справа №619/601/17
провадження №4-с/619/7/17
УХВАЛА

24 лютого 2017 року м. Дергачі

Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Нечипоренко І.М., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, зобовязання вчинити певні дії, визнання незаконними дій начальника Управління розгляду звернень та організації роботи Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати бездіяльність Директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо нерозгляду його скарги на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби Харківської області від 26.01.2017 незаконною; зобовязати Директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 розглянути його скаргу від 26.01.2017 у відповідності до приписів ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» та розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень; визнати дії начальника Управління розгляду звернень та організації роботи Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо направлення його скарги для розгляду до управління ДВС ГТУЮ у Харківській області незаконними.

При вирішенні питання про відкриття провадження по справі суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, виходячи з наступних мотивів.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст. 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ч.3 ст. 181 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють

примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст. 6 зазначеного вище Закону систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Окрім цього, Указом Президента України від 9 грудня 2010 року №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (далі Указ № 1085/2010) утворено Державну виконавчу службу України, з покладенням на цю Службу функції з реалізації державної політики у сфері організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів.

В свою чергу, Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 385/2011 «Про затвердження Положення про Державну виконавчу службу України» (далі Указ №385/2011) затверджено Положення про Державну виконавчу службу України (далі Положення), у відповідності до пункту 1 якого, Державна виконавча служба України (ДВС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів.

За таких обставин, виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, органами

державної виконавчої служби є органи перераховані у ч.1 ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а також Державна виконавча служба України, що узгоджується з Указами Президента № 1085/2010, № 385/2011 та Положенням.

Відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3)Спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; 5)Спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Таким чином до адміністративної юрисдикції належать справи, в яких оскаржуються й інші рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, які не пов'язані з виконанням виконавчих документів, але випливають з реалізації цими органами інших повноважень.

Хоча в поданій скарзі ОСОБА_1 посилається на ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», але по суті не відноситься до безпосереднього виконання чи не виконання судового рішення, а до визнання бездіяльності Директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо нерозгляду його скарги на бездіяльність посадових осіб ДВС Харківської області від 26.01.2017 незаконною та зобовязання розглянути скаргу відповідно до приписів ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» та розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Таким чином, справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки між заявником та Директором Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, начальником Управління розгляду звернень та організації роботи Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виник публічно-правовий спір, який підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, так як дії (бездіяльність) Директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не стосуються безпосереднього виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області у справі №2-1033.

Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно мати на увазі, що всі адміністративні справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, вчинених під час проведення виконавчих дій, розглядаються з особливостями, установленими статтею 181 КАС України. Щодо справ про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності цих органів, то такі справи розглядаються за загальними правилами КАС України. Це слід розуміти так, що на адміністративні справи щодо оскарження інших рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, не пов'язаних з проведенням виконавчих дій, не поширюються особливості розгляду таких справ, які встановлені статтею 181 КАС України, в тому числі й щодо скороченого 10-денного строку розгляду адміністративних справ.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Частинами 6,7 ст. 122 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі повинна бути невідкладно надіслана позивачеві разом із заявою та всіма доданими до неї документами. Відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Ухвали суду, які оформлюються окремим процесуальним документом, постановляються в нарачій кімнаті. Ухвали суду, постановлені окремим процесуальним документом, підписуються суддею і приєднуються до справи.

Керуючись ст.ст. п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, зобовязання вчинити певні дії, визнання незаконними дій начальника Управління розгляду звернень та організації роботи Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

Повернути ОСОБА_1 скаргу зі всіма доданими до неї документами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення Апеляційному суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. М. Нечипоренко