Провадження № 22-ц/783/1021/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 жовтня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

В грудні 2015 ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду з позовом, в якому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованість по тілу кредиту в сумі 25994 грн., заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 7211,39 грн., а всього 33205,79 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.02.2012 року між ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № НОМЕР_1 Credit Cards про надання споживчого кредиту та видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. На підставі даного договору відповідач отримала кредит, шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії до карткового рахунку у розмірі, що передбачений угодою та зобовязалась повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки, та в порядку, передбаченому угодою. Однак відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. 22 грудня 2014 р. між ПАТ "ОТП Банк" та ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір факторингу № 22/12/14/3, згідно з яким відбулось переуступлення прав вимог та ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" набуло статусу нового кредитора по зобов'язаннях відповідача за кредитним договором № НОМЕР_1 від 17.02.2012р., а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28 жовтня 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» 2443 (дві тисячі чотириста сорок три) грн. 41 коп. заборгованості за кредитним договором № НОМЕР_1 Credit Cards від 17.02.2012 року.

У задовленні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», ідентифікаційний код 36789421 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 жовтня 2016 року в апеляційному порядку оскаржив позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

В апеляційній скарзі, зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу суду на те, що 17 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (надалі - «Банк») та громадянкою України ОСОБА_3 (відповідач по справі) був укладений Договір про надання споживчого кредиту № та згідно розділу 2 даного Договору - Договір про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) на підставі Правил користування кредитною карткою MasterCard Standard (далі - Кредитний договір/Договір). Відповідачу на підставі укладеного Кредитного договору № НОМЕР_1 від 17 лютого 2012 року та Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) (розділ 2 Кредитного договору № НОМЕР_3 від 31.10.2011 р.) було видано споживчий кредит в розмірі 11400,00 гривень (на придбання товару, який на момент подання позовної заяви був погашеним) та додатково видано кредитну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом згідно з п. 2.9 Кредитного договору та ОСОБА_4 із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно пунктів 2.1, 2.5, 2.7. Кредитного договору і п. 11 Правил користування кредитною карткою MasterCard Standard, що розміщені на Інтернет сайті ОСОБА_4, строк дії Картки становить 3 (три) роки і зазначається на її лицьовій стороні у вигляді ММ/PP (ММ-місяць, РР- рік). Вона є дійсною до останнього дня, вказаного на ній року та місяця (включно). Активування дії кредитної картки відбулося 23.08.2012 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за укладеним договором, виписок з особового рахунку, відповідачка умов за Кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 20.08.2015 року її кредитна заборгованість становила 33205,79 гривень. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовну заяву, посилався на частини 1, 5 статті 261 ЦК України. Проте, судом не було звернуто уваги на те, що відповідачем відбувалося використання кредитної лінії по кредитній картці і що саме по кредитній картці виникла заборгованість відповідача перед позивачем в сумі, яку позивач просив стягнути в позовній заяві. Строк дії картки (кредитної лінії) був погоджений в Кредитному договорі 3 роки, а тому доводи суду про сплив строку позовної давності для звернення до суду є необґрунтованими, підстав для відмови в позові немає. Це узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14. Суд не врахував та помилково застосував до спірних правовідносин положення, передбачені ст.ст. 253-255,530 ЦК України, та дійшов передчасного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. Дана позиція також підтверджується постановою Верховного суду України від 07 жовтня 2015 року та Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 вересня 2014 року. Просить, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи,, в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності представника позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив з того, що позов підлягає до задоволення з дня подачі позову до суду, оскільки у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.02.2012 року між ПАТ "ОТП Банк" та відповідачкою ОСОБА_3 укладено кредитний договір № НОМЕР_1 про надання споживчого кредиту. На підставі даного договору відповідач отримала кредит в розмірі 11400 грн., строком до 17.02.2014р..(а.с.5-7)

У відповідності до п. 2.2.2. Кредитного договору, Банк надав відповідачу ОСОБА_5 шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії до Карткового рахунку у розмірі, що передбачений Угодою, а Відповідач прийняла ОСОБА_5 і зобовязалась повернути суму отриманого ОСОБА_5 на умовах, в строки та в порядку, що передбачені Угодою.

Згідно з п. 2.9. Кредитного договору за користування кредитом, в тому числі простроченим ОСОБА_5 та Овердрафтом, Позичальник зобов'язаний сплатити ОСОБА_4 відповідну плату. Розмір процентної ставки на момент підписання Угоди становить 1,99% на місяць по операціях розрахунків карткою за товари та послуги та мережі Інтернет та 2.49% на місяць по операціях зняття готівки з банкоматів та пунктах видачі готівки.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим допустила заборгованість.

22 грудня 2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір факторингу № 22/12/14/3, згідно з яким відбулось переуступлення прав вимог та ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" набуло статусу нового кредитора по зобов'язаннях за кредитним договором № від 17.02.2012р.(а.с.38-42)

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (пункт 1.4.1 договору про надання споживчого кредиту), кінцевий строк повернення кредиту до 17 лютого 2014 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів в дату платежу та в розмірі зазначеному в Графіку платежів, який є невід'ємною частиною вищезгаданого договору (п. 1.4.2, п. 1.4.7 договору про надання споживчого кредиту).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що у зв'язку з невиконанням позичальником умов договору заборгованість відповідача станом на 20 серпня 2015 року становить 33205,79 грн., із яких: 25994,40 грн. заборгованість за кредитом; 7211,39 грн. несплачені відсотки за користування кредитом (а.с.35).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із графіком платежів позичальника (а.с.125), який являється невід'ємною частиною кредитного договору, щомісячний обов'язковий платіж, який позичальник повинен внести на відповідний рахунок для погашення заборгованості кожного місяця становить 703,00 грн., остаточний строк повернення кредиту - 17 лютого 2014 року.

З позовом до суду позивач звернувся у грудні 2015 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судом встановлено, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі строк дії картки (кредитної лінії) - 3 роки (п. 2.5, 2.7, 2.27 договору від 17 лютого 2012 року).

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно з діючими тарифами (п. 2.1.1.2.12 Умов).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем відбувалося використання кредитної лінії за кредитною карткою.

Проте, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до умов кредитного договору від 17 лютого 2012 року строк погашення кредиту у повному обсязі визначено останнім днем місяця, указаного на картці.

При цьому з позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося у грудні 2015 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору, та дійшов передчасного висновку про часткове задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 (далі - постанова), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

З урахуванням зазначених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, ч.2 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 33205,79 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1218 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1339,80 грн.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6