УхвалА

іменем україни

23 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2 жовтня 2008 року він працює ремонтником штучних споруд 2 розряду мостового цеху № 1 виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця»).

Наказом начальника виробничого структурного підрозділу указаного товариства від 30 грудня 2015 року його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за неналежне виконання покладених на нього обов'язків, нераціональну та неефективну працю, самовільне залишення робочого місця без дозволу керівника, порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників відокремленого підрозділу «Тернопільська дистанція колії».

Зазначав, що указаний наказ є незаконним, прийнятий з порушенням норм трудового законодавства, оскільки він не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни, належним чином і в повному об'ємі виконував всі покладені на нього посадові обов'язки.

Указував, що незаконним діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, що полягає в значних моральних стражданнях, втраті впевненості в завтрашньому дні та побоюванні незаконного звільнення адміністрацією підприємства, необхідності прикладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд скасувати наказ виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 30 грудня 2015 року «Про допущені порушення ремонтником штучних споруд ОСОБА_4.», яким йому оголошена догана, та стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на його користь моральну шкоду заподіяну незаконними діями відповідача у розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 5 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 30 серпня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 строк звернення із позовом до суду. Скасовано наказ начальника виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 30 грудня 2015 року «Про допущені порушення ремонтником штучних споруд ОСОБА_4.», яким ОСОБА_4 оголошена догана. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Українська залізниця» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_4 судові рішення не оскаржив.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи частково позов, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 2-1, 147, 148, 233, 234 КЗпП України, дійшли до правильного висновку, про те, що відповідач не довів протиправність дій ОСОБА_4, причинний зв'язок між його діями та наслідками таких дій, що призвело до притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани, оскільки роботодавець в табелі використання робочого часу зафіксував відпрацювання позивачем повного робочого дня.

Крім того, докази на підтвердження порушення ОСОБА_4, правил трудової дисципліни, а саме невиконання посадової інструкції, у матеріалах справи відсутні.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відхилити.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта