Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК України/

21 лютого 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 10 жовтня 2007 року між ним та відповідачем у присутності свідків укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої останній отримав у борг грошові кошти в сумі 23 000 грн. На початку 2016 року у звязку з економічною кризою в державі та для підтримання власного бізнесу, позивачу знадобилися кошти, в звязку з чим він звернувся до відповідача з проханням повернути борг. Однак відповідач будь-яких дій щодо повернення грошових коштів не вчинив. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 23 000 грн., а також 24 223 грн. відсотки за користування грошовими коштами.

Представник позивача надав до суду про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні, 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики у вигляді розписки /а.с.27/, відповідно до умов якої останній отримав від позивача грошові кошти в розмірі 23 000 грн., які зобовязався повернути в разі необхідності на протязі двох тижнів. Ця форма договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тобто розписка, як борговий документ, є підтвердження факту укладення договору позики між особами та прийняття кожним із них відповідних зобовязань. Зазначена правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду України № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року, у справі про стягнення заборгованості за договором позики.

27 липня 2016 року позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу про привернення суми боргу та сплату процентів за користування грошовими коштами /а.с.28-30/

Відповідач своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів у встановлений договором строк не виконав в повному обсязі. В звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу та процентів за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Згідно із ст.ст. 536, 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Окрім того Верховним Судом України у постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15 зазначено, що у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг включатиме в себе суму позики і проценти за позикою, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами.

Таким чином, у звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань за договором позики станом на 26 вересня 2016 року виникла заборгованість в сумі 47 223, 87 грн., яка складається:

- сума боргу 23 000 грн.

- проценти за користування грошовими коштами, що визначені на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 24 223, 87 грн. (розрахунок наданий позивачем та перевірений у судовому засіданні /а.с.8-12/)

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути за договором позики від 10 жовтня 2007 року грошові кошти у розмірі 47 223, 87 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) суму боргу за договором позики від 10 жовтня 2007 року в розмірі 47 223, 87 грн., що складається з:

-23 000 грн. сума боргу,

-24 223, 87 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) сплачений останнім судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О.Демидова