Справа № 136/477/16-ц Провадження № 22-ц/772/650/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі ПАТ КБ) "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

із зазначеним позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся в суд 24 березня 2016 року.

Зазначав, що 21.01.2013 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і відповідачем ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № б/н, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки відповідач належним чином не виконував своїх обовязків за вказаним договором щодо повернення коштів, станом на 29.02.2016 року в нього виникла заборгованість у розмірі 18 293,22 грн., з яких: 1 493,64 грн. заборгованість за кредитом; 12 252,28 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 847,30 грн. штраф (відсоткова складова), які позивач просив стягнути на його користь з відповідача, а також понесені судові витрати у розмірі 1378 грн.

Заочним рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13 травня 2016 року позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 21.01.2013 року в розмірі 2 842 грн. 82 коп., з них: 1 493,64 грн. - заборгованість за кредитом, 1 349,18 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" судові витрати у вигляді судового збору в сумі 214, 15 грн.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю.

В судовому засіданні представника позивача ОСОБА_7 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином, про що є відповідна розписка про отримання судової повістки, а тому, відповідно до вимог частини 2 статті 305 ЦПК України, розгляд справи колегія судді вирішила проводити без його присутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до правил статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим через наступне.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 21.01.2013 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і ОСОБА_6 було укладено договір № б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з заявою ОСОБА_6 від 21.01.2013 року (а.с. 5 на звороті) вбачається, що вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Встановлено, що Банк свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку, розрахунком заборгованості та не заперечується сторонами (а.с. 46-48).

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем (а.с. 4), процентна ставка за користування кредитом була змінена, в порядку визначеному Умовами та Правилами банківського обслуговування, а саме: 01.09.2014 року до 34,8 %, а 01.04.2015 року до 43,20 %.

Разом з тим встановлено, що відповідач ОСОБА_6 припинив виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим, станом на 29.02.2016 року у нього виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" становить 18 293,22 грн., з них: 1 493,64 грн. заборгованість за кредитом; 12 252,28 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 847,30 грн. штраф (відсоткова складова).

Задовольняючи позов частково та стягуючи частково розмір нарахованих процентів за користування кредитом у сумі 1349,18 грн., та відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд виходив із того, як це вбачається із змісту рішення, що процентна ставка за користування кредитом була змінена позивачем в порядку Умов та Правил банківського обслуговування, а саме з 1.09.2014 року до 34,8 %, а з 1.04.2015 року 43,20 % незаконно, оскільки вказані Умови та правила не є складовою частиною укладеного кредитного договору, зміну процентної ставки було проведено в односторонньому порядку, що суперечить Закону України від 12.12.2008 року №661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", а тому сума відсотків підлягає перерахуванню за відсотковою ставкою встановленою при підписанні договору (30%). Також суд виходив із того, що оскільки нарахування пені та штрафів передбачено Умовами та Правилами банківського обслуговування, які не підписані відповідачем позичальником, то відповідно до положення статті 547 ЦК України цей правочин є нікчемним та у стягненні пені та штрафів слід відмовити.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов до таких висновків через їх невідповідність обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права при вирішенні вказаних вимог.

Щодо розміру заборгованості по сумі кредиту, то колегією суддів встановлено, що розмір боргу ОСОБА_6 за кредитом позивачем визначено правильно і він підлягає стягненню саме у заявленій позивачем сумі 1493,64 грн. Сторони у справі цю суму не оспорюють.

Разом із тим, не можна погодитись висновком суду про те, що збільшення відсоткової ставки банком є незаконним. Колегія суддів при цьому виходить із наступного.

Справа за цим позовом вже переглядалась касаційною інстанцією та за наслідками розгляду постановлено ухвалу про скасування рішення Апеляційного суду Вінницької області від 11 серпня 2016 року, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з висновками та мотивами скасування рішення суду апеляційної інстанції у цій справі, в частині вимог щодо стягнення процентів та часткової відмови у їх стягненні судом першої інстанції, рішення суду в цій частині вимог ухвалено з порушенням норм матеріального права, суд дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині зазначених позовних вимог. При цьому суд касаційної інстанції зазначив наступне.

Відповідно до частини 638 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

У частині 1 статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг сторони дійшли згоди, що банк має право змінювати тарифи. При цьому банк повинен проінформувати клієнта про настання відповідних подій або у письмовій формі, або за допомогою встановлених засобів електронного звязку банка та клієнта (система клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, SMS повідомлення тощо).

У пункті 2.1.1.12.6.3. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено , що проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та /або овердрафтом нараховуються на дату їх сплати, передбачену пунктами 2.1.1.12.4., 2.1.1.12.5. при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту та/або овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня коли кредит та /або овердрафт починає бути простроченим.

Відповідно до частини 4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Колегія суддів виконуючи вимоги цього положення процесуального права, а також зважаючи на те, що хоч відповідач і не підписував Умов та Правил надання банківських послуг особисто при підписанні ним кредитного договору, проте він погодився із ними та окремими положеннями про можливість зміни тарифів банком, оскільки банком йому направлялись відповідні SMS повідомлення щодо зміни відсоткової ставки у звязку з порушенням зобов'язання.

Колегія суддів ураховує при цьому той факт, що згідно з підписаною заявою ОСОБА_6 від 21.01.2013 року, вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання Банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с.5).

Отже проценти за користування кредитними коштами підлягають стягненню з урахуванням збільшених процентів, а саме у сумі 12252,28 грн., тобто відповідно до заявлених вимог позивача.

Згідно із вимогами статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Щодо заборгованості за пенею та комісією у сумі 3200 грн., такий розмір відповідає укладеному договору та розрахований правильно за умовами Тарифів по картам «Універсальна», Універсальна «Контракт» і «Універсальна ГОЛД», які погоджені при підписанні кредитного договору у розділі про ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПРИВАТБАНКУ, де позичальник підписався під зобовязаннями, зокрема зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання Банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Отже штрафні санкції за просрочку кредита (неналежне виконання умов договору), встановлені у вигляді пені та штрафу та зазначені у розділі «Тарифи по картам» як «Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ***» (а.с.49) та підлягають стягненню з відповідача .

Вказані пеня та комісія у сумі 3200 грн. відповідачем не оспорюються.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статей 526, 530, 610, частина 1 статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Отже вказані пеня та комісія у сумі 3200 грн. підлягають стягненню з відповідача в силу вимог договору та закону.

Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 847,30 грн. (процентна складова), то такі вимоги колегія суддів вважає безпідставними через наступне.

Відповідно до положення статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Виходячи із цього положення не може бути стягнутий вказаний штраф, оскільки це буде юридичною відповідальністю одного виду за одне й те саме правопорушення, ураховуючи, що з відповідача судом вже стягується 3200 грн. пені та комісії.

З тих же міркувань судом касаційної інстанції було скасовано рішення суду в цій частині, а справа направлена на новий розгляд.

В ухвалі суду касаційної інстанції від 25 січня 2017 року зазначено, що оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосовування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Колегія суддів при новому розгляді справи, ураховує висновки і мотиви суду касаційної інстанції з яких скасовано попереднє рішення суду у цій справі та приходить до висновку, що вимоги про стягнення штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 847,30 грн. (процентна складова), є безпідставними та суперечать вимогам закону, а тому у цій частині вимог у позові слід відмовити.

Відповідно до правил пунктів 3 та 4 частини 1 статті 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинами справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Отже, оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Слід стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 16945 грн. 92 коп. за кредитним договором № б/н від 21.01.2013 року яка складається з наступного : 1493 грн. 64 коп. заборгованість за кредитом; 12252 грн. 28 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 грн. заборгованість за пенею та комісією.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, як таких, що заявлені безпідставно.

Відповідно до частини 1 та частини 5 статті 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позовної заяви сплачено 1378 грн. (а.с.1). За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено 1515 грн. 80 коп. (а.с.79). За подачу касаційної скарги позивачем сплачено 1653 грн. 60 коп. (а.с.105). Всього позивачем сплачено судового збору 4547 грн. 40 коп., який слід розподілити пропорційно задоволеним вимогам. Стягненню підлягають судові витрати у розмірі 4212 грн. 48 коп. (розрахунок 4547 грн. 40 коп. х 16945 грн. 92 коп.: 18293 грн. 22 коп.).

Отже слід стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" () понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 4212 грн. 48 коп. пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 10, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 травня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 16945 грн. 92 коп. за кредитним договором № б/н від 21.01.2013 року яка складається з наступного : 1493 грн. 64 коп. заборгованість за кредитом; 12252 грн. 28 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 грн. заборгованість за пенею та комісією.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" () понесені судові витрати за судовий збір у розмірі 4212 грн. 48 коп. пропорційно задоволеним вимогам.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук