АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_7 до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 47-49/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що з моменту набрання законної сили рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.04.2015 р. про стягнення з КП «Київпастранс» 69 457, 55 грн. у відповідача виникло зобов'язання, у зв'язку з чим повинна бути застосована ст. 610 ЦК України щодо виконання зобов'язання, оскільки сума боргу була виплачена майже через рік, за час прострочення повинні бути стягнуті нараховані інфляційні втрати та три проценти річних. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, на підставі наступного.

№ справи 758/9445/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1283 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.01.2015 року позов ОСОБА_7 до КП «Київпастранс» про відшкодування матеріальної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, задоволено частково: стягнуто з КП «Київпастранс» на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 66 689,73 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,0 грн., а також 800,0 грн. вартості оцінки, 48,84 грн. вартості телеграми повідомлення про проведення оцінки, 675,38 грн. судових витрат за вимогами майнового характеру та 243,60 грн. судового збору за немайновими вимогами, а всього 69 457, 55 грн.

Дане рішення набрало законної сили 09.04.2015 року та 03.05.2015 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчі листи на стягнення зазначених сум.

ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання стягнення з ПАТ "Київпастранс" на користь ОСОБА_7 боргу в розмірі 69 457, 55 грн.

На виконання вищевказаного судового рішення на рахунок позивача надходили кошти, рішення виконано в повному обсязі 15.03.2016 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами статті 625 ЦК України якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Встановивши, що оскільки спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України), пославшись також на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 р. (справа № 6-2759цс15).

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

За змістом вказаних норм, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Так, сторонами не заперечувалось, що рішення виконано в повному обсязі лише 15.03.2016 р., тобто має місце прострочення виконання рішення суду за період з 10.04.2015 р. - набрання рішенням щодо виплати законної сили / а.с.10/ по 15.02.2016 р. - дату останнього платежу /а.с. 18/, розрахунок позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, колегія суддів перевірила та вважає правильним. / а.с.3-4/

З огляду на зазначене, установивши, що рішенням суду з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_7 стягнуто грошову суму в розмірі 69 457 грн. 55 коп., суд першої інстанції безпідставно вказав на те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження» та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення суми трьох відсотків річних від суми простроченої виплати та інфляційних втрат.

Таким чином, оскільки рішення суду зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які відповідач належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 551 гривень 21 копійка, в суді апеляційної інстанції у розмірі 606 гривень 33 копійки, що в загальні сумі становить 1157 гривень 54 копійки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року - скасувати, постановивши нове рішення наступного змісту.

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» /м. Київ, вул. Набережне Шосе, 2, / на користь ОСОБА_7 /АДРЕСА_1/ суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 23 062 гривні 78 копійок.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» /м. Київ, вул. Набережне Шосе, 2, / на користь ОСОБА_7 /АДРЕСА_1/ три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 1 957 гривень 92 копійки.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» /м. Київ, вул. Набережне Шосе, 2, / на користь ОСОБА_7 /АДРЕСА_1/ судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 551 гривень 21 копійку, в суді апеляційної інстанції у розмірі 606 гривень 33 копійки, що в загальні сумі становить 1157 гривень 54 копійки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: