22 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.,
при секретарі Шевчук М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувя до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.
Свої позовні вимоги мотивує наступним.
10.06.2016 року на перехресті вул. Лугова - вул. Автозаводська, в м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів, марок «Honda Civic 1.3i», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням позивача, та «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням відповідача, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні даного ДТП.
На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована.
З метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП позивач звернувся до суб'єкта оціночної діяльності.
Відповідно до звіту суб'єкта оціночної діяльності, загальна вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю, марки «Honda Civic 1.3i», д.н.з. НОМЕР_1, становить 6890 грн. 95 коп.
Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 6890 грн. 95 коп. та витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за викладених в позовній заяві обставин та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, однак, конверти з повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, тому визнає причини його неявки неповажними та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
Право експлуатації та розпорядження автомобілем, марки «Honda Civic 1.3i», д.н.з. НОМЕР_1, належить позивачу ОСОБА_1, відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Науменко М.Г. та зареєстрованої в реєстрі за №3237 (а.с. 29).
Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 27.07.2016 року, 10.06.2016 року о 18:40 год. на перехресті вул. Лугова та вул. Автозаводська, в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем, марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2, при перестроюванні не впевнився в безпеці маневру, не надав дорогу автомобілю, марки «Honda Civic 1.3i», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, який рухався в попутному напрямку по тій самій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п.п. 10.3 ПДР України.
Вищезазначеною постановою суду відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП (а.с. 26).
З копії схеми місця ДТП від 10.06.2016 року вбачається, що станом на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 не була застрахована (а.с. 30-31).
Відповідно до звіту про оцінку автомобіля марки «Honda Civic 1.3i», д.н.з. НОМЕР_1 від 17.06.2016 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вищевказаного автомобіля, становить 6890 грн. 95 коп. (а.с. 5-23).
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
За своєю правовою природою зобов'язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов'язанням. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.
Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним.
Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.
З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього, а в даному випадку - до МТСБУ, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахована.
Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.
Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Враховуючи те, що обставини, на які посилалась сторона позивача у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в зібраних по справі доказах, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, тобто з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1166, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з урахуванням правових висновків Верховного Суду України, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212-215, 224-226, 360-7 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальну шкоду в розмірі 6890 грн. 95 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий