У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017 року суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

23.12.2017 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся заявник із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2016 року заявнику було відмовлено у відкритті провадження, оригінал заяви разом з усіма додатками та оригіналом квитанції про сплату судового збору було повернуто заявнику.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.02.2017 року ухвала суду від 26.12.2016 року була скасована, справа направлена для продовження розгляду та передана в провадження судді Якуші Н.В. 21.02.2017 року, про що свідчить запис в контрольному журналі судових справ та інших матеріалів, переданих до розгляду судді 21.02.2017 року.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суд прийшов до наступного.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, а також дотримання позивачем (заявником) вимог, передбачених ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що подана заява не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, а саме заявник повинен надати до суду оригінал заяви, додатки, які перелічені у неї, оригінал квитанції про сплату судового збору у сумі 275 грн. 60 коп., які були йому повернуті судом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Відповідно до ч.3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком змагальності та меж судового розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог у статтях 119-120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду.

Тому, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Надати заявнику 5-денний строк, з дня отримання цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Розяснити заявнику, що в разі невиконання вимог ухвали, заява буде вважатися неподаною та повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Якуша