Справа № 146/212/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" лютого 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

9 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_2, яка померла 10 січня 2015 року у с.Марківка Томашпільського району Вінницької області.

Позов обґрунтовано наступним.

10 січня 2015 року в с.Марківка Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_2, яка доводилася позивачеві матірю.

Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із земельної ділянки площею 3,23 га, яка розташована на території Марківської сільської ради Томашпільського району, посвідченої сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ІІ-ВН № 062195.

Позивач зазначає, що він є спадкоємцем матері за законом, як і його зведена сестра ОСОБА_3, тому він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним пропущений встановлений законом шестимісячний строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що вказаний строк ним пропущений з поважних причин, а саме в звязку з тим, що він є юридично необізнаним, а також у звязку з відсутністю коштів на подачу заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросив позов задовольнити.

На запитання головуючого пояснив, що ОСОБА_2 є його матірю, однак ніяких доказів на підтвердження цього факту суду не надав. Крім того повідомив, що доказів у нього не має.

Представник Марківської сільської ради в судове засідання не зявився, однак сільський голова сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнають повністю, не заперечують проти їх задоволення.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України.

Суд,заслухавши пояснення позивача, розглянувши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Судом встановлено, що 10 січня 2015 року в с. Марківка Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно довідки виконавчого комітету Марківської сільської ради № 46 від 25 січня 2017 року, після смерті ОСОБА_2, померлої 10 січня 2015 року, залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки, що розташована на території Марківської сільської ради, відповідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 062195; спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_2 залишилися діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3; ОСОБА_1 на протязі шести місяців після смерті матері спадщину прийняв (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про народження позивача, його матірю записано ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 3 лютого 2017 року, ОСОБА_5 зареєструвала 24 січня 1975 року шлюб із ОСОБА_6. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 (а.с.7).

Як вбачається із Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 062195, даний Державний акт видано 31 січня 2002 року Марківською сільською радою ОСОБА_2, яка проживає в с.Антопіль у тому, що на підставі рішення 17 сесії 3 скликання Марківської сільської ради народних депутатів від 27 грудня 2001 року їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 3,23 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Марківської сільської ради; землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 9).

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Згідно відповіді державного нотаріуса на запит ОСОБА_1, останньому відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, померлої 10 січня 2015 року, оскільки ним пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, відповідно ст.. 1270 ЦК України (а.с.8).

Відповідно до п.207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при прийнятті заяви про прийняття спадщини нотаріус не перевіряє наявність спадкового майно та його належність спадкодавцю.

Відповідно п.212 даної Інструкції, лише при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє, зокрема, докази родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори від 17 лютого 2017 року на запит суду від 10 лютого 2017 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, померлої 10 січня 2015 року, не заведена (а.с.14).

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд неодноразово розяснював позивачу ст.. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін виникає спір; доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_2М . Крім того повідомив, що доказів у нього не має.

Оскільки вимоги позивача ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тобто не були підтверджені належними доказами, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до п.1 ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві -пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на вищевикладене, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 1272 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 57-62, 64, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 2 березня 2017 року.

Суддя: ОСОБА_7