Справа №587/834/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Моісеєнко О. М.
Номер провадження 22-ц/788/248/17 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року

в цивільній справі за позовом Сумської районної ради Сумської області до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Сумської районної ради про визнання договору оренди недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року Сумська районна рада Сумської області ( далі - Рада ) звернулася до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 січня 2013 року між позивачем та відповідачем, який на той час був зареєстрований як фізична особа-підприємець, був укладений договір оренди нерухомого майна: двох будівель загальною площею відповідно 73,45 кв.м. та 228,86 кв.м. Орендоване нерухоме майно належить до комунальної власності і передавалось для ведення підприємницької діяльності ( вирощування грибів ) .

Умовами договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем самостійно або стягується орендодавцем з урахуванням пені в розмірі подвійної ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі несплати заборгованості з орендної плати загалом не менше, ніж три місяці поспіль, орендар повинен сплатити штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

25 січня 2016 року відповідачу направлено претензію про необхідність сплати заборгованості та акт перевірки дотримання умов договору, на що відповідач відповіді не надав, порушення не усунув, заборгованість не сплатив. Просила стягнути з відповідача суму боргу в сумі 8606,35 грн., пеню у розмірі 1124,36 грн., 3% річних в сумі 232,25 грн., штрафні санкції в розмірі 2169,94 грн., а також судовий збір в сумі 1378 грн.

Будучи незгодним з первісним позовом, ОСОБА_3 у серпні 2016 року звернувся з зустрічним позовом до ради про визнання договору оренди недійсним, зазначаючи, що після укладення вищевказаного договору ним було з'ясовано, що передане в оренду майно не належить орендодавцеві на праві власності, а передавалось в управління. Рада не має правовстановлюючих документів на майно. Через вказану обставину він не міг належним чином користуватись предметом оренди, не мав можливості провести до приміщень електрику, воду, тощо. Зазначає, що позивачем його було введено в оману шляхом замовчування вказаних обставин. Просив визнати договір оренди нерухомого майна недійсним та стягнути на його користь 7568,72 грн. збитків, завданих у зв'язку з вчиненням договору.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року позов ради задоволено. Стягнуто з відповідача на користь ради 12132 грн. 90 коп. заборгованості.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а його позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано те, що Рада не надала доказів належності їй предмету оренди. Про відсутність правовстановлюючих документів орендар не був повідомлений в момент укладення договору. Окрім того, вважає безпідставним стягнення санкцій, нарахованих за порушення строків внесення орендної плати, оскільки відповідач у 2014-2015 роках мобілізовувався до лав ЗС України і на нього поширюються гарантії, передбачені п. 15) ст. 14 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей «.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, який підтримав доводи своєї скарги, заперечення представників Ради проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи саме первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладений договір оренди нерухомого майна, погоджені всі істотні умови договору. Отримавши предмет оренди на підставі акту приймання-передавання, відповідач свої зобов'язання за договором в повному обсязі не виконав, зокрема допустив несплату орендної плати, порушив грошове зобов'язання. Окрім того, переконливих доказів на підтвердження того, що договір було укладено при умисному замовчуванні радою наведених у законі обставин не надано. В договорі зазначено, що орендодавець є балансоутримувачем майна, тобто ця обставина була відома орендарю. При укладанні договору рада діяла в межах повноважень, наданих Законом України «Про місцеве самоврядування».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22 січня 2013 року між Радою в особі її голови та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Сумського району (нова редакція).

Предметом оренди стали: одноповерхова нежитлова будівля загальною площею 73,45 кв.м. та одноповерхова нежитлова будівля загальною площею 228,86 грн, розміщені в смт. Хотінь Сумського району Сумської області, належні до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Сумського району, що перебувають на балансі Ради, сукупною вартістю 22900 грн. Майно передавалось в оренду з метою проведення підприємницької діяльності - вирощування грибів. Термін користування орендованим майном визначений до 30 грудня 2015 року включно.

Відповідно до п. 3.1 та 3.3 договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за оренду майна спільної власності територіальних громад і склала без ПДВ за базовий місяць розрахунку - грудень 2013 року 250 грн., підлягає коригуванню на індекс інфляції. Відповідно до п. 3.6 договору, орендна плата орендарем перераховується самостійно до районного бюджету не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 3.8 договору передбачено, що у випадку заборгованості з орендної плати не менше ніж три місяці поспіль на день сплати, орендар сплачує штраф у розмірі 30% від суми заборгованості. Згідно положень п. 3.10 договору, у разі припинення (розірвання) договору, орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Укладеним договором сторони погодили між собою, що орендар має право використовувати орендоване майно відповідно до його цільового призначення та умов договору, контроль за чим має право здійснювати орендодавець ( а.с. 17-20 ).

До договору складений та погоджений сторонами розрахунок орендної плати та складений акт приймання-передавання нежитлових будівель районної ради, відповідно до якого Сумська райрада передала, а ОСОБА_3 прийняв предмет оренди і сторони претензій щодо предмету оренди один до одного не мають ( а.с. 21 ).

22 січня 2016 року комісією Ради складений акт перевірки додержання умов договору оренди нерухомого майна, яким встановлені порушення ОСОБА_3 умов договору щодо використання майна з метою проведення діяльності, своєчасної й у повному обсязі сплати орендної плати, щодо своєчасного здійснення за погодженням з орендодавцем ремонтів, щодо укладання договору страхування майна, щодо надання інформації про перерахування та самостійного перерахування орендної плати. Визначена сума недоплати орендної плати та штрафних санкцій ( а.с. 23-24 ).

Згідно наданого позивачем розрахунку, який відповідач у належний спосіб не спростував, заборгованість по орендній платі склала 8606,35 грн., пені - 1124,36 грн., 3% річних - 232,25 грн., штраф у розмірі 30% - 2169,94 грн. Загальна сума заборгованості склала 12132,90 грн.( а.с. 25-29 ).

22 січня 2016 року позивачем складена претензія про сплату заборгованості і 25 січня 2016 року вручена відповідачу ( а.с. 22 ).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом 16 червня 2016 року стосовно ОСОБА_3 внесений запис про припинення підприємницької діяльності 30 жовтня 2015 року ( а.с. 44-46 ).

Проте згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, відповідно до ст.ст. 51-52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013 року у справі №6-125цс13.

Зі змісту зазначених норм убачається, що зобов'язання за договором оренди не припинилося.

6 червня 2014 року ОСОБА_3 звертався до Ради з заявою про зупинення оплати орендної плати з дня його мобілізації до дня демобілізації ( а.с. 62 ). У судовому засіданні встановлено, що письмова відповідь на заяву відповідачу надана не була, однак відповідач вказані дії (бездіяльність) райради не оскаржив, розірвання договору оренди не ініціював, предмет оренди не повернув, продовжив використання спірного приміщення з метою отримання прибутку навіть після закінчення терміну дії договору.

Колегією суддів перевірялися доводи апеляційної скарги в тій частині, що Рада не надала доказів належності їй предмету оренди, відтак не могла і укладати даний договір. З цього приводу встановлено наступне.

17 серпня 2006 року комісією державної лікарні ветеринарної медицини Сумського району складений акт приймання-передачі №37 будівлі виробничого призначення площею 73,45 кв.м. в смт. Хотінь Сумського району, яка належить до комунальної власності району і передається з балансу лікарні на баланс Сумської райради ( а.с. 70 ).

Аналогічний акт складено на будівлю невиробничого призначення площею 228,86 кв.м. ( а.с. 71 ).

6 вересня 2016 року Рада розпочала процедуру оформлення правовстановлюючих документів на вказані приміщення, звернувшись до Фонду державного майна України з метою підтвердження не перебування (перебування) приміщень у власності та здійснення реєстрації права власності за територіальною громадою ( а.с. 72 ).

Апеляційним судом були отримані та долучені до матеріалів справи письмові докази передачі спірного майна від попереднього власника на баланс Ради до укладення між сторонами договору оренди, а також докази відображення цього майна в бухгалтерському обліку.

Рада у 2014 році виготовила технічні паспорти на вказані вище приміщення ( а.с. 135-142 ), а 18.01.2017 року зареєструвала на них право власності у відповідності до прийнятого 23.12.2016 року нею рішення ( а.с. 113-117, 130-134).

Крім того, слід зазначити, що укладений між сторонами у 2013 році договір, оспорюваний відповідачем, є новою редакцією договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Сумського району, який укладався між сторонами 4 січня 2010 року на це ж майно і діяв до 3 січня 2013 року. Згідно вказаного договору, майно є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Сумського району та перебуває на балансі Ради ( а.с. 73-76 ).

Виходячи з положень ст.ст. 626-629 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, визначенні його умов і обов'язковими для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Між сторонами укладений договір оренди нерухомого майна, погоджені всі істотні умови договору, що потягло для сторін юридичні наслідки, зокрема для орендаря - обов'язок сплати орендної плати. Отримавши предмет оренди на підставі акту приймання-передавання відповідач свої зобов'язання за договором в повному обсязі не виконав, зокрема допустив несплату орендної плати, порушив грошове зобов'язання. Обґрунтованих підстав для звільнення його від цього обов'язку у суду не має.

За змістом ст. 764 ЦК України, а також ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як зазначалося вище, відповідач питання розірвання договору оренди ніколи не ініціював, предмет оренди не повернув, продовжив використання спірного приміщення з метою отримання прибутку навіть після закінчення терміну дії договору.

Окрім того, ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Колегія судів погоджується з позицією Ради і в тій частині, що неустойка відповідачу, передбачена п. 3.7-3.8 договору, була нарахована правомірно, оскільки у спірних правовідносинах ОСОБА_3 виступав як суб»єкт господарювання, а у п. 15) ст. 14 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей « не зазначено про можливість поширення дії даної норми і на фізичних осіб-підприємців та відповідну діяльність, яку вони здійснюють.

Також відповідач допустив утворення заборгованості по орендній платі і після його демобілізації, тому у позивача були підстави для нарахування штрафу ( п. 3.8 договору ).

За наведених обставин, первісний позов про стягнення заборгованості за договором підлягає задоволенню відповідно до наданого позивачем розрахунку.

При вирішенні зустрічного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна з сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним.

Переконливих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір оренди було укладено Радою шляхом замовчування наведених у законі обставин, стороною відповідача не надано. Договір відповідав меті укладення, не приховував якості предмета оренди, які б знижували його цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

В укладеному договорі зазначено, що орендодавець є балансоутримувачем майна, тобто ця обставина була відома орендарю не лише на момент підписання договору, а була відома 4 січня 2010 року, коли між сторонами також укладався аналогічний договір. При укладанні договорів оренди райрада діяла в межах повноважень, наданих ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування».

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -