частка. До теперішнього часу між ним та відповідачами не визначений порядок користування спірної квартирою. Всі витрати по сплаті комунальних послуг несе тільки він, а відповідачі не приймають ніякої участі в їх сплаті, хоча він неодноразово звертався до дружини та дочок з проханням приймати участь у витратах на утримання квартири. Останнім часом ОСОБА_4 вчиняє сварки, не визнає його право на частку спірної квартири. Інші відповідачі підтримують свою матір. Така поведінка відповідачів пригнічує його, тому він вважає за необхідне визначити свою частку у праві спільної власності на квартиру та визначити порядок користування житловим приміщенням. Квартира АДРЕСА_3 складається із чотирьох житлових кімнат, площею 17,3 кв.м., 13,8 кв.м., 12,3 кв.м 7,8 кв.м., тобто на кожного із співвласників припадає по 12,8 кв.м. житловою площі. Вважає за можливе виділити йому в користування житлову кімнату, площею 12,3 кв.м., а відповідачам виділити у користування три кімнати, площею 17,3 кв.м., 13,8 кв.м., 7,8 кв.м., інші приміщення квартири залишити в загальному користуванні.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, де також зазначила, що заперечує проти позову ОСОБА_1

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заступник директора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради -ОСОБА_8 направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачки ОСОБА_4 та представників третіх осіб.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримував, надав пояснення аналогічні його обґрунтуванню, просив задовольнити його позовні вимоги. Також суду пояснив, що квартира АДРЕСА_4 була виділена йому та членам його сімї. Потім він та відповідачі приватизували цю квартиру. В теперішній час в квартирі проживає він, відповідачі, син ОСОБА_2 та інколи її чоловік. Він останні 5-7 років проживає у самій меншій кімнаті, площею 7,8 кв.м., але відповідачі виганяють його із цієї кімнати, не дають ключів від підвалу. Він не проти і далі проживати у кімнаті, площею 7,8 кв.м., як би відповідачі його не займали. ОСОБА_9 б відповідачі сплатили вартість його частки у квартирі, він би виселився із житлового приміщення. Колишня дружина займає кімнату, площею 12,3 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечує проти визначення за кожним із них, тобто за позивачем та відповідачами, по 1/4 частці у праві спільної власності на квартиру, заперечує проти виділення в користування позивачу кімнати, площею 12,3 кв.м. Пояснила суду, що в квартирі АДРЕСА_5 проживають: батько ОСОБА_1, мати ОСОБА_4, вона, її син ОСОБА_9 та її цивільний чоловік. Її сестра ОСОБА_3 також інколи проживає у вказаній квартирі, а після сварок з позивачем тікає проживати до орендованої квартири. Вона займає в квартирі кімнату, площею 13,8 кв.м., позивач займає кімнату площею 7,8 кв.м., мати ОСОБА_10 проживає у кімнаті, площею 12,3 кв.м., сестра ОСОБА_3 займає кімнату, площею 17, 3 кв.м.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечує проти визначення за кожним із них, тобто за позивачем та відповідачами, по 1/4 частці у праві спільної власності на спірну квартиру, заперечує проти виділення в користування позивачу кімнати, площею 12,3 кв.м. Пояснила суду, що в квартирі АДРЕСА_5 проживають: вона, батько ОСОБА_1, мати ОСОБА_4, сестра ОСОБА_2 із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_11 та цивільним чоловіком. Батько має у власності житловий будинок, що знаходиться у с. Степанівка Криничанського району, який він отримав у спадщину. Мати ОСОБА_4 деякий час проживала разом з батьком у цьому будинку, а потім батько її вигнав і вона повернулася проживати до спірної квартири. Вона з чоловіком та двома дітьми тимчасово проживає в орендованій квартирі. Батько часто вчиняє сварки. В кімнаті, площею 17,3 кв.м. знаходяться її речі та речі її дітей.

Вислухавши позивача, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1, відповідачам ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 грудня 1996 року відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому, на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_6, що підтверджується листом ОКП "Дніпродзержинське БТІ" від 17 жовтня 2016 року, вих. № 986 (а.с. 11).

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В судовому засіданні позивач та відповідачі пояснили суду, що під час володіння та користування квартирою договори про поділ квартири між ними не укладалися і не існує ніякої домовленості щодо розміру часток кожного співвласника у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами у справі склалися неприязні стосунки, часто виникають сварки. Вони не можуть самостійно визначити частки, що належать кожному з них у праві спільної власності на квартиру та визначити порядок користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що кожному із чотирьох співвласників належить на праві приватної власності 1/4 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7.

Згідно довідки про склад сімї (а.с. 9), копії особового рахунку на квартиру (а.с. 10), у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані та проживають сторони у справі. Крім них, у квартирі проживає малолітній син ОСОБА_2 - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітні діти ОСОБА_3 - дочка ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3., що підтверджується актами про проживання від 07 лютого 2017 року, складеними та затвердженими КП КМР "УКОЖФ"(а.с. 27, 28).

Зазначена вище квартира складається із чотирьох ізольованих кімнат, житловою площею 17,3 кв.м., 7,8 кв.м., 13,8 кв.м., 12,3 кв.м., а всього має житлову площу 51,2 кв.м., загальну площу 77,8 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с. 12-14).

ОСОБА_9 зазначили в судовому засіданні позивач та відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 між всіма співвласниками квартири визначився порядок користування житловим приміщенням, а саме: позивач користується та проживає в кімнаті, площею 7,8 кв.м., відповідач ОСОБА_4 користується кімнатою, площею 12,3 кв.м., відповідач ОСОБА_2 разом із своїм малолітнім сином займає кімнатну, площею 13,8 кв.м., відповідач ОСОБА_15 разом з двома малолітніми дітьми користується кімнатою, площею 17,3 кв.м.

Позивач просить виділити йому в користування кімнату, площею 12,3 кв.м., розмір якої відповідає його частці у праві спільної власності на квартиру, оскільки між ним та відповідачами склалися неприязні стосунки і йому перешкоджають користуватися належною йому на праві власності часткою квартири.

Розмір частки житлової площі, яка приходиться на кожного із чотирьох співвласників квартири, визначається шляхом поділу загальної житлової площі квартири на кількість співвласників. Отже на кожного із співвласників в чотирикімнатній квартирі, житловою площею 51,2 кв.м. припадає по 12,8 кв.м. житлової площі квартири (51,2 кв.м. /4 осіб = 12,8 кв.м.).

Таким чином, позивач дійсно має право на виділення йому в користування кімнати у спірній квартирі, площею 12,3 кв.м.

Проте, в судовому засіданні встановлено, що в кімнаті, площею 12,3 кв.м., яку просить виділити в своє користування позивач, протягом останніх років постійно проживає відповідач ОСОБА_4, а позивач протягом останніх пяти - семи років постійно користується кімнатою, площею 7,8 кв.м. Ці обставини визнані позивачем у справі під час судового засідання.

Отже виділення позивачу в користування кімнати, площею 12,3 кв.м. у спірній квартирі призведене до порушення прав відповідача ОСОБА_4, як одного із співвласників нерухомого майна, яка, нарівні з іншими співвласниками, у тому числі й з позивачем, має право на користування належною їй часткою житлової площі квартири в розмірі 12,8 кв.м. у праві спільної власності на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього прав чи обмежений в його здійсненні.

Згідно ч.1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Враховуючи, що запропонований позивачем порядок користування власністю порушує права іншого співвласника квартири - ОСОБА_4, і відповідачі заперечують проти виділу в користування позивачу житлової кімнати, площею 12.3 кв.м., якою постійно користується інший співвласник квартири, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів має бути стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ", про визначення частки у спільній сумісній власності, про визначення порядку користування житловим приміщенням, належним на праві власності.

Визначити за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за кожним із них, по 1/4 частці у праві спільної власності на квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське (Дніпродзержинськ), проспект Наддніпрянський (50 років СРСР)АДРЕСА_8, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м..

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 183,73 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 183,73 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 183,73 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення (отримання) рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.