АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2409/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ВинокуроваО.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Винокурова Олександра Вікторовича, який на підставі довіреності діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський іпотечний центр», на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року про забезпечення позову ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський іпотечний центр», треті особи ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року заяву представника позивача задоволено: забезпечено позов ОСОБА_5 шляхом накладення арешту на не житлове приміщення загальною площею 190,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ТОВ «Київський іпотечний центр».

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також що вказане нежитлове приміщення є предметом спору у даній справі.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній доводів та просив її задовольнити. Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін. Інші особи у судове засідання апеляційного не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас60,64), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу.

Предметом спору, за вирішенням якого до суду звернулася позивач, є витребування майна з чужого незаконного володіння, - тобто, майновий спір.

Забезпечення позову - це вжиття заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Їх вжиття гарантує реалізацію позовних вимог у разі їх задоволення і саме по собі не може порушувати права відповідача, оскільки носить тимчасовий характер.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Враховуючи предмет спору, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, яке позивач просить витребувати з чужого володіння.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача висновку суду першої інстанції не спростовують і на його правильність не впливають, оскільки суд діяв у межах заявлених вимог та наклав арешт саме на те майно, що є предметом спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції не було законних підстав для накладення арешту на не житлове приміщення та що таке забезпечення позову перешкоджає господарській діяльності юридичної особи, не ґрунтуються на вимогах закону, адже відповідно до ст. 151 ЦПК України у заява про забезпечення позову містить відомості, необхідні для забезпечення позову та виконання ухвали суду. Разом з тим, накладення арешту на майно не позбавляє можливості відповідача користуватися вказаним майном до вирішення справи по суті, адже дане обмеження стосується лише права розпоряджатися спірним майном.

За таких обставин ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Передбачених ст. 312 ЦПК України підстав для її скасування немає. За наявності передбачених ст. 154 ЦПК України підстав суд який розглядає справу за заявою сторони може вирішити питання про заміну одного способу забезпечення позову іншим або скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Винокурова Олександра Вікторовича, який на підставі довіреності діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський іпотечний центр», відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна