Справа № 440/470/16 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/783/1148/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Буського районного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Буського районного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зареєстрований 31 серпня 2002 року і відділі реєстрації актів цивільного стану Буського РУЮ у Львівській області, актовий запис №45.

Після розірвання шлюбу відповідачці залишено прізвище «ОСОБА_5».

Рішення суду оскаржила ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки воно винесено без встановлення фактичних взаємин подружжя та інших обставин, які мають значення для справи. Апелянт не погоджується з висновками суду про те, що сторони на протязі тривалого часу шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, оскільки це не відповідає дійсності і не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Також зазначає, що суд не зазначив в оскаржуваному рішенні, що дійсною причиною розірвання шлюбу є подружня зрада позивача.

Просить скасувати рішення Буського районного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, по суті заявлених вимог, встановивши фактичні взаємини подружжя та інші обставини, які мають значення для справи, і покласти їх в основу рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 31 серпня 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Буського РУЮ у Львівській області, актовий запис №45, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу районний суд виходив з того, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції враховано вимоги ч.2 ст. 112 СК України при постановленні рішення про задоволення позовних вимог.

Районний суд керуючись п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» надавав строк на примирення, який не дав позитивного результату, а тому вірно зазначив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції у порушення вимог ст. 213, 214 ЦПК України не з'ясовано фактичні відносини сторін та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, є необгрунтованими та спростовуються встановленими по справі обставини.

Покликання в апеляційній скарзі про те, що районний суд в оскаржуваному рішенні не зазначив, що дійсною причиною розірвання шлюбу є подружня зрада позивача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані обставини не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так судом першої інстанції встановлено, що причинами розпаду сім'ї є різні погляди подружжя на життя, відсутність взаєморозуміння.

Окрім того в суді першої інстанції відповідачка визнала позовні вимоги щодо розлучення та просила задовольнити їх, не погоджувалася на збереження шлюбу після наданого строку на примирення.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді