ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5030/16-ц
Провадження № 2/210/571/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"14" лютого 2017 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Літвіненко Н.А.
при секретарі Севанян М. Б.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
Вказує, що у звязку з тим, що відповідач у вказаному домоволодінні не проживає, а нарахування комунальних платежів здійснюється згідно кількості зареєстрованих осіб, то позивач зобовязана сплачувати комунальні послуги нараховані в тому числі і на відповідача, що значно впливає на її матеріальний стан.
Зазначає, що має намір отримати право на субсидію, при цьому її розрахунок буде здійснюватись з урахуванням того, що відповідач зареєстрований та проживає у належному позивачеві будинку, що призведе до не справедливого розрахунку субсидії.
Вказує, що з відповідачем зв'язок втрачено, давно не спілкуються, самостійно відповідач не бажає знятись з реєстрації, не надаючи жодних обґрунтувань такої відмови.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не надіслав.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до довідки квартального комітету від 02.11.2016 р., виданої ОСОБА_2, в тому що вона проживає та знаходиться на реєстраційному обліку в буд. № 6 по вул.. Шиферній, м. Кривий Ріг. Її син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно зареєстрований, але не проживає з 2006 року за вказаною адресою.
Як вбачається з акту від 02.11.2016 р., посвідченого головою квартального комітету № 21 м. Кривий Ріг, ОСОБА_4, ОСОБА_3 з 2006 року фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Також дана позиція викладена у ч. 1 ст. 321 ЦК України, де сказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї. Інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки розрахунок платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, приїхати та знятись з реєстраційного обліку не бажає, перебування його на реєстраційному обліку значно збільшує суму комунальних платежів позивача.
Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у належному позивачу житловому будинку, порушує її права та законні інтереси, порушує право власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, передбачені ст. 319 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, це житлове приміщення не є його місцем проживання або місцем перебування, тому вона має бути визнана особою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до абзацу 2 п. 33 постанови пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. 71,72, ЖК України, 316-319, 321, 383, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 61, 169, 212-215, 218, 219, 224 - 226 ЦПК України, суд, -
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст.. 3, 10, 11, 12, 15, 57, 60, 118, 119, 169, 209, 212 - 218 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: Н. А. Літвіненко