АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2097/17 Справа № 175/2986/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа: Волоська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення огорожі, відшкодування збитків та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області від 27.12.2016р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення огорожі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Згідно договорів купівлі-продажу від 17.12.2013р. ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 житловий будинок зі спорудами та земельну ділянку за адресою: Дніпропетровська область, с.Волоське, вул.Тополина, буд.3, кадастровий номер :01:037:0003, площею 0,1652 га, та розташований на цій земельній ділянці будинок, загальною площею 390, 1 кв.м., житловою площею 141,7 кв.м. Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку зареєстровано 17.12.2013р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.17-20 т.1). Первинним власником на підставі державного акту від 08.10.1998р. земельної ділянки площею 0,1652 га була ОСОБА_5 (а.с.8,9,11). Між тим, за рішенням виконкому Волоської сільської ради від 19.08.1998р. ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування будинку земельну ділянку за адресою: Дніпропетровська область, с.Волоське, вул.Тополина, буд.3, передано площею 0,12 га (а.с.10 т.1).

Первинним та нинішнім власником суміжної земельної ділянки за адресою: с.Волоське, вул.Тополина, буд.4 є ОСОБА_3 Рішенням виконкому Волоської сільської ради від 19.08.1991р. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування будинку передано у приватну власність за вказаною адресою земельну ділянку площею 0,12 га (а.с.104 т.1). 03.09.1998р. ОСОБА_3 видано державний акт про право приватної власності на земельну ділянку за адресою: с.Волоське, вул.Тополина, буд.4 площею 0,1435 га (а.с.139 т.1).

ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом про знесення ОСОБА_3 огорожі на площі 0,0064га, посилаючись на те, що останній перемістив межі своєї земельної ділянки, самовільно звівши огорожу на її земельній ділянці зменшивши площу останньої.

Відповідно до висновку № 1564-16 судової земельно-технічної експертизи площа земельної ділянки, що розташована за адресою вул.Тополина, буд.3 (ОСОБА_2В.) складає 0,1588га, що на 0,0064га менше розміру, зазначеного у її державному акті. Площа земельної ділянки, що розташована за адресою вул.Тополина, буд.4 (ОСОБА_3А.) складає 0,1424 га, що на 0,0011 га менше розміру, зазначеного у його державному акті від 03.09.1998р. При цьому фактична конфігурація межі між суміжними ділянками є прямою лінією та відповідає державному акту ОСОБА_3 Площа земельної ділянки (ОСОБА_2В.) 0,0064га фактично зайнята ОСОБА_3 внаслідок того, що у період приватизації вказаної земельної ділянки буд.3 первинним власником - ОСОБА_5 08.10.1998р. допущена технічна помилка при виготовленні документації із землеустрою та відбулось накладання цієї земельної ділянку на раніше приватизовану земельну ділянку буд.4 (ОСОБА_3А.) шляхом зміни конфігурації межі ділянки №3 з прямої лінії на ламану лінію. Експертизою встановлено, що як земельна ділянка буд.3 (ОСОБА_3А.) частково перетинає межу земельної ділянки буд.4 (ОСОБА_2В.), так і земельна ділянка буд.4 (ОСОБА_2В.) частково перетинає межу земельної ділянки буд.3 (ОСОБА_3А.), а тому усунення наслідків технічної помилки можливо без формування нових земельних ділянок при встановленні (відновленні) межі земельної ділянки за згодою сторін (а.с.71,174-184,209 т.1).

Відповідно до ч.2, 3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права лише у разі його порушення.

Враховуючи встановлені обставини, які свідчать про відсутність порушення прав ОСОБА_2 власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог ст.ст.106,152 ЗК України ухвалив рішення про відмову у задоволенні її позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення огорожі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду першої інстанції безпідставні. Вимагаючи зобовязати ОСОБА_3 частково знести огорожу, яка розділяє їх земельні ділянки ОСОБА_2 стверджувала про її самовільне спорудження на належній їй згідно державного акту частині земельної ділянки. При цьому ОСОБА_2 не оспорювала ні дійсність державного акту ОСОБА_3, ні факту існування спірної огорожі між земельними ділянками на час придбання нею будинку та земельної ділянки. Між тим, ОСОБА_3 стверджував, що спірна огорожа збудована ним ще 1994-1995 роках разом з побудовою у 1993 році його житлового будинку. Більш того, ні претензій, ні спорів з попереднім, спочатку, землекористувачем, а потім і землевласником сусідньої земельної ділянки ОСОБА_5 та наступним її власником ОСОБА_4 щодо вказаної огорожі не було. Судовою експертизою встановлено, що ОСОБА_3 користується своєю земельною ділянкою фактично у тих межах, які встановлено його державним актом. Огорожа, встановлена ним у відповідністю з межами згідно його державного акту. Накладення на його земельну ділянку земельної ділянки відбулось внаслідок технічної помилки при приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 Тобто, помилка, яка виникла внаслідок зміни конфігурації межі з рівної на ламану лінію, допущена з боку володільця буд.4, а не з боку ОСОБА_3 Висновки експертизи ОСОБА_2 не спростовано, а навпаки, підтверджуються і іншими письмовими доказами. Так, згідно технічного паспорту, оформленого 14.10.2004р. КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на імя ОСОБА_5, технічний план земельної ділянки буд.3 по вул.Тополина у с.Волоське має конфігурацію межі із суміжними землевласниками у вигляді рівної прямої лінії (а.с.23 т.1). Як схеми земельної ділянки до будівельних планів, так і плану від 27.12.2007р. буд.4 по вул.Тополина у с.Волоське (ОСОБА_3А.) містять конфігурацію межі із суміжними землевласниками також у вигляді рівної прямої лінії (а.с.102,131,135,136,186,195-201 т.1). При цьому зазначена на плані земельної ділянки буд.4 (ОСОБА_3А.) додаткова межа з ділянкою буд.3 у вигляді ламаної лінії фактично розміщається впритул до житлового будинку, побудованого у 1993 році (а.с.135 т.1). Між тим, за умови межі у вигляді рівної прямої лінії вказаний житловий будинок №3 знаходиться на відстані 2,2м від неї, по лінії вказаної межі проходить газопровід та кабельна лінія (а.с.186 т.1). Таким чином судом першої інстанції не встановлено порушень ОСОБА_3 прав ОСОБА_2 та факту самовільного встановлення ним огорожі між сусідніми земельними ділянками. Не містить таких доказів і апеляційна скарга. Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про існування рішення Дніпропетровського райсуду від 27.01.2015р. про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до неї, ОСОБА_2, про відновлення меж земельної ділянки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наведені судом у вказаному рішенні висновки преюдиційного характеру для вирішення даного позову не мають. (а.с.32-37 т.1). Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на необгрунтованість відмови у задоволенні її позовних вимог про відшкодування ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди безпідставні, оскільки вказані вимоги є похідними від основних вимог.

Враховуючи наведене, підстав для скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.