Справа № 464/7351/16 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/739/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ТзОВ «Незалежний страховий брокер «Лев» - Кольдрус І.В., представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний страховий брокер «Лев» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний страховий брокер «Лев» про захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року позов задоволено. Визнано дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний страховий брокер «ЛЕВ» стосовно надання інформації іноземною мовою (російською) про товари, які ними реалізовуються, неправомірними. Визнано відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний страховий брокер «ЛЕВ» надати інформацію про товари, які ним реалізуються українською мовою на запит, що був надісланий в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», неправомірними. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Незалежний страховий брокер «ЛЕВ» надати позивачу всю необхідну інформацію про товари, які ним реалізуються в тому числі і на інформаційному порталі http://www.iib-lion.com.ua, українською мовою. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний страховий брокер «ЛЕВ» на користь держави 551,20 грн. судового збору.

Дане вішення оскаржило ТзОВ «Незалежний страховий брокер «Лев».

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, відповідно до якого відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважають, що судом було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи; визнані доведеними невстановлені обставини справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом порушено та неправильно застосовані норми матеріально та процесуального права. Зазначають, що інформація про товари, що реалізуються на веб-ресурсі відповідача за посиланням: http://www/iib-lion.com.ua оформлена доступною для усіх користувачів мовою та відповідає вимогам діючого законодавства України. Крім цього, судом не враховано ряд норм Закону України «Про засади державної мовної політики». На їх думку, в економічній та соціальній діяльності підприємства не позбавлені права поряд з державною мовою використовувати інші мови (регіональні мови меншин).

В судове засідання позивач не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що така особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що його інтереси в судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, представника позивача - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 10 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 699, 700 ЦК України, ст.ст. 15, 17, 18 Закону України «Про захист прав споживача», ст.ст. 5, 7, 8, 18 Закону України «Про засади державної мовної політики», п. 1.4 «Правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями», затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 103, п. 16 «Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами», затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 104, -виходив з того, що позивач 6 серпня 2016 року «зайшов» на сайт інтернет-магазину http://www.iib-lion.com.ua, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «НЕЗАЛЕЖНИЙ СТРАХОВИЙ БРОКЕР «ЛЕВ» та мав намір придбати товар - канцелярські товари. Оскільки уся інформація на веб-ресурсі відповідача оформлена іноземною (російською) мовою - «календарь настенный перекидной «Независимый страховой брокер «ЛЕВ»», «ручки автоматические гелевые «Независимый страховой брокер «ЛЕВ»», «папка регистратор А4 «Независимый страховой брокер «ЛЕВ»», він не зміг отримати усю необхідну інформацію про товар українською мовою, як це передбачено чинним законодавством України, а отже не зміг здійснити його купівлю. У зв'язку із цим позивач звернувся із запитом про надання інформації, який 8 серпня 2016 року скерував відповідачу. Відповідач відмовився надати інформацію щодо запитуваної продукції, яку він пропонує до реалізації в своєму інтернет-магазині, посилаючись на те, що така інформація надається будь-якою мовою і поданої, в інтернет-магазині, інформації цілком достатньо. Судом звернено увагу на те, що на веб-сторінці інтернет-магазину міститься інформація про характеристики товару, його ціна, зовнішній вигляд, тощо, що дає можливість кваліфікувати зазначений інтернет-магазин, як електронний каталог. У той же час, веб-сайт, де розміщений згаданий каталог є програмним засобом, за допомогою якого невизначене коло покупців має змогу здійснити замовлення товару. Отже, інтернет-магазин є публічною пропозицією укласти договір та продавець зобов'язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Із ситуації яка виникла між сторонами судом зроблено висновки, що своїми діями відповідач порушив норми п. 4 ст. 4, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме право позивача на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). За рішенням місцевої ради (чи за ініціативою мешканців певної території) в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території. Оскільки передбачені діючим Законом заходи не проводились, відповідне рішення місцевою радою не приймалось, та позивач просив надати йому інформацію іншою мовою, то підстав для відмови у наданні інформації іншою мовою, ніж державною, у відповідача не було. Суд вважає, що надання інформації про товари виключно російською мовою і ненадання цієї інформації державною мовою безумовно свідчить про порушення законних прав споживачів. Враховуючи вищенаведене, суд вважав, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Як вбачається із змісту норм Конституції України, Законів України та підзаконних нормативно-правових актів, що правильно наведені судом першої інстанції та вірно протлумачені, - надання інформації у інтернет-магазині українською мовою є законодавчо встановленим обов'язком продавця, розповсюджувача, тощо продукції, послуг, товарів. Невиконання вказаних вимог закону слід вважати фактом відсутності у споживача необхідної інформації щодо продукції, товару чи послуги. Вказане відповідно унеможливлює реалізацію ним своїх відповідних прав на ознайомлення з її характеристиками, властивістю, якістю, тощо та відповідно впливає на можливість реалізації прав на придбання такої продукції, товару, послуги, тощо, користування, використання таких, тощо. Вказані вимоги закону жодним чином не забороняють використання іншої іноземної мови (мов) при наданні інформації з приводу товару, послуги чи продукції, однак як вірно вказано і самим відповідачем вказують на необхідність використання таких поряд із державною (українською) мовою.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем жодного порушення вимог закону допущено не було спростовується наведеним.

Доводи ж скарги про загальнодоступність мови, на якій було викладено інформацію про товари на сторінці інтернет-магазину, то такий довід слід вважати лише припущенням відповідача та такий спростовується позицією позивача, який вказує на неможливість отримання ним при використанні такої мови усієї необхідної інформації про товари.

Що ж до можливостей позивача додатково користуватись перекладачем, то такі доводи, теж, не слід вважати обґрунтованими, зважаючи на вимоги закону про необхідність використання української мови при наданні інформації про товари та послуги.

Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги слід вцілому вважати безпідставними, а скаргу такою, що до задоволення не підлягає, висновки ж суду першої інстанції слід вважати такими, що відповідають вимогам закону та обставинам, що мають значення для справи а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний страховий брокер «Лев» - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: М.М. Шандра

Н.Л. Шумська