АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року представник ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути заборгованість станом на 30.11.2014 р. у сумі 22 058,72 грн., яка складається з: 14 961,31 грн. заборгованості за кредитом, 5 144,8 грн. заборгованість за процентами, 426 грн. заборгованість за комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1 026,61 грн. штрафу (процентна складова) та 243,6 грн. судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 08.08.2007 року позивачем надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з виникненням у відповідача значної заборгованості за договором, яку вона в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з позовом.

Справа № 752/1278/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15217/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сальнікова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року відповідачу відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду наявним у матеріалах справи доказам, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послалася на те, що судом першої інстанції розглянуто справу з порушенням правил підсудності, а також вона жодного разу належним чином не повідомлялася про розгляд справи, чим були порушені її права на захист.

Крім того, суд проігнорував той факт, що договір був укладений між сторонами в 2007 році, в той час як позивач надав умови та правила без зазначення будь яких дат, тобто не зрозуміло чи саме ці правила діяли в банку на момент укладення договору.

На думку апелянта суд позивач не надав суду належних доказів взагалі укладення між сторонами кредитного договору, оскільки відповідачем було підписано заяву про приєднання до банківських послуг, а не про видачу кредитної картки із встановленням кредитного ліміту.

Також, апелянт вказує на те, що оскільки в матеріалах справи немає копій жодних карток, які ніби то видавалися відповідачу, то неможливо перевірити строк її дії та ту обставину, чи не сплинув строк позовної давності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників процесу.

Відповідач ОСОБА_1 надіслала на адресу суду клопотання про розгляду справи за її відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміт на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк виконав свої зобов'язання належним чином, в той час як відповідач не в повному обсязі виконувала свої зобов'язання по поверненню кредиту, в результаті чого, станом на 30.11.2014р. виникла заборгованість у сумі 22 058,72 грн., яка складається з: 14 961,31 грн. заборгованості за кредитом, 5 144,8 грн. заборгованість за процентами, 426 грн. заборгованість за комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1 026,61 грн. штрафу (процентна складова).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги надані позивачем докази та виходячи з них вважав, що позов є обґрунтованим, оскільки відповідач не належним чином виконував свої обов'язки за договором, що призвело до виниклої заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті та відхиляє доводи апелянта про те, що не доведений той факт, що вона отримала від банку кредит, оскільки відповідачем було підписано заяву про приєднання до банківських послуг, а не про видачу кредитної картки із встановленням кредитного ліміту, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, судом встановлено, що між сторонами укладено договір приєднання.

Підписуючи анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідач засвідчила своїм підписом та погодилася, що ця анкета разом з пам'яткою, Умовами і Правилами надання банком послуг, а також тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідач також підтвердила, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами банку які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, а також зобов'язалася виконувати їх.

Також, з заяви вбачається, що ОСОБА_1 стала клієнтом банк з відкриттям рахунку НОМЕР_1 15 червня 2007 року, а 08 серпня 2007 року отримала кредитну картку з ПІН-кодом № НОМЕР_2.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки.

В матеріалах справи містяться розрахунки заборгованості за договором між сторонами, відповідно до якого заборгованість відповідача перед банком складає 14 961,31 грн. станом на 30.11.2014р.

Також, для повного та всебічного розгляду справи, з'ясування дійсних обставин справи, а також для правильного її вирішення колегія суддів задовольнила клопотання сторони відповідача та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року витребувала у ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» документи на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Наданими банком документам також підтвердилося факт отримання відповідачем саме кредитної картки.

Так, 08.08.2007р. ОСОБА_1 поставила свій підпис на довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів льотного періоду», яким підтвердила те, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів вона ознайомлена.

Також, банком була надана довідка, відповідно до якої ОСОБА_1 за вказаним договором надавалися наступні кредитні картки: НОМЕР_5, дата відкриття 15.06.2007р., термін дії 05/11; НОМЕР_3, дата відкриття 22.04.2009р., термін дії 04/13; НОМЕР_6, дата відкриття 19.05.2011р., термін дії 06/15; НОМЕР_4, дата відкриття 21.02.2016р., термін дії 02/20; НОМЕР_4, дата відкриття 10.05.2016р., термін дії 02/20.

Вказана заборгованість, а також отримання та використання вказаних карток ОСОБА_1 також була підтверджена банком випискою по її картці/рахунку за період з 01.01.1999 по 30.01.2017р., яка була надана позивачем на вимогу ухвали колегії суддів під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, матеріали справи містять докази, які узгоджені між собою та в своїй сукупності підтверджують обґрунтованість позовної заяви.

Таким чином, судом першої інстанції хоч і не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, проте правильно вирішив спір по суті, а тому у колегії суддів немає підстав для скасування правильного по суті та справедливого рішення з одних лиш формальних міркувань.

Враховуючи викладене, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 рок колегія суддів вважає таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст.218, 303-305, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді