печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Мотрич В.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2

представника відповідача Шевчука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» про захист прав споживачів та визнання договорів припиненими,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» про захист прав споживачів та визнання договорів припиненими. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.04.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та позивачем укладений кредитний договір № 152/2011, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 97 818 грн., зі сплатою процентів у розмірі 3% річних з кінцевим строком повернення 19.04.2017року. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 19.04.2011 року між відповідачем та позивачем укладено договір застави транспортного засобу № 152/2011/S-1, згідно з яким, позивач передав в заставу відповідачу належне йому на праві власності майно, а саме, автомобіль марки MITSUBISHI, рік випуску 2011, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (надалі за текстом - заставлене майно). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2016 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» та стягнуто з позивача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 152/2011 від 19.04.2011 року у розмірі 49 857 грн. 57 коп. та відмовлено в частині стягнення пені у розмірі 28 321 грн. 16 коп., оскільки банк сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання та не вживав заходів щодо їх зменшення. 07.03.2017 року позивачем добровільно виконано вказане рішення суду та сплачено заборгованість у розмірі 49 857 грн. 57 коп. У зв'язку з виконанням зобов'язання по кредитному договору позивач звернувся до відповідача з проханням надати довідку про погашення заборгованості за кредитним договором та зняття обтяження з предмету застави, однак, з відповіді відповідача від 04.04.2017 року стало відомо, що станом на 22.03.2017 року за позивачем рахується заборгованість за кредитним договором, яка щодня змінюється та уточнену суму заборгованості позивач може отримати шляхом звернення на гарячу лінію відповідача. Враховуючи викладене, позивач вважає, що після вступу в законну силу судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк кредитного договору закінчився та з цього часу банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки, а відтак кредитні зобов'язання за кредитним договором припиняються. При цьому залишаються виключно зобов'язання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням. У зв'язку з чим, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 152/2011 від 19.04.2011 року та договором застави транспортного засобу № 152/2011/S-1 від 19.04.2011 року, що укладені між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та позивачем ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на письмові заперечення, відповідно до яких зазначив про наявність заборгованості позивача перед банком, оскільки зобов'язання за кредитним договором виконані частково та внаслідок несвоєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 83 530 грн. 07 коп., яка не погашена до теперішнього часу.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 19.04.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 152/2011, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 97 818 грн., зі сплатою процентів у розмірі 3% річних з кінцевим строком повернення 19.04.2017 року (а.с. 6-14).

В цей же день між тими ж сторонами укладено договір застави транспортного засобу № 152/2011/S-1, предметом якого є транспортний засіб марки MITSUBISHI, рік випуску 2011, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належний на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу № 60/11-01 від 14.04.2011 року ОСОБА_1 (а.с.15-20).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києві від 09.11.2016 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 152/2011 від 19.04.2011 року у розмірі 49 857 грн. 57 коп. (а.с.21-23).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, встановлені вказаним рішенням суду не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 3.3.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до Графіку в порядку, передбаченому п. 2.8 загальної частини договору, не пізніше визначеного п. 2 спеціальної частини договору терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати протягом дії договору проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також сплатити можливу неустойку.

Згідно з п. 4.3 кредитного договору у разі прострочення позичальником виконання грошових зобов'язань, про які йдеться в п. 3.3.2 загальної частини договору, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання, за кожний день, коли мало місце таке прострочення. Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «факт/3602 зазначено у п.13 спеціальної частини договору.

Пунктом 1.1. договору застави передбачено, що заставодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед заставодержателем за кредитним договором № 152/2011 від 19.04.2011 року та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому та зобов'язань, що випливають з цього договору, передає у заставу заставодержателю належне йому на праві власності майно - автомобіль марки MITSUBISHI, рік випуску 2011, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 152/2011 від 19.04.2011, наданого представником відповідача в судовому засіданні, заборгованість станом на 11.07.2017 року становить 75 268 грн. 56 коп., яка складається з: 848 грн. 61 коп. - відсотки за користування кредитом, 11 756 грн. 16 коп. - комісія за розрахункове обслуговування, 62 663 грн. 79 коп. - сума пені. Даний розрахунок заборгованості перед банком позивачем не спростований.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, зокрема у останнього наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 75 268 грн. 56 коп., яка складається з: 848 грн. 61 коп. - відсотки за користування кредитом, 11 756 грн. 16 коп. - комісія за розрахункове обслуговування, 62 663 грн. 79 коп. - сума пені, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості, отже, зобов'язання за кредитним договором позивачем виконано не в повному обсязі, у зв'язку з чим, підстав для визнання припиненими зобов'язань, що випливають з кредитного договору немає, а тому не має і підстав для визнання кредитного договору та договору застави припиненими.

Оскільки вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії по виключенню запису про заставу транспортного засобу марки MITSUBISHI, рік випуску 2011, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належного на праві власності позивачу ОСОБА_1 є похідними, то вони також не підлягають задоволенню.

Посилання позивача, що після вступу в законну силу судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк кредитного договору закінчується та з цього часу банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки, а відтак кредитні зобов'язання за кредитним договором припиняються, також не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки, наявність рішення Печерського районного суду м. Києві від 09.11.2016 року не свідчить про припинення кредитно-зобов'язальних правовідносини між сторонами, у зв'язку з чим не призводить до припинення кредитного договору та договору застави як похідного зобов'язання.

Крім того, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України.

Також, відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-157цс16, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 549, 572, 574, 593, 598, 599, 626, 629, 631, 1050, 1054 ЦК України, ст. 10, 57, 60, 209, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» про захист прав споживачів та визнання договорів припиненими - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Батрин