Справа № 201/2754/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанській Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність та дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, заінтересована особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Осельського Є.С. в період з 01 листопада по 22 грудня 2016 року, скасування постанови від 22 грудня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві як таку, що протирічить законодавству України, зобовязання головного державного виконавця Осельського Є.С. здійснити виконавчі дії по виконанню рішення суду у відповідності з вимогами законодавства України.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що при виконанні виконавчого провадження №52387433 щодо стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 320 000 доларів США та 36 710 доларів США головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 22 грудня 2016 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого документу. Постанова мотивована тим, що 19 грудня 2016 року державний виконавець отримав відомості про те, що в ПАТ КБ «Приватбанк» введено тимчасову адміністрацію, що є обовязковою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, головний державний виконавець понад двох місяців з дня відмови судом у відстрочці виконання відповідного судового рішення, не відновив виконавче провадження №52387433, яке було зупинене саме з причин надходження заяви від ПАТ КБ «Приватбанк» про відстрочку виконання судового рішення. Крім того, заявник зазначає, що ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» не регулюють підстави та порядок повернення виконавчого документу стягувачу. У звязку із зазначеним ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою та просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні як у безпідставній.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в судовому засіданні, дослідивши та перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1, суд вважає дану скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 384 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби не пізніше наступного дня після прийняття її судом.

За приписами ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що постановою від 28 вересня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження № 52387433 з виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 16 вересня 2016 року по цивільній справі № 201/2754/15-ц щодо стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 320 000 доларів США та 36 710 доларів США.

Постановою від 04 жовтня 2016 року виконавче провадження № 52387433 було зупинене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» (звернення виконавця до суду із заявою про розяснення, відстрочку рішення).

Виконавче провадження № 52387433 було відновлено постановою від 22 грудня 2016 року та постановою від 22 грудня 2016 року виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 16 вересня 2016 року щодо стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 320 000 доларів США та 36 710 доларів США, був повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про повернення стягувачу виконавчого листа мотивована отриманням відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо запровадження 19 грудня 2016 року в ПАТ КБ «Приватбанк» тимчасової адміністрації.

Згідно з положеннями п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на день постановлення оскаржуваної постанови від 22 грудня 2016 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

На питання головуючого Осельський Є.С. пояснив суду, що на адресу відділу надходила копія ухвали суду, яка не набрала законної сили, про відмову у відстроченні виконання рішення суду, на підставі якого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 16 вересня 2016 року був виданий виконавчий лист щодо стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 320 000 доларів США та 36 710 доларів США; відомостей щодо набрання законної сили даним судовим рішення до державного виконавця не надходило.

Представник заявника в судовому засіданні на питання головуючого пояснила суду, що ухвалу суду про відмову у відстроченні виконання рішення суду, яка вступила в законну силу, до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ні заявником ні його представником не направлялась, питанням щодо отримання органами державної виконавчої служби ухвали суду, що вступила в законну силу, не цікавились.

Так, згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/2754/15-ц підлягала апеляційному оскарженню та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року була залишена без змін. Матеріали цивільної справи № 201/2754/15-ц були повернуті на адресу суду першої інстанції 23 грудня 2016 року та на запит Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 10 січня 2017 року справа направлена на адресу суду касаційної інстанції.

Таким чином, в ході судового розгляду даної скарги не знайшли підтвердження посилання заявника на те, що оскаржувана постанова від 22 грудня 2016 року про повернення стягувачу виконавчого листа протирічить законодавству України, оскільки постанова була винесена на підставі статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження», яка в редакції Закону чинній на день її винесення регулює питання щодо повернення виконавчого документу.

Твердження заявника про бездіяльність державного виконавця в період з 01 листопада 2016 року по 22 грудня 2016 року спростовуються відомостями, що містяться в АСДС «Д-3».

Щодо вимоги скарги про зобовязання головного державного виконавця Осельського Є.С. здійснити виконавчі дії по виконанню рішення суду у відповідності з вимогами законодавства України, суд не знаходить правових підстав її задоволення, оскільки заявник не зазначає які саме дії має вчинити державний виконавець та згідно з якими саме вимогами законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність скарги, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити в її задоволенні в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-210, 387, 388 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, заінтересована особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя С.О. Демидова