Справа № 146/199/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" лютого 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

8 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його баби ОСОБА_2, яка померла 22 квітня 2010 року у с.Рів Жмеринського району Вінницької області.

Позов обґрунтовано наступним.

22 квітня 2010 року в с.Рів Жмеринського району Вінницької області померла ОСОБА_2, яка доводилася позивачеві бабою.

Після смерті баби відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із земельної ділянки площею 2,8660 га, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН ІІІ № 138114.

Позивач зазначає, що він є спадкоємцем баби за заповітом, який баба склала у Олександрівській сільській раді 29 травня 2007 року, тому він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним пропущений встановлений законом шестимісячний строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що вказаний строк ним пропущений з поважних причин, а саме в звязку з тим, що він є юридично необізнаним, а відповідачем йому було повідомлено про можливість отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті баби через шість місяців з дня її смерті, а про подання заяви про прийняття спадщини до державного нотаріуса йому не повідомляли та запевняли, що він спадщину й так прийняв.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити.

Представник Олександрівської сільської ради в судове засідання не зявився, однак сільський голова сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнають повністю, не заперечують проти їх задоволення.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Судом встановлено, що 22 квітня 2010 року в с. Рів Жмеринського району Вінницької області померла ОСОБА_2 (а.с.6).

Згідно довідки виконавчого комітету Олександрівської сільської ради № 741 від 2 лютого 2017 року, після смерті ОСОБА_3, померлої 22 квітня 2010 року, залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки, що розташована на території Олександрівської сільської ради, відповідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН № 138114.; спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 залишився ОСОБА_1 (а.с.7).

Згідно копії заповіту від 29 травня 2007 року, ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,8660 га, розташовану на території Олександрівської сільської ради, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 138114 заповіла ОСОБА_1 (а.с.9).

Як вбачається із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 138114, даний Державний акт видано 14 березня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією ОСОБА_2, яка проживає в с.Олександрівка і на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 4 лютого 2003 року № 45 є власником земельної ділянки площею 2,8660 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Олександрівської сільської ради; цільове призначення земельної ділянки-ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8).

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Згідно відповіді державного нотаріуса на запит ОСОБА_1, останньому відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, померлої 22 квітня 2010 року, оскільки ним пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, відповідно ст.. 1270 ЦК України (а.с.10).

Судом встановлено, що строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, а саме в звязку з юридичною необізнаністю та неправильним розясненням в сільській раді порядку спадкування, яке полягало в тому, що до нотаріуса необхідно звертатися після спливу шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори від 10 лютого 2017 року на запит суду від 8 лютого 2017 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, померлої 22 квітня 2010 року, не заведена (а.с.15).

Згідно відповіді державного нотаріуса Жмеринської районної державної нотаріальної контори від 17 лютого 2017 року на запит суду від 8 лютого 2017 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, померлої 22 квітня 2010 року, не заведена (а.с.18).

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки вимоги позивача ОСОБА_1 є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано позовні вимоги ОСОБА_1, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, строк звернення до нотаріальної контори ОСОБА_1 пропущений з поважних причин, обставини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини сторонами не оспорюються, суд вважає визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та вважає поновити ОСОБА_1 такий строк, відповідно, позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 1272 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 57-62, 64, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

ОСОБА_1 визначити на шість місяців з дня набрання рішенням законної сили додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_2, яка померла 22 квітня 2010 року у с.Рів Жмеринського району Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4