14 лютого 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі судді Скиба М.М., за участю секретаря судового засідання Панаслюк Є.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Макіївський державний проектний інститут» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.
В період з 01.04.2013 року до 09.09.2014 року вона працювала на Державному підприємстві «Макіївський державний проектний інститут», 09.09.2014 року була звільнена за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України.
Позивачка надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, наполягає на задоволенні позову.
Представник відповідача в судове засідання не прибув. про день та час розгляду справи був повідомлений належно, про причини неявки суд не інформував. Справа на підставі ст. 224 ЦПК України розглядається заочно.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимогах з наступних підстав.
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України.
Судом встановлено, що дійсно позивач у період з 01.04.2013 року до 09.09.2014 року вона працювала на Державному підприємстві «Макіївський державний проектний інститут», 09.09.2014 року була звільнена за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України, що вбачається з копії трудової книжки (а.с. 8-13).
Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.
Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.
Таким чином суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У звязку з цим позивачу необхідно сплатити заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 10.09.2014 року по 11.01.2017 року у розмірі середнього заробітку.
Відповідно до довідки, виданій ДП «Макіївський державний проектний інститут» від 29.09.2014 року за № 83, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 69 грн. 16 коп.
Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 3000 грн. як відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 224 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача. яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: