Справа №613/839/15-ц Провадження № 2/613/4/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року. Богодухівський районний суд Харківської області у складі : головуючого судді Уварової Ю.В.

за участю секретаря Христенко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_1 ПриватБанк звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у сумі 492102 грн. 65 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20.12.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір №DN81AR55770127, згідно з яким позивач зобовязався надати відповідачеві кредит у розмірі 92434.35 грн. на термін до 19.12.2014 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами відповідно до умов договору.

Відповідач свої обовязки за договором не виконує, в звязку з чим станом на 26.05.2015 року має перед банком заборгованість, розмір якої складає 492102 грн. 65 коп.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням справу розглядати за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення на позов, в яких зазначає, що виконання зобовязань було також забезпечено укладенням договору поруки з ТОВ Верус» та укладенням договору застави, предметом якого був автомобіль НОМЕР_1. В 2010 році позивач звернувся до Дзержинського районного суду з позовом до ОСОБА_2 і рішенням від 07.06.2011 року вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені та було звернено стягнення на предмет застави зазначений автомобіль, в рахунок погашення заборгованості за кредитом в сумі 164192.66 грн.

В п.5.1 кредитного договору зазначено, що він діє до повного виконання сторонами своїх обовязків. Враховуючи, що після ухвалення рішення суду він повернув автомобіль, відповідач вважає, що він задовольнив вимоги кредитора та виконав зобовязання в повному обсязі.

Крім того, в своїх письмових ОСОБА_2 зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, так як з моменту ухвалення рішення Дзержинським районним судом до моменту звернення позивача з даним позовом минуло більше трьох років, при тому, що для стягнення неустойки взагалі встановлено скорочений строк позовної давності.

В додаткових письмових поясненнях відповідач наголошує, що умовами кредитного договору встановлені як строк його дії до повного погашення заборгованості з кінцевим строком повернення кредиту 19.12.2014 року, так і строки виконання зобовязань щомісячні платежі частинами з 20 по 24 число кожного місяця. При цьому строк дії договору і термін виконання зобовязання є різними поняттями і за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання і повязується з певними моментами /фактами/, які свідчать про порушення права особи. Таким чином, виходячи з умов кредитного договору, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а початок строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, у звязку з чим, враховуючи пропуск позивачем позовної давності, просив відмовити у задоволенні позову.

У звязку з надходженням заперечень, позивачем подані письмові пояснення, з яких вбачається, що відповідач не надавав своєчасно банку кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, тобто не виконував зобовязання за договором, у звязку з чим банк і був вимушений звернутись до суду з позовом до боржника про звернення стягнення на предмет застави. Однак відповідно до розяснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК. Таким чином позивач вважає, що рішення Дзержинського районного суду від 07.06.2011 року не позбавляє банк права на отримання сум, нарахованих після ухвалення зазначеного рішення.

Щодо посилання позивача на необхідність застосування строків позовної давності, то в своїх додаткових письмових поясненнях позивач зазначає, що відповідно до ст.261 ЦК, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, відповідно до ст.253 ЦК, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати абр настання події, з якою повязано його початок. Датою спливу строку виконання зобовязання за кредитним договором з відповідачем є 19.12.2014 року, тобто строки позовної давності Банком не пропущені, так як позивач звернувся з позовом 10.06.2015 року, тобто в межах загального трьохрічного строку позовної давності. Щодо застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені, то враховуючи, що порушення зобовязання триває і відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, підстави для застосування спеціальної позовної давності на думку позивача також відсутні.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

20.12.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №DN81AR55770127, відповідно до п.7.1 якого ОСОБА_1 зобовязався надати позичальникові кредитні кошти /на термін до 19.12.2014 року включно/ у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 123777.20 грн. з яких: 81410.00 грн. на придбання автомобіля, 34.00 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень, 4477.55 грн. на сплату платежів за договором страхування, 6512.80 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, що в цілому складає 92434.35 грн., а також 31342.85 грн. на сплату страхових платежів у випадках, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 кредитного договору /а.с.7-9/.

Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши ОСОБА_2 кошти у розмірі, передбаченому договором, що не заперечувалось сторонами, а відповідач свої вимоги належним чином не виконував, у звязку з чим позивач звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2, ТОВ УФА «Верус» - з вимогою про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором у розмірі 164392.66 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду від 07.06.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені в повному обсязі та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DN81AR55770127 від 20.12.2007 року у розмірі 164392.66 грн. /з урахуванням прострочених платежів, повної суми всього залишку кредиту, а також процентів за користування кредитом та штрафних санкцій/ було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль Chevrolet Lacetti, номерний знак: АХ5387ВЕ шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» /а.с.27-28/.

З виписки по особовому рахунку та меморіальних ордерів /а.с.90-93, 96-97, 101-105/ вбачається, що внаслідок реалізації заставного майна була погашена частина заборгованості за кредитним договором №DN81AR55770127, а саме: 27.11.2013 року 30380.16 грн. надішли в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та 30380.15 грн. надішли в рахунок погашення штрафу. Виходячи з загальної суми заборгованості за кредитним договором, яка була встановлена рішенням Дзержинського районного суду, надходження коштів від реалізації заставного майна в повній мірі не забезпечило виконання зобовязання, тому твердження відповідача, що повернувши банку автомобіль після рішення суду про звернення стягнення на нього, він виконав зобовязання в повному обсязі, є необґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки /штрафу, пені/ застосовується спеціальна позовна давність в один рік /п.1 ч.2 ст.258 ЦК України/

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З наданих суду розрахунку заборгованості /а.с.4-6/ та додаткового розрахунку заборгованості з урахуванням сум за 2014 рік /а.с.140-143/ вбачається, що заборгованість відповідача за тілом, процентами та пенею розрахована позивачем за період з 2007 року і складає в цілому на день звернення з даним позовом 492102.65 грн., однак суд зауважує наступне.

Позивач відповідно до умов кредитного договору та положень ст. 1050 ЦК України, у зв`язку з порушенням позичальником умов договору щодо щомісячного погашення кредиту, скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї суми кредиту, звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом про звернення стягнення на предмет застави, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, посилання представника позивача /в додаткових поясненнях на а.с.130-132/ на те, що датою спливу зобовязання є 19.12.2014 року є безпідставним, тому суд вважає за необхідне відмовити позивачеві в задоволенні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу, яка залишилась після надходження коштів від реалізації заставного майна у звязку з пропуском строку позовної давності.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за процентами та комісією за користування кредитом та пені, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в повному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-249цс15.

Тобто, виходячи з системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1048 ЦК України, приведеної вище правової позиції та змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора /в даному випадку шляхом звернення стягнення на предмет застави/, яке не виконане боржником, /або виконане не в повному обсязі/ не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи дату звернення з позовом 17.06.2015 року, наявність клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, положення ст.ст.257, 257 ЦК України, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню:

- проценти за користування кредитом за період з 17.06.2012 року по 17.06.2015 року, що складає: 60675.56 грн. /розмір процентів станом на червень 2015 року згідно з уточненим розрахунком/ мінус 49482.96 /розмір процентів станом на 20.06.2012 року згідно з уточненим розрахунком/, що дорівнює 11192.60 грн.

- комісія за період з 17.06.2012 року по 17.06.2015 року, що складає: 27730.20 грн. /розмір комісії станом на червень 2015 року згідно з уточненим розрахунком/ мінус 19873.31 грн. /розмір комісії станом на 20.06.2012 року згідно з уточненим розрахунком/, що дорівнює 7856.89 грн.

- пеня за період з 17.06.2014 року по 17.06.2015 року. При цьому слід зазначити, що уточнений розрахунок містить відомості щодо нарахування пені у 2014 -2015 роках помісячно, тому визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню, суд враховує розмір нарахованої пені за період з 30.05.2014 року по 31.05.2015 року, що складає: 343263.36 грн. /розмір пені станом на 31.05.2015 року згідно з уточненим розрахунком/ мінус 260933.09 грн. / розмір пені станом на 30.05.2014 року згідно з уточненим розрахунком/, що дорівнює 82330.27 грн.

Крім того, відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 767.34 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 ПриватБанк задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Банку ПриватБанк ( р/р 3111, МФО № 305299, ідентифікаційний код за ) заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 11192 /одинадцять тисяч сто девяносто дві/ грн. 60 коп., комісію за користування кредитом в сумі 7856 /сім тисяч вісімсот пятдесят шість/ грн. 89 коп. та пеню в сумі 82330 /вісімдесят дві тисячі триста тридцять/ грн. 27 коп., судовий збір в сумі 767 /сімсот шістдесят сім/ грн. 34 коп., а всього 102147 /сто дві тисячі сто сорок сім/ грн. 10 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: