Провадження № 2/760/5885/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Казакова М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

21.09.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дати подання позову та довічно.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що є матір'ю відповідача. З 09.05.1987 року позивач є пенсіонером за віком та з 02.03.1999 року є учасником бойових дій. Зазначає, що єдиним доходом є її пенсія за віком, яка складає 1548,33 грн. Інших джерел доходу позивач не має. Пенсії не вистачає на життєві потреби, сплату комунальних послуг та купівлю ліків. Розмір її доходів не дозволяє належним чином забезпечувати себе, у зв`язку із чим позивач потребує матеріальної допомоги.

Разом з тим, зазначає, що син відмовляється в добровільному порядку виконувати свій обов'язок по утриманню матері, угоди про розмір аліментів та порядок їх надання між позивачем та відповідачем не досягнуто.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник проти позову заперечували. Вважають, що позивач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки пенсія останньої не менша, ніж прожитковий мінімум, встановлений з 01.05.2016 року. До того ж, позивач має додатковий заробіток, внаслідок здачі житла в оренду. Тому відповідач вважає, що позивач не є такою, що потребує матеріальної допомоги. Разом з цим, відповідач посилався, що він з 04.02.2002 року є пенсіонером за станом здоров`я та інвалідом 3 - ї групи, а отже потребує щорічного стаціонарного лікування. Відповідач самостійно сплачує комунальні послуги. Вважають, що вимога позивача про стягнення аліментів є необґрунтованою, а тому просили суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, актовий запис № 2063 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Позивач є пенсіонером за віком та учасником війни, що підтверджується посвідченнями (а. с.5,6) та отримує пенсію за віком, яка складає 1548,33 грн., що підтверджується довідкою виданою Центром по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог (а.с.9).

Також з пояснень позивача вбачається, що остання має додатковий дохід внаслідок здачі житла в оренду, що в середньому становить 1200,00 грн.

Відповідач є інвалідом 3- ї групи та учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС, що підтверджується посвідченнями(а. с.30,31-32). Отримує щомісячну пенсію у розмірі 7132,81 грн., що підтверджується довідкою виданою Правобережним об'єднаним УПФУ в м. Києві Солом`янським районним управління ПФУ (а.с.33).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання матері, угоди про розмір аліментів та порядок їх надання між позивачем та відповідачем не досягнуто.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.п. 21 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-15, 16, 22 ЦК України та ст.ст.3 - 15, 17-20, 184, 202- 206 СК України.

Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. В нормальних умовах діти добровільно допомагають своїм непрацездатним батькам і турбуються про них. Неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш суд враховує, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини 2 статті 1 СК України є утвердження почуття обов'язку перед батьками.

За змістом статті 7 СК України сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Суд приймає до уваги те, що обов'язок виплачувати аліменти батькам може бути покладено лише на повнолітніх дітей; потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування; непрацездатними визнаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону (стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З огляду на викладане та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності,виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов'язання, матеріального стану сторін, суд вважає, що позивач в розумінні вимог ст.202 СК України потребує матеріального утримання, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 21.09.2016 року.

При визначенні вказано вище розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання матері

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, ч. 3 ст. 88, 209, 212, 214-215, 224-228, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ст.ст. 191, 202, 205 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 аліменти у розмірі 1/10 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 21.09.2016 року.

В іншій частині, відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Суддя: