У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що звільнення його з роботи у зв'язку із скороченням працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено із порушенням вимог закону, без отримання згоди профспілкової організації на звільнення, йому не запропоновано інше місце роботи, а також порушено його право на переважне залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. Просив поновити його на роботі на посаді інженера виконавця робіт госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (далі - ГВСП «Кілійський ССЗ» ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство»), стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2015 року, стягнути недонараховану суму середньомісячного заробітку, стягнути недонараховану заробітну плату за липень місяць в сумі 878 грн, стягнути моральну шкоду в сумі 40 тис. грн. Також зазначав, що йому невірно розраховано середній заробіток у розмірі 3 500 грн замість належних 3 726 грн та недонараховано заробітну плату за липень в сумі 878 грн. Просив позов задовольнити.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 1 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_3 177 грн 55 коп. недонарахованої суми вихідної допомоги при звільненні. В іншій частині позов залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року рішення Кілійського районного суду Одеської області від 1 лютого 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_3 на посаді інженера (виконавець робіт) БПіКВ виробничої служби ГВСП «Кілійський ССЗ» ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство». Стягнуто з ГВСП «Кілійський ССЗ» ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 42 325 грн 58 коп., на відшкодування моральної шкоди - 3 тис. грн та 177 грн 55 коп. недонарахованої суми вихідної допомоги. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем, обумовленим відсутністю попиту на будування суден, значним зниженням попиту на надання послуг з ремонту суден, відповідач прийняв рішення про здійснення змін в організації виробництва шляхом скорочення чисельності або штату працівників, а тому звільнення позивача відбулося відповідно до закону. Крім того, профспілковий комітет відмовляючи в дачі згоди на звільнення позивача, належним чином не обґрунтував своє рішення, а тому відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди профспілкового комітету.

Суд першої інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що звільнення позивача відбулося з порушенням закону, у зв'язку з чим він підлягає поновленню на раніше займаній посаді, оскільки розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, може бути здійснено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України. Також суд першої інстанції надав оцінку відсутності обґрунтованості рішення профспілкового комітету, що лежить поза межами компетенції суду. Крім того, орган має право звільнити працівника без згоди профспілкового комітету лише у разі, якщо в рішенні цього виборного органу взагалі відсутнє обґрунтування у наданні згоди на розірвання трудового договору, а не за відсутності обґрунтування.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Установлено, що позивач відповідно до наказу від 27 лютого 2003 року № 21-к знаходився у трудових відносинах з Кілійским суднобудівельним - судноремонтним заводом, який було перетворено у ГВСП «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство». Остання посада, яку займав позивач - інженер (виконавець робіт) БПіКВ виробничої служби ГВСП «Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод» ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство». Середньомісячна заробітна плата позивача складала 3 500 грн, середньоденна - 162 грн 79 коп.

16 грудня 2014 року керівником Кілійського суднобудівельного - судноремонтного заводу в зв'язку з відсутністю замовлень по суднобудуванню впродовж 4-х років, зменшенням обсягів сторонніх замовників, консервацією об'єктів виробничих підрозділів, збитковим фінансовим результатом в 2013 - 2014 роках та оптимізації структури підприємства, з метою удосконалення організації управління виробництвом, раціоналізацією штатної структури посад і скорочення постійних витрат на виробництво та відповідно до ст. 64 ГК України видано наказ від 16 грудня 2014 року № 147 про виключення з 17 лютого 2015 року із структури заводу служби маркетингу, бюро підготовки і керування виробництвом, ВТК. Пунктом 2 наказу передбачено, що відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України скорочено з 17 лютого 2015 року штатні одиниці, в тому числі, інженера (виконавця робіт) БП і КВ виробничої служби.

5 грудня 2014 року позивача попереджено про майбутнє звільнення 25 лютого 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказами по заводу від 16 грудня 2014 року № 147, від 19 грудня 2014 року № 149, від 16 лютого 2015 року № 20 було скорочено 44,5 штатних одиниць, а створено 15 робочих місць. Інша робота ОСОБА_3 не пропонувалась з причин її відсутності.

23 січня 2015 року адміністрація Кілійського суднобудівельно - ремонтного заводу звернулася до профспілки заводу з поданням вих. № 033/81 про надання згоди на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України працівників заводу в кількості 35 осіб, в тому числі ОСОБА_3, інженера (виконавця робіт), ІНФОРМАЦІЯ_1, з вищою освітою, працюючого на заводі з 2003 року.

Відповідно до протоколу профспілкового комітету від 26 січня 2015 року № 20 ГВСП «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» розглянуто подання адміністрації про надання згоди на звільнення працівників заводу та постановило відмовити у наданні згоди у зв'язку з ненаданням інформації про працевлаштування працівників.

Наказом від 25 лютого 2015 року № 28-к ОСОБА_3, інженера (виконавця робіт) БП і КВ виробничої служби ГВСП «Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод» ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» звільнено з роботи 25 лютого 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно із ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про те, що наведеною нормою закону власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди профспілкового комітету лише у разі, якщо в рішенні цього виборного органу взагалі відсутнє обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, а не за неналежне обґрунтування, є правильним.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що неправомірні дії відповідача виразилися у незаконному звільненні, у неповному розрахунку при звільненні, внаслідок чого змінився спосіб життя ОСОБА_3 та позивач витратив додаткові зусилля для організації свого життя.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта