УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Глезненської сільської ради Любарського району Житомирської області, третя особа: ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Глезне Любарського району Житомирської області.

Мотивував вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_7, у зв'язку з чим відкрилась спадщина, і в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,26 га для обслуговування житлового будинку. ОСОБА_4 у встановлений строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки про місцезнаходження батька нічого не було відомо, а також не було відомо про факт його смерті.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_7 Після смерті останнього відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,26 га для обслуговування житлового будинку.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 зазначив, що про місцезнаходження батька нічого не було відомо, а також не було відомо про факт його смерті. Про можливість визначити додатковий строк для прийняття спадщини йому стало відомо 08 грудня 2015 року після звернення до нотаріуса.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач не подав відповідних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та які були пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини.

Апеляційний суд залишаючи в силі рішення місцевого суду, виходив з того, що відсутні будь-які докази щодо наявності перешкод для прийняття позивачем спадщини в період з 05 квітня 2005 року, позивачем, всупереч положенням ст. 60 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які останній посилався як на підставу своїх вимог.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.С. Ткачук
І.М. Фаловська