У х в а л а

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

МаляренкаА.В.,

СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Комунально-виробничо житлово ремонтно-експлуатаційне підприємство № 2, про вселення в спірну квартиру, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Комунально-виробничо житлово ремонтно-експлуатаційне підприємство № 2, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв'язку з вибуттям на інше місце проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, який був розірваний в серпні 1989 року, у січні 1987 року за місцем роботи він отримав на сім`ю з трьох чоловік двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. З відповідачем склались неприязні відносини внаслідок чого, а також в силу причин, які зумовлені наявністю у нього інвалідності І групи, внаслідок якої він потребує постійної сторонньої допомоги, він вимушений був виїхати проживати до своїх батьків в с. Майданівку Коростенського району. Однак у ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла, а він, за станом здоров'я, являючись соціально не адаптованою людиною, потребує житлових умов з усіма комунальними зручностями, якого окрім спірної квартири не має. Однак, в добровільному порядку відповідач не бажає впускати його до квартири, про що свідчить заміна вхідних дверей, ключі від яких йому не було надано, чим позбавлено його права на користування спірною квартирою, наймачем якої він являється.

Позивач просив вселити його у квартиру АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача надати ключі від квартири.

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позов до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Комунально-виробничо житлово ремонтно-експлуатаційне підприємство № 2, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв'язку з вибуттям на інше місце проживання.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду на підставі ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 надати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей квартири.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року змінено, зменшивши розмір судових витрат на правову допомогу, стягнутих із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 із 1 500 грн до 1 тис. грн.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення та ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про продовження розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до 08 серпня 1989 перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 12).

Згідно з ордером № 18 серія АА виданого на підставі рішення виконкому Коростенської міської Ради народних депутатів міста від 21 січня 1987 року № 7 ОСОБА_4 на сім'ю було виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Позивач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні з 20 лютого 1987 року, проте в квартирі не проживає та не має доступу до житла.

Крім нього у квартирі зареєстровані відповідач ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6

ОСОБА_4 є інвалідом 1-ї групи з 01 січня 1968 року безстроково. Має вроджені дефекти ніжних кінцівок, у зв'язку з цим потребує постійного стороннього догляду, у тому числі і побутового.

Між сторонами склалися неприязні стосунки, ОСОБА_7 вимушений був залишити квартиру та тимчасово переїхати до своєї матері, яка надала йому належний догляд.

Мати ОСОБА_4 померла у ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 змінила замок до вхідних дверей спірної квартири, ключі від якого ОСОБА_4 передані не були, хоча в квартирі залишилися особисті речі останнього та спільно нажите майно подружжя.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 08 грудня 2014 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. Підставою позовних вимог було зазначено ст. 107 ЖК України на підставі якої наймач може бути визнаний втративши право на житло у зв'язку з вибуттям в інше житлове приміщення або до іншого населеного пункту. Відсутність позивача у спірній квартирі була визнана рішенням суду такою, що мала місце з поважних причин.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Постановляючи ухвалу про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з положень ст. 207 ЦПК України.

Установлено, що розгляд даної справи неодноразово був відкладений за клопотаннями представника ОСОБА_5 ОСОБА_8, ОСОБА_5 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи на судові засідання, проте не з'явилася на жодне з них, а її представник ОСОБА_8 з'явився лише на одне судове засідання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки позивач та його представник ОСОБА_8 були належним чином повідомлені про розгляд справи та повторно не з'явилися в судове засідання, суди обґрунтовано дійшли висновку про залишення зустрічного позову без розгляду.

При цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що суд не встановив поважності причин неявки останньої та неявки її представника в судові засідання по справі не впливають на законність постановленої ухвали суду з таких підстав.

Крім цього, слід зазначити, що наявність підстав для залишення позову без розгляду законодавець не пов'язує з поважністю причин повторної неявки позивача в судове засідання.

Доводи касаційної скарги в цій частині не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права при їх постановленні та в основному зводяться до незгоди з нормами ЦПК України щодо не встановлення судом причин неявки ОСОБА_5 в судові засідання, хоча матеріали справи не містять будь-яких доказів про повідомлення нею суд про неможливість з'явитися в судові засідання та причини її неявки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року в частині залишення без змін рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

О.В. Ступак