ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 квітня 2010 року відповідач стала клієнтом банку, отримавши кредитну картку «Універсальна». 11 квітня 2014 року ОСОБА_3 було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Голд», відповідно до тарифів якої відповідач отримала кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши заяву про видачу вказаної картки відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. Позивач зазначив, що під час укладення зазначеного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. п. 1.1.2.7, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами кошті у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; при порушенні строків платежів за кожним із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, станом на 31 жовтня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 22 247 грн 92 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 12 778 грн 42 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 7 033 грн 88 коп., заборгованості за пенею та комісією - 900 грн, а також штрафів: 500 грн (фіксована частина) та 1 035 грн 62 коп. (процентна складова). Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути зазначену заборгованість на свою користь з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року, позов задоволено. Стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 22 247 грн 92 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 14 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н про надання останній кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна».

11 квітня року ОСОБА_3 було переоформлено кредитну картку «Універсальна» на кредитну картку «Універсальна Gold» НОМЕР_1 строком дії до січня 2018 року, відповідно до тарифів якої ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1 000 грн зі сплатою за користування кредитом 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Факт отримання зазначеної картки було зафіксовано фотографуванням (а. с. 135-137).

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, а підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

За випискою з рахунка по картці «Універсальна» № НОМЕР_1 станом на 31 серпня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 38 994 грн. 55 коп., з яких 27 324 грн. 63 коп. - заборгованість за кредитом, 9 136 грн. 85 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 200 грн - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 1 833 грн 07 коп. - штраф (процентна складова) (а. с. 4, 5).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 порушила умови договору про надання банківських послуг (про отримання позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку) та допустила заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора.

Апеляційний суд погодився із такими висновками та залишив рішення суду першої інстанції без змін. Суд також відхилив заперечення відповідача про те, що вона не знімала кошти з картки у зазначеному банком розмірі та не має жодного відношення до отримання кредиту «оплата частинами», оскільки відповідачем не надано доказів підтвердження обставин, які безспірно доводять, що кредитну картку втрачено або незаконно використано її, ПІН-код або іншу інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Проте погодитися з висновками судів попередніх інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначала, що заборгованість за спірним кредитним договором в неї відсутня, оскільки вона не користувалася послугами кредиту «оплата частинами» та не знімала кошти зі своєї кредитної картки, при цьому відповідач заявляла клопотання про витребування у ПАТ КБ «ПриватБанк» матеріалів кредитної справи та матеріалів службового розслідування, проведеного службою безпеки банку, за її заявою про зняття коштів невідомою особою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року зазначене клопотання було задоволено.

Однак усупереч вищевказаним нормам процесуального права суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема, не звернув уваги на те, що на час ухвалення рішення суду банк не виконав вимоги ухвали щодо надання доказів, й відповідно не спростував посилання відповідача на те, що відсутні відомості щодо фінансових операцій за її картковим рахунком за 27 листопада 2014 року, а саме: щодо часу проведення фінансової операції та місця її проведення із вказівкою назви та адреси торгівельної організації.

Також судом не спростовано доводи відповідача про те, що покупка товару (оплата частинами) була здійснена у м. Дніпропетровську через 10 хвилин після того, як вона здійснила операцію поповнення своєї картки у м. Запоріжжя, що виключає можливість вчинення вказаної дії саме нею.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, безпідставно не взяв до уваги та не перевірив в достатньому обсязі доводів апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій на порушення ст. ст. 10, 60, 212-214, 315 ЦПК України вищевказаних положень закону не врахували, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи належним чином не встановили, зокрема, чи зчитувалась магнітна смуга та вводився ПІН-код під час проведення операції зі зняття спірних грошових коштів із карткового рахунку позичальника; чи повідомляла користувач невідкладно про платіжні операції, що нею не виконувалися або які були виконані некоректно; чи сприяла користувач своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За відсутності обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суди дійшли передчасного висновку про наявність вини позивача у перерахуванні спірних грошових коштів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ураховуючи викладене, оскільки фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, тому в силу ст. 338 ЦПК Українипідлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик