Ухвала

іменем україни

08 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 травня 2013 року між сторонами було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 24 823,66 грн. зі сплатою 18 % річних на суму залишку заборгованості з терміном повернення кредиту до 31 травня 2015 року. Оскільки відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання, у неї утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 22 квітня 2015 року становить 35 517,24 грн. та складається із заборгованості по тілу кредиту - 16 521,51 грн., заборгованості зі сплати відсотків - 2 987,29 грн., заборгованості по комісії - 4 626,02 грн. та штрафу - 11 382,42 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ «Акцент-Банк» просило стягнути з ОСОБА_3 вказану вище заборгованість.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ «Акцент-Банк» з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 20 700,39 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а в решті рішення апеляційного суду залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд виходив із того, що вказаний позивачем розмір кредитних коштів відповідачу не видавався. Разом з тим, відсутні підстави для стягнення штрафу за не виконання кредитних зобов'язань.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Судами встановлено, що 27 січня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3отримала кредит у розмірі 13 100 грн. на строк до 26 січня 2014 року з відсотковою ставкою 0,01 % на місяць та щомісячною комісією 262 грн.

Оскільки відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання, у неї утворилась заборгованість перед банком, а тому сторони 21 травня 2013 року уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт.

У п. 1.1.2 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 21 травня 2013 року зазначено загальну заборгованість за цим договором у розмірі 15 542,48 грн. Строк повернення коштів визначено до 31 травня 2015 року.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції не навів обґрунтованого розрахунку суми основного боргу та його складових, отже дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог в частині.

Крім цього, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та сплати неустойки (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим, відповідно до п. 2.2. генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 21 травня 2013 року заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою, а тому позичальник, за таких обставин, сплачує банку штраф у розмірі 11 382,42 грн.

Таким чином, умовами генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 21 травня 2013 року, як і нормами ЦК України, передбачено стягнення штрафу за порушення кредитних зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, відповідач, як особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести відсутність своєї вини.

Разом з тим, суд може зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив усіх доказів, які містяться у матеріалах справи, зокрема, не дослідив умов генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 21 травня 2013 року, а тому дійшов передчасного висновку про часткове задоволенні позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвалене апеляційним судом рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В.Кадєтова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська