Справа №751/9405/16-ц
Провадження №2/751/189/17
Рішення

Іменем України

21 лютого 2017 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

при секретарі Крохмальна Л. В.

з участю позивача, представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача, представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи органу опіки і піклування ОСОБА_5

третіх осіб - ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_8, треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - орган опіки і піклування Новозаводської у м. Чернігові районної ради, орган опіки і піклування Деснянської у м. Чернігові районної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та його малолітньої доньки ОСОБА_8, про визнання останньої такою, що втратила право користування квартирою 185 в будинку 15 по вулиці В. Чорновола в м. Чернігові. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, в якій крім нього зареєстровані: його дружина ОСОБА_6, дочка ОСОБА_7, та його онука ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_3 є його колишнім зятем, батьком малолітньої ОСОБА_8, в спірній квартирі ніколи зареєстрований не був. Зазначає, що після смерті дочки позивача - ОСОБА_9, матері ОСОБА_8, відповідач створив нову сімю і фактично з 2008 року разом зі своєю дочкою ОСОБА_10 в спрій квартирі не мешкають, за комунальні послуги не сплачують, їх речі в квартирі відсутні. Зазначає, що ОСОБА_8 фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. В добровільному порядку відповідач ОСОБА_3, який є законним представником ОСОБА_8 відмовляється зняти дитину з реєстрації. Вказує, що ніхто примусово не обмежував ОСОБА_3 та дитину у користуванні житловим приміщенням квартирою 15 в будинку 185 в м. Чернігові. Вважає, що оскільки відповідачі добровільно вибули зі спірної квартири в інше житлове приміщення, втрачають право користування житловим приміщенням з дня вибуття відповідно до ч. 2 ст. 107 Житлового Кодексу України. Уточнивши позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 відмовляється зареєструвати місце постійного проживання своєї доньки за адресою свого місця реєстрації (проживання), хоча відповідно до чинного законодавства України місцем проживання особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Оскільки неповнолітня ОСОБА_8 фактично не проживає понад шість місяців, просить визнати неповнолітню ОСОБА_8 такою, що втратила право на користування квартирою 185 по вул.. Чорновола в м. Чернігові.

Ухвалою від 29.09.2016 року залучено до розгляду справи органи опіки і піклування Новозаводської та Деснянської у м. Чернігові районної ради.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві (а.с. а.с. 1-4, 99-100).

Відповідач ОСОБА_3 та його представник позов не визнали, надали суду письмові заперечення.

Представник третьої особи - органу опіки і піклування Новозаводської в м. Чернігові районної ради заперечив проти задоволення позову. Вказав, що таким чином будуть порушені права дитини, оскільки вона буде позбавлена права на житло, а також права на приватизацію житла, яке за життя мала її мати.

Представник третьої особи - органу опіки і піклування Деснянської в м. Чернігові районної ради, подав заяву про розгляд справи без його участі та просив при розгляді справи виходити з інтересів дитини.

Треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні вказали, що дитина повинна бути зареєстрована та проживати з батьком. Дівчинка приходлила до них у гості, задишалась ночувати, проте вважають, що місце реєстрації та проживання має бути разом з батьком ОСОБА_11

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_2. У вказаній квартирі також зареєстровані: ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_6М.(дружина) та онука ОСОБА_8, що підтверджується довідкою КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради № 3499 від 13.07.2016 року (а.с.13). Сторонами не заперечується, що квартира перебуває у комунальній власності. Відповідно до ордера № 227 від 22.02.1988 року квартира № 185 за адресою вул. Войкова (на даний час ОСОБА_12) 15 надана ОСОБА_1, сім"я якого складалась із п"яти чоловік - ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_7 (а.с. 76 на звороті).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть (а.с. 11) ОСОБА_14 11. 04.2007 року померла.

У квартирі за адресою м. Чернігів. АДРЕСА_3 крім наймача ОСОБА_1 зареєстровані: ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_6М.(дружина) та онука ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради № 3499 від 13.07.2016 року (а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_8 26.02.2004 року є ОСОБА_3 і ОСОБА_14

Позивачем заявлені вимоги про визнання малолітньої ОСОБА_8 такою, що втратила право на користування житлом у зв'язку з тим, що вона фактично проживає з 2008 року зі своїм батьком за іншою адресою, проте залишається зареєстрованою в квартирі наймачем якої є позивач.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На обґрунтування позовних вимог позивачем надано докази на підтвердження факту не проживання віджповідача ОСОБА_8 за адресою реєстрації: АДРЕСА_4, а саме копії кватанцій про несплату комунальних послуг, висновки Чернігівського відділу поліції від 26.08.2016 року, 03.08.2016 року, 08.08.2016 року (а.с. 8-10), інформацію з дитячої поліклініки № 2 Чернігівської міської ради (а.с. 14) про перебування ОСОБА_15 під наглядом поліклініки № 2 з лютого 2011 року за адресою АДРЕСА_5.; відповіді на адвокатські запити з дошкільного дитячого закладу № 43, шкоди № 22, школи № 5 (а.с. 15-17).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилався на показання свідка.

Так, свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні вказала, що є сусідкою позивача і буває у гостях у ОСОБА_6, проте, їх внучка у вказаній квартирі не проживає. Не бачила її біля двох років. Дівчинка проживає з родиною батька за іншою адресою.

Приписами ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_8 фактично проживає з батьком ОСОБА_3та його сім"єю за адресою АДРЕСА_5. Згідно договору купівлі-продажу від 02.08.1977 року вказана квартира належить ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_3 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Дані про наявність у ОСОБА_3 на праві власності нерухомога майна у матеріалах справи відсутні та сторонами не підтверджені.

ОСОБА_8 є малолітньою, місце її проживання визначає батько і вона змушена проживати за місцем проживання батька, а отже фактично не користується квартирою за місцем реєстрації, а отже це не є випадком відсутності її за місцем реєстрації, без поважних причин. Позивачем не надано даних про наявність у ОСОБА_3 нерухомого майна де б могла бути зареєстрована дитина та мала право користуватись таким житлом, що відповідало б її інтересам. Крім того, дитина зареєстрована за місцем реєстрації її матері, яка померла.

З урахуванням зазначеного суд прийшов до висновку , що проживання малолітньої дитини разом із батьком поза межами житлового будинку , де зареєстрована дитина та була зареєстрована її мати , не свідчить про її свідоме залишення спірного житла і не призводить до втрати нею права користування цим житлом. Крім того, визнання її втратившою право користування житлом позбавить її вподальшому, у випадку приватизації квартири, права на набуття у власність частини квартири відповідно до закону. Таким чином, визнання ОСОБА_8, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, потягне за собою порушення прав неповнолітньої на житло.

Доводи позивача про те, що відповідач не сплачує комунальні платежі та квартплату, не може бути законною підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення. Дана обставина може бути підставою для подання до суду позову про стягнення з нього заборгованості по комунальних платежах та плати за користування житлом.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-62, 64, 208, 209, 212-215, 218, 292 ЦПК суд,

Вирішив:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про визнання малолітньої ОСОБА_8 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Цибенко