У х в а л а

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

ІваненкоЮ.Г.,

СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 49.4.6/01/06-г, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 250 тис. доларів США з розрахунку 13,5 % річних за користування кредитом на строк до 16 листопада 2032 року.

17 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки № 49.8/01/1364/06, відповідно до умов якого відповідач передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 87) (в літ. «А»), загальною площею 295,20 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, які належать відповідачу на праві власності.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого позивач замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у вказаному договорі.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань у відповідача станом на 01 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 004 443,52 грн.

Позивач просив у рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 004 443, 52 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 87) (в літ. «А»), загальною площею 295, 20 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які належать відповідачу на праві власності шляхом визнання права власності на нього за позивачем.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

У рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 004 443,52 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 87) (в літ. «А»), загальною площею 295,20 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк».

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 87) (в літ. «А»), загальною площею 295,20 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що 17 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 49.4.6/01/06-Z, за умовами якого останній: отримав кредит на нежиле приміщення у розмірі 250 тис. доларів США зі сплатою 13. 50 % річних строком до 16 листопада 2031 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між сторонами було укладено іпотечний договір № 49.8/01/1364/06, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 87) (в літері А), загальною площею 295, 20 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які належать йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 49.4.6/01 /06-Z від 17 листопада 2006 року.

02 березня 2015 року Постановою Правління Національного банку України № 15 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначене уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснень:7 тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В..

Згідно з розрахунком, складеним позивачем станом на 01 липня 2015 року відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 4 004 443,52 грн, яка складається із: суми заборгованості за кредитом у розмірі 3 601 111,01 грн; суми заборгованості за відсотками в розмірі 351 362,07 грн; пені в розмірі 46 773,39 грн; 3 % річних за порушення грошового зобов'язання зі сплати кредиту - 1 835,05 грн та 3 % річних за порушення грошового зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом - 3 361,99 грн.

Згідно з висновком про оцінку, зробленим ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» вартість нежилих приміщень з № 1 по № 5 (групи приміщень № 87) (в літері А), загальною площею 295,20 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, станом на 22 лютого 2016 року складає 3 864 813 грн.

Позивач просив у рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 004 443,52 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності за позивачем.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15.Апеляційним судом установлено, що пунктом 4.3 договору іпотеки передбачено визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержатем як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.4 цього договору у випадку, коли виконання п. 4.3 договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця іпотеко держатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим законодавством України, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або звернутися в будь - який час за захистом своїх порушених прав.

Однак таких доказів матеріали справи н містять.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

О.В. Ступак