Справа № 645/4470/16-ц
Провадження № 2/645/327/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Горпинич О.В.,

секретар судового засідання - Денісенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила усунути перешкоди у праві користування квартирою № 36, у будинку 20 по вулиці Харківських дивізій в м. Харкові шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстрованого в реєстрі за № 1309 від 10.05.2007 року. В даній квартирі зареєстровані крім неї також ії син ОСОБА_2. Шість років тому відповідач добровільно покинув житло та з цього часу не мешкає за даною адресою. ОСОБА_2 за комунальні послуги не сплачує, у звязку з чим, позивачка несе всі витрати по утриманню квартири та вимушена звернутися до суду із відповідною заявою.

На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.

Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, через канцелярію суду від представника ОСОБА_4, який діє на підставі угоди, надійшла заява в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та слухати справу за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надійшла нотаріально посвідчена заява в якій він позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив слухати справу за його відсутності.

Представник третьої особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не зявилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 10 травня 2007 року, посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 1309, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру № 36, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Харківських дивізій, 20.

Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14511588 від 11.05.2007 року, квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї та прописку № 1449 від 05.07.2016 року, виданої дільницею № 55 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно відповіді т.в.о. начальника Фрунзенського відділення Індустріального відділу ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_6 повідомлялось, що жодної заяви стосовно порушення житлових прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у Фрунзенському відділенні поліції м. Харкова протягом останніх шести років зареєстровано не було.

Із акту, складеного 05 липня 2016 року сусідами ОСОБА_1 встановлено, що при обстеженні спірної квартири особистих речей, які б вказували на фактичне проживання ОСОБА_2 в квартирі не виявлено, зі слів власника ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає більше шести років.

Тобто, відповідач залишається бути зареєстрованим у спірному житлі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі не проживає шість років.

В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 більше шести років та покинув спірне житло добровільно, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.

Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано.

Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірною квартирою в матеріалах справи також відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишається бути зареєстрованим у спірній квартирі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірному житловому будинку станом на момент розгляду справи не проживає більше шести років. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.

Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 174, 197, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 36 в будинку № 20 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -