УхвалА

іменем україни

16 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору іпотеки недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 23 січня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 108 583 швейцарських франків. 23 січня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку нежитлове приміщення, загальною площею 42,6 кв. м, по АДРЕСА_1, вказане нерухоме майно належало іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на збудоване нежитлове приміщення від 1 грудня 2006 року.

Позивачка вказувала про те, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 листопада 2013 року, що набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу нею та ОСОБА_5 починаючи з січня 2004 року по 19 лютого 2013 року, унаслідок чого вище зазначене нерухоме майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя. Проте згоди на передачу в іпотеку вказаного нежитлового приміщення вона не надавала.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним договір іпотеки від 23 січня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк», застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що спірний іпотечний договір укладено 23 січня 2007 року, а факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено 12 листопада 2013 року, тобто через шість років після укладення вказаного іпотечного договору.

Суди дійшли вірного висновку про те, що аналіз п. 6 ст. 3, ч. 2 ст. 369 ЦК України, ч. 2 ст. 65 СК України свідчить про те, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 7 жовтня 2015 року № 6-1622цс15, від 21 жовтня 2015 року № 6-1568цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що доводи ОСОБА_4 щодо необхідності її нотаріально посвідченої згоди на укладення спірного правочину, як співвласниці нерухомого майна, відсутність якої є підставою для недійсності іпотечного договору, безпідставні. Оскільки ПАТ «УкрСиббанк», як сторона договору іпотеки, не знав та не міг знати про те, що спірне нерухоме майно належить на праві спільної сумісної власності подружжю.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта