Справа № 446/2042/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бакай І. А.

при секретарі: Рихві М.І.

з участю

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам'янка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив та просить суд стягнути з відповідача 220 000 грн. заподіяної моральної шкоди. У підтвердження заявлених вимог покликається на те, що 16 жовтня 2014 р. о 11 год. 59 хв. внаслідок нещасного випадку на виробництві, недалеко (на відстані 70 м) від не охоронюваного залізничного переїзду (5 км ПЗК) в напрямку м.Львів, при виконанні своїх виробничих обов'язків, оператора дефектоскопічного візка, був смертельно травмований ОСОБА_4, оператор дефектоскопічного візка 6 розряду ВГІ «Кам'янка-Бузька дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» та травмований він - позивач по справі, ОСОБА_3, майстер колії 4 розряду ВГІ «Кам'янка-Бузька дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця», стаж роботи на підприємстві 14 років, за професією 14 років, на момент нещасного випадку виконував функції сигналіста, отримав численні травми, був госпіталізований з місця події ЦРЛ м. Кам'янка-Бузька. Наслідки нещасного випадку - закритий відламковий перелом нижньої третини правого стегна зі зміщенням, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна рана лобної ділянки, тупа травма грудної клітки, перелом 4-5 ребра з правого боку і 6 ребра з лівого, забій легень, синдром гострого ураження легень, садні рани грудної клітки, тупа травма живота, підкапсульна гематома печінки, за очеревинна гематома, після травматичний панкреатит. Згідно проведеного розслідування встановлено причетність працівників відповідача, до одержаних ним тілесних ушкоджень, втрати працездатності на 65% та одержання 2 групи інвалідності, ним пройдено 5 хірургічних операцій, на даний час він пересувається за допомогою милиць. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник підтримав позов з наведених у заяві підстав та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог позивача повністю посилаючись на те, що настання нещасного випадку позивач пов'язує з неналежним виконанням своїх посадових обов'язків його безпосередніми керівниками, однак у своєму позові ОСОБА_3 зобов'язаний був вказати в чому полягає спричинена моральна шкода, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно цю шкоду зі сторони саме відповідача, з яких міркувань виходили, визначаючи розмір та якими доказами це підтверджується. Покликається на заперечення позивачем висновків актів форм Н-1 та акту форми Н-5 від 27.11.2014р. винесених при проведення розслідування нещасного випадку, хоча такі є чинними і не скасованими у судовому порядку. Також зазначає, що позивачу відокремленим підрозділом «Кам"янка-Бузька дистанція копії "ДТГО «Львівська залізниця» було виплачено матеріальну допомогу в сумі 1218 грн. Також надала суду довідку № 69 від 21.02.2017 року про виплату позивачу матеріальної допомоги у жовтні 2014р. -3307 грн., у квітня 2015р. - 1000 грн. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши показання сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

ОСОБА_3 працював монтером колії 4 розряду у ВП «Кам"янка-Бузька дистанція колії».

16 жовтня 2014р. близько 11:59 год., на перегоні Сапіжанка-Добротвір ДТГО "Львівська залізниця", при швидкості 51 км/год., поїзд № 4704 в складі локомотива ЧМЕ-3 №3168 під керуванням ОСОБА_5 та ОСОБА_6, застосувавши екстрене гальмування та звукові сигнали, здійснив наїзд на оператора дефектоскопного візка ОСОБА_4, який був смертельно травмований на місці події, монтер колії ОСОБА_3 отримав множинні травми тіла. Дана обставина доводиться зібраними по справі доказами, зокрема Актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 27.11.2014 р. та Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 27.11.2014р. Представником позивача та позивачем не оспорюються дані акти, що спростовує заперечення представника відповідача, подані до позову.

Перебування позивача на лікуванні підтверджується копіями епікризів-виписок №116894 від 17.10.2014року, № 3557 від 23.03.2015р., № 2040 від 17.02.2014р, № 9551 від 25.08.2015р., № 12367 від 02.11.2015р, № 8109 від 17.07.2015р., № 9172 від 12.08.2015р.

Згідно довідки мелодико-соціальної експертизи міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК № 265759 серії 10 ААА ОСОБА_3 встановлено 2 групу інвалідності із втратою працездатності 65% із проходженням лікування в ЛПЗ медикаменти по наслідках травми милиці, палиця.

Довідкою № 2537 від 10.11.2016р. згідно якої, що локомотив ЧМЕ-3 № 3168 перебував на балансі відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Мукачево» ДТГО "Львівська залізниця".

Вироком Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30.12.2014р. по справі №446/2595/14-к, ОСОБА_7 визнаний винним за ч.2 ст. 271 КК України. Згідно встановленого вироком суду, ОСОБА_7, виконуючи обов'язки майстра колії ПЧ-3 ДТГО "Львівська залізниця", не забезпечив під час перевірки рейкового господарства дефектоскопним візком супроводження колійним майстром або бригадиром колії і достатньою кількістю сигналістів, не менше двох, що спричинило смертельне травмування оператора цеху рейкової дефектоскопії Кам'янка-Бузької дистанційної колії ДТГО "Львівська залізниця" ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та спричинення тяжкого тілесного ушкодження монтеру колії Кам"янка-Бузької дистанції колії ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У ч.2 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що позивач правомірно просить суд відшкодувати моральну шкоду, так як ним одержано травми внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду поїзду № 4704 в складі локомотива ЧМЕ-3 №3168, належного відповідачу, що стверджено дослідженими у судовому засіданні доказами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частина 3 ст.23 ЦК України визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що розмір відшкодування, який заявлений позивачем у розмірі 220000грн., з врахуванням також і інтересів відповідача по справі, не може бути задоволеним у повному обсязі, оскільки одержані позивачем травми, тривале лікування, встановлена у зв'язку із цим 2 група інвалідності, хоча і призвели до фізичних та моральних страждань, однак розмір їх підлягає до задоволення у сумі 70000 грн., що на думку суду, є достатнім для компенсації моральних страждань.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, щодо виплачених позивачу виплат з фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та виплат матеріальної допомоги відповідачем, оскільки такі не мають жодного відношення до заявлених вимог стосовно стягнення моральної шкоди, яка згідно закону відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Одночасно, враховуючи той факт, що позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, суд відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави суму судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на користь ОСОБА_3 70000 (сімдесят тисяч) гривень моральної шкоди. У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на користь держави 700 (сімсот) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя:

Оригінал рішення.