пр.№ 2/464/88/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2017 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „УКРФІНРЕСУРС до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач ОСОБА_5 «Факторингова компанія «УКРФІНРЕСУРС» первинно звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором №К14-9408 про відкриття та обслуговування карткового рахунку «Platinum Card» від 13 березня 2007 року в розмірі 41635,46 грн. Позов мотивовано тим, що 13 березня 2007 року між ОСОБА_5 «УніКредит Банк» та ОСОБА_6 укладено договір №К14-9408 про відкриття та обслуговування карткового рахунку «Platinum Card» зі сплатою за користування кредитом 24% річних. Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, ОСОБА_6, в свою чергу, належним чином не виконав свої зобовязання за вказаним договором, у звязку з чим станом на 10 листопада 2014 року виникла заборгованість в сумі 41635, 46 грн., з яких: тіло кредиту 35985,51 грн.; 3% річних 1000,01 грн., інфляційні втрати 4649,94 грн. 18 листопада 2013 року укладено договір факторингу між ПАТ «УніКредит Банк», правонаступником ОСОБА_5 «УніКредит Банк», та ОСОБА_5 «Факторингова компанія «УКРФІНРЕСУРС», відповідно до умов якого ПАТ «УніКредит Банк» відступило право вимоги, в тому числі до ОСОБА_6 щодо заборгованості за договором №К14-9408, у звязку з чим вказаний розмір заборгованості необхідно стягнути на користь ОСОБА_5 «Факторингова компанія «УКРФІНРЕСУРС».

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та письмових пояснень. Додатково вказала, що про наявність спадкоємців позивач довідався з відповіді Новояворівської державної нотаріальної контори від 27 травня 2016 року, отриманої у червні 2016 року. 9 серпня 2016 року було подано клопотання про залучення до участі в справі спадкоємців ОСОБА_6, що свідчить про своєчасність здійснення права звернення до спадкоємців кредитора. Крім цього, зазначила, що спадкоємці згідно з вимогами п. 1 ст. 1281 ЦК України мали б повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, однак, цього не зробили. Також, вказала, що ОСОБА_6 належним чином повідомлявся про відступлення прав вимоги до ОСОБА_5 «Факторингова компанія «УКРФІНРЕСУРС», останньому було скеровано вимогу про сплату заборгованості. Просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала з підстав, що викладені у письмових запереченнях проти позову та додаткових поясненнях. Наполягала на пропущенні позивачем строків, передбачених ст. 1281 ЦК України, на предявлення до відповідачів права вимоги за кредитним договором. Вказала, що про відкриття спадщини позивач дізнався 28 грудня 2015 року, відтак, для реалізації свого права вимоги повинен був до 28 червня 2016 року звернутися з претензіями до спадкоємців боржника. 27 травня 2016 року нотаріальна контора надала суду відомості про спадкоємців, що дозволяло позивачу вчинити дії, передбачені ст. 1281 ЦК України, у межах встановлених строків. Проте, клопотання про залучення правонаступників ОСОБА_6 позивачем заявлено лише 9 серпня 2016 року. Разом з тим, вказала, що таке клопотання не може ототожнюватись з предявленням претензій спадкоємцям. Просила суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 березня 2007 року між ОСОБА_5 «УніКредит Банк» та ОСОБА_6 укладено договір №К14-9408 про відкриття та обслуговування карткового рахунку «Platinum Card», відповідно до умов якого банк відкрив ОСОБА_6 картковий рахунок та надав овердрафт (кредит) з лімітом 33926,88 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних (Т. 1 а.с. 7-8).

ОСОБА_5 «УніКредит Банк» свої зобовязання за договором виконало у повному обсязі, надало ОСОБА_6 кредитні кошти (овердрафт) у встановленому договором розмірі, останній такими користувався, що підтверджується випискою з особового рахунку за період з 13.03.2007 до 02.12.2013 (Т.1 а.с. 30-38).

Встановлено, що 18 листопада 2013 року між ПАТ «УніКредит Банк», правонаступником ОСОБА_5 «УніКредит Банк», та ОСОБА_5 «ФК «Фонд боргових зобовязань» укладено договір факторингу №2235, відповідно до умов якого ПАТ «УніКредит Банк» відступило своє право вимоги, в тому числі до ОСОБА_6 щодо заборгованості, яка виникла за договором №К14-9408 про відкриття та обслуговування карткового рахунку «Platinum Card» від 13 березня 2007 року, ОСОБА_5 «ФК «Фонд боргових зобовязань» (Т.1 а.с. 13-17).

На виконання умов п. 4.3 вищевказаного договору клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги до боржників, згідно із Реєстром боржників до зазначеного договору, що підтверджується актом прийому-передачі прав вимоги до боржників згідно з договором факторингу №2235 від 18 листопада 2013 року (Т.2 а.с. 6-8).

В той же день, між новим кредитором ОСОБА_5 «ФК «Фонд боргових зобовязань» та ОСОБА_5 «ФК «УКРФІНРЕСУРС» укладено договір факторингу №18/11, відповідно до умов якого право вимоги, у тому числі до ОСОБА_6 за спірним договором, перейшло до ОСОБА_5 «ФК «УКРФІНРЕСУРС» (Т. 1 а.с. 20-23). Позивачем виконано умови вказаного договору факторингу, що підтверджується актом прийому-передачі прав вимоги до боржників згідно з договором факторингу №18/11 від 18 листопада 2013 року, платіжним дорученням №3 від 18 листопада 2013 року, а також випискою по особовому рахунку за період з 1 листопада 2013 року до 21 листопада 2013 року (Т.2 а.с. 2-4, 9, 10-11).

Як видно з витягів з договорів факторингу №2235 та №18/11 від 18 листопада 2013 року, заборгованість ОСОБА_6 за договором №К14-9408 від 13 березня 2007 року, станом на 18 листопада 2013 року становила 35985,51 грн. (Т.1 а.с. 28, 29).

Таким чином, позивач набув право вимоги до ОСОБА_6 за вищевказаним кредитним договором.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Крім цього, згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як видно з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань, заборгованість станом на 10 листопада 2014 року за кредитним договором становить 41635,46 грн., з яких: тіло кредиту 35985,51 грн.; 3 % річних 1000,01 грн., а також інфляційні втрати 4649,94 грн. (Т. 1 а.с. 3).

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_6 помер 5 серпня 2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 13 жовтня 2015 року №8, а також витягом зі Спадкового реєстру від 5 листопада 2015 року (а.с. Т.1 а.с. 115-116, 127), у звязку з чим, ухвалою суду від 22 грудня 2015 року провадження у справі зупинено до залучення до участі в справі правонаступників.

На запит суду Новояворівською державною нотаріальною конторою надано відповідь про те, що після смерті ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вказане також підтверджується матеріалами спадкової справи №325/2015 (Т.1 а.с. 153, 179-194).

Ухвалою суду від 9 серпня 2016 року, що занесена до журналу судового засідання, до участі в справі залучено правонаступників ОСОБА_6 ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Оскільки зі смертю боржника зобовязання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Проте, враховуючи те, що позивач первинно звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором до боржника, у ході розгляду справи зясувалось, що такий помер, відтак, строки, визначені ст. 1281 ЦК України, які стосуються предявлення кредитором своїх вимог до безпосередньо спадкоємців, які прийняли спадщину, у даному випадку не застосовуються.

Таким чином, доводи представника відповідачів щодо пропущення позивачем вказаних строків є безпідставними та не спростовують вищенаведених висновків суду.

Враховуючи те, що позивач своєчасно та в установленому законом порядку звернувся до боржника з вимогою про стягнення заборгованості за договором №К14-9408 від 13 березня 2007 року, відтак, не позбавлений права вимоги до спадкоємців боржника, які залучені до розгляду справи після смерті спадкодавця, у звязку з чим з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 41635,46 грн., а саме, по 20817,73 грн. з кожного з відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, відтак, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 416 грн. підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі, а саме по 208 грн. з кожного з відповідачів.

На підставі статей 610, 611, 265, 1049, 1050, 1054, 1216, 1281, 1282 ЦК України та керуючись статтями 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „УКРФІНРЕСУРС заборгованість у розмірі 20817,73 грн., витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 208 грн., а всього 21025 (двадцять одну тисячу двадцять п'ять) гривень 73 (сімдесят три) копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „УКРФІНРЕСУРС заборгованість у розмірі 20817,73 грн., витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 208 грн., а всього 21025 (двадцять одну тисячу двадцять п'ять) гривень 73 (сімдесят три) копійки.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.