Справа № 361/1593/16-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/180/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 22.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про накладення стягнення на майно, яке передане спадкоємцю в натурі, а також інфляційні нарахування,-

встановила:

у березні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Броварського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 27 березня 2015 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 належного позивачеві автомобіля марки «Volvo», модель «ХС 60», реєстраційний номер НОМЕР_1.

29 травня 2015 року постановою Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_6 було визнано винуватцем даного ДТП.

03 вересня 2015 року ОСОБА_6 помер.

На відновлення пошкодженого транспортного засобу позивачами витрачено 124 154 грн. 80 коп. За життя ОСОБА_6 частково відшкодував завдані матеріальні збитки й сплатив позивачам 76 654грн. Інша частина матеріальної шкоди не була відшкодована.

Після смерті ОСОБА_6 його спадкоємець ОСОБА_2 на претензії позивачів щодо сплати боргу спадкодавця не відреагувала й борг не сплатила.

За час невиконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязання по відшкодуванню шкоди в державі відбулися інфляційні процеси, у звязку із чим купівельна спроможність національної грошової одиниці знизилася.

Просили накласти стягнення на спадкове майно й стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 59 505 грн. 23 коп., а також судові витрати у розмірі 595,60 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 й ОСОБА_4 із ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 47 500 грн. 80 коп., що була завдана спадкодавцем ОСОБА_6, який помер 03 вересня 2015 року, в межах вартості майна, яке одержане нею у спадщину.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 й ОСОБА_4 із ОСОБА_2 судові витрати в сумі 696 грн. 96 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог ґрунтується на неправильному і вибірковому тлумаченні положення чинного законодавства України, неповному дослідженні доказів, що містяться в матеріалах справи, а також неправильним застосуванням матеріального та процесуального норм права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що 06 квітня 2015 року позивачі отримали від відповідача в рахунок відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою матеріальних збитків 10 000 грн. 00 коп., а 01 липня 2015 року між ОСОБА_6 було укладено договір про відшкодування шкоди, відповідно до якого було погоджено та передано грошову суму, що підлягає до сплати ОСОБА_6 66 654 грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до домовленості закріпленої даним договором, решта грошової суми підлягала відшкодуванню страховою компанією.

Також, апелянт вважає, що оскаржуване рішення не містить жодного правового аналізу існуючого обовязку страхової компанії виплатити страхове відшкодування, за наслідками ДТП, що сталося за участі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції проігнорував існуючий договір страхування, укладений між ОСОБА_6 та страховою компанією «Україна».

Крім того, позивачі та ОСОБА_6 погодили фактичний розмір шкоди, за наслідками ДТП, посилаючись на Акт виконаних робіт від 03.04.2015 року, відповідно до якого на ремонт пошкодженого автомобіля було витрачено 124 154,80 грн. 80 коп. Також, ними було складено Договір про відшкодування шкоди від 01 липня 2015 року, в якому сторони визначили суму, що має бути сплачена ОСОБА_6 різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 76 654 грн.

Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції не було досліджено договір від 01 липня 2015 року укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, відповідно до якого було передано всю грошову суму, яка підлягала відшкодуванню ОСОБА_6, згідно із взаємною домовленістю.

Просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо стягнення на їх користь з ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 47 500 грн. 80 коп. та судових витрат в сумі 696 грн. 96 коп. та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні даних вимог відмовити, в іншій частині позовних вимог залишити без змін.

В свою чергу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на те, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що позивачі вважають, що суд першої інстанції правильно визначив обставини справи, але неправильно визначив правовідносини які є підставою для задоволення позовних вимог, також в порушення норм процесуального права, неправильно дослідив та оцінив докази, що наявні в матеріалах справи.

Також, суд першої інстанції помилково та безпідставно поєднав правовідносини стягнення майнової шкоди спричиненої ДТП та правовідносини стягнення грошових коштів за боргом спадкодавця.

Апелянти, вважають, що суд не вірно визначив пріоритет застосування норм матеріального права, оскільки вирішальним для задоволення позовних вимог мали бути норми матеріального права, що регулюють правовідносини стягнення грошових коштів.

Просили задовольнити апеляційну скаргу та змінити рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2016 року (в частині) та ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 59 505,23 грн. та судові витрати за сплату судового збору в сумі 871,20 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати за сплату судового збору за апеляційну скаргу у сумі 655,61 грн. та за сплату судового збору за забезпечення позову в сумі 275,61 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підлягають до задоволення, а у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, слід відмовити з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 27 березня 2015 року біля 10 год. 40 хв. на вулиці Черняхівського, 21 у місті Броварах Київської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ-211440», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля марки «Volvo», модель «ХС 60», реєстраційний номер НОМЕР_1, водієм якого був ОСОБА_3

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року (яка набрала законної сили) ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, й піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована у ПАТ «СК «Україна» згідно із полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04 вересня 2014 року № АІ/0697397.

Автомобіль марки «Volvo», модель «ХС 60», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на імя ОСОБА_3

Позивачі ОСОБА_3 й ОСОБА_4 із 1994 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Автомобіль марки «Volvo», модель «ХС 60», реєстраційний номер НОМЕР_1, є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 й ОСОБА_4

Із копії Звіту про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volvo ХС 60», реєстраційний номер НОМЕР_1, від 02 квітня 2015 року товариства з обмеженою відповідальністю «Експертум-АВЕ» видно, що розмір матеріальної шкоди становить 126 687 грн. 01 коп.

Згідно із направленням-нарядом №В-00000127 від 03 квітня 2015 року субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_7 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 124 154 грн. 80 коп., які фактично й були позивачами сплачені.

06 травня 2015 року ОСОБА_4 одержала від представника ОСОБА_6 ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою матеріальних збитків 10 000 грн.

01 липня 2015 року між ОСОБА_3 й представником ОСОБА_6 ОСОБА_8 укладено договір відшкодування шкоди й ОСОБА_3 передано 66 654 грн. 00 коп.

03 вересня 2015 року ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцем за законом ОСОБА_6 є ОСОБА_2

23 лютого 2016 року ОСОБА_4 й ОСОБА_3 подали до приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 письмові претензії (вимоги) спадкоємцям ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 49 500 грн. 00 коп. шляхом здійснення одноразового платежу.

Відповідачем ОСОБА_2 не було погашено борг спадкодавця ОСОБА_6 по відшкодуванню матеріальної шкоди.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь шкоди в делікатному зобовязанні.

Також, ОСОБА_6, який помер 03 вересня 2015 року, за життя мав обовязок перед ОСОБА_3 й ОСОБА_4 по відшкодуванню матеріальної шкоди, завданої пошкодженням під час вищезазначеної дорожньо транспортної пригоди

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1. ст.1281 ЦК України, відповідач як спадкоємець, достовірно знаючи про борг спадкодавця перед позивачами, не повідомила позивачів про відкриття спадщини.

Згідно ч.2. ст.1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємця в натурі.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не заперечувала та підтверджувала факти, на які позивачі посилаються в обґрунтування позовних вимог, а саме: ОСОБА_2 визнала факт та загальний розмір завданої матеріальної шкоди майну позивачів, що завдана спадкодавцем ОСОБА_6 27.03.2015 року в наслідок ДТП.

Також, ОСОБА_2 підтвердила та визнала загальний розмір завданої матеріальної шкоди в сумі 126 158,00 грн., який складається: - із суми 124 158грн., які витрачено позивачами на відновлення пошкодженого майна автомобіля марки «VOLVO XC 60» реєстраційний державний номер АІ 5717 ВА (2012 року випуску) та суми 2 000грн. сплачених позивачами експерту за звіту №11507від 02.04.2015 року «Про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу».

В матеріалах справи наявний договір від 01.07.2015 року «Про відшкодування шкоди» укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від імені якого діяв представник ОСОБА_8, відповідно до п.1.4. та1.4.1 якого, узгоджена сума яка відшкодовується позивачу ОСОБА_3 становить 126 158грн. (т.1 а.с.104-105).

ОСОБА_2 підтвердила, що 01 липня 2015 року спадкодавцем ОСОБА_6 було частково сплачено позивачам борг за матеріальну шкоду в сумі 76 654грн.

Також, ОСОБА_2 визнала розмір суми боргу, що не була сплачена спадкодавцем ОСОБА_6 на відшкодування завданої матеріальної шкоди позивачам в сумі 49 500грн., але вважала, що дану суму грошових коштів має сплатити страхова компаній «Україна».

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає, що спірні правовідносини між сторонами виникли не з відшкодування спричиненої шкоди внаслідок ДТП, а з вимог кредитора, позивачів по справі, до спадкоємця відповідачки по справі.

Враховуючи умови укладеного договору від 01.07.2015 року «Про відшкодування шкоди» між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 колегія суддів вважає, що із відповідачки необхідно стягнути на користь позивачів грошові кошти у розмірі 59 505,23 грн., в межах вартості майна, яке одержане нею у спадщину після смерті ОСОБА_6, який помер 03 вересня 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів, у межах вартості майна, одержаних позивачкою у спадщину після смерті ОСОБА_6, колегія суддів виходить з того, що відповідачкою успадковане майно, після смерті ОСОБА_6, який помер 03 вересня 2015 року а саме: 1/7 частина квартири АДРЕСА_1; земельна ділянка загальною площею 0,8710га., кадастровий номер: :21:267:0496, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, Косачівська сільська рада; земельна ділянка загальною площею 0,9388га., кадастровий номер: :21:257:0197, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, Косачівська сільська рада; земельна ділянка загальною площею 0,5951га., кадастровий номер: :21:262:0336, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, Косачівська сільська рада; житловий будинок, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, с. Косачівка, вул. 1-го Травня, будинок №129.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий кур'єр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі ст.ст.19,21,22 Закону України «Про інформацію» є офіційними.

Розрахунок втрат від інфляції за період із 04.04.2015 року до 31.01.2016 року розраховується за формулою: (Індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період (Втрати від інфляції) = сума боргу) х (Індекс інфляції) /100% - (Сума боргу)

Індекси інфляції за період прострочення ("УК" - газета "Урядовий курєр") квітень 2015 року індекс інфляції 114,00%, джерело інформації "УК" №84 від 14.05.2015 р.; травень 2015 року індекс інфляції 102,20%, джерело інформації - "УК" №102 від 10.06.2015 р.; червень 2015 року індекс інфляції 100,40%, джерело інформації - "УК" №122 від 09.07.2015 р.; липень 2015 року індекс інфляції - 99,00%, джерело інформації - "УК" №144 від 08.08.2015 р., серпень 2015 року індекс інфляції 99,20%, джерело інформації - "УК" №165 від 09.09.2015 р., вересень 2015 року індекс інфляції 102,30%, джерело інформації - "УК" №188 від 09.10.2015 р., жовтень 2015 року індекс інфляції 98,70%, джерело інформації - "УК" №209 від 10.11.2015р., листопад 2015 року індекс інфляції 102,00%, джерело інформації - "УК"№230 від 09.12.2015 р.,грудень 2015 року індекс інфляції 100,70%, джерело інформації - "УК"№4 від 09.01.2016 р., січень 2016 року індекс інфляції 100,90%, джерело інформації - "УК" №26 від 10.02.2016 р.

Таким чином розрахунок втрат від інфляції становить: квітень 2015 січень 2016 індекси інфляції, що перемножуються 114,00% х 102,20% х ; 100,40% х 99,00% х 99,20% х 102,30% х 98,70% х 102,00% х 100,70% х 100,90%, індекс інфляції 120,21%, сума боргу 49 500,00, сума боргу з урахуванням інфляції 59 505,23, втрати від інфляції 10 005,23, разом - 10 005,23грн.

Всього втрати позивачів від інфляції, за період з 04.04.2015 року до 31.01.2016 року становлять 10 005,23 грн.: 49 500 х 120,21%/ 100% - 49 500 = 10 005,23грн.

Отже, наявний в матеріалах справи договір від 01.07.2015 року «Про відшкодування шкоди» укладений між ОСОБА_3 та спадкодавцем ОСОБА_6, є підставою для застосування судом вимог ст.625 ЦК України.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, апеляційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає задоволенню, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2016 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі та стягненню з від повідки на користь позивачів грошові кошти у розмірі 59 505,23 грн., що була завдана спадкодавцем ОСОБА_6, який помер 03 вересня 2015 року, в межах вартості майна, яке одержане нею у спадщину, а також судові витрати в розмірі 1 802 грн.42 коп. з яких: 871,20 грн. судовий збір за подання позову до суду першої інстанції; 655,61 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги, 275,61 грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі фактичні обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення відповідно до ст.309 ЦПК України є зокрема порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313-314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про накладення стягнення на майно, яке передане спадкоємцю в натурі, а також інфляційні нарахування задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 59 505,23 грн., в межах вартості майна, яке одержане нею у спадщину після смерті ОСОБА_6, який помер 03 вересня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1 802,42 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді