АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 08 листопада 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням ,-

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2016 року позивачі звернулися до відповідача з даним позовом. Зазначали , що вони та ОСОБА_4 є співласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках. Відповідач, який є чоловіком ОСОБА_4, був зареєстрований в їх квартирі за взаємною згодою усіх співласників 30.01.2014 року. Посилаючись на те,що відповідач у квартирі з лютого 2015 року не проживає без поважних причини, фактично проживає у квартирі за місцем попередньої реєстрації де йому належить 1/3 частина, просили визнати його таким,що втратив право на користування спірною квартирою.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 08.11.2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на незаконність та необгрунтованість судового рішення,неповноту з'ясування обставин,що мають значення для справи, безпідставне неурахування того,що відповідач є співвласником іншої квартири, в даній квартирі не проживає, ,а його реєстрація порушує їх право власності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач в судове засідання двічі не з'явився. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом спірна двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності трьом особам : позивачам - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у рівних частках,тобто по 1/3 кожній.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2014 року та мають доньку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки форми № 3 у спірній квартирі зареєстровано 5 осіб: власники квартири,відповідач та неповнолітня ОСОБА_5.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ст. 71 ЖК України позивачі вказували,що відповідач не проживає у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин на підтвердження чому надали акти про непроживання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того,що відповідач тимчасово не проживає у спірній квартирі з поважних причин,а саме з причини того,що позивачі перешкоджають йому у користуванні спірною квартирою,а також період його непроживання не перевищує встановлений законом.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї жиле приміщення за ними зберігається протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців,цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем,а в разі спору - судом.

Виходячи із вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин.

Статтею 9 ЖК України визначено,що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку ,передбаченому законом.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено ,що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким,що втратив право користування жилим приміщенням ( ст.71 ЖК) ,необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності,суд може продовжити пропущений строк.

Частиною першої статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до вимог статті 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Так, згідно зазначеної норми члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За правилами частини четвертої статті 109 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Встановивши наявність конфліктних відносин між сторонами,відсутність у відповідача ключів від квартири,перешкоджання йому з боку позивачів у проживанні,суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поважність причин його не проживання у спірній квартирі й доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку поданих сторонами доказів безпідставні.

Наявність у відповідача на праві власності частини іншої квартири, не може бути підставою для визнання його таким,що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі за обставин якими позивачі обгрунтовували свої позовні вимоги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/10154/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 1572 /2017

Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.