АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1135/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15 серпня 2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі 2 019 972,26 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, відповідно до договору іпотеки від 15 серпня 2011 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 326,30 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що боржником за договором позики виступала вона, а не її матір ОСОБА_3, при цьому, позикодавцем насправді був ОСОБА_8 а не ОСОБА_2 Також зазначає, що істотні умови договору позики були удаваними, оскільки насправді вона отримала у позику кошти у сумі 70 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 21% річних. Жодних інших процентів, пені чи індексу інфляції домовленістю між нею та ОСОБА_8 передбачено не було. Звертає увагу на те, що вона сплатила ОСОБА_8 в рахунок погашення заборгованості за договором позики кошти у розмірі 17 200,00 доларів США. Також зазначає, що висновок ТОВ «Агенство Експертної Оцінки» про оцінку квартири є удаваним, а сума вартості квартири є заниженою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, представник Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, не з'явились, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечила явку в судове засідання свого уповноваженого представника, ОСОБА_1 просила відкласти розгляд справи в зв'язку з її хворобою, проте жодних доказів на підтвердження вказаної обставини суду надано не було, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

В суді апеляційної інстанції було з'ясовано, що відповідач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла.

Згідно матеріалів спадкової справи №1108/2016 спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_4

Відповідно до ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відтак, судом апеляційної інстанції було залучено до участі у справі ОСОБА_4 у якості правонаступника ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., зареєстрований у реєстрі за № 2088, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 отримала у власність, до моменту підписання цього договору, грошові кошти в сумі 675 059,00 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 15 серпня 2011 року становило 84 700,00доларів США та зобов'язалась повернути гроші до 15 серпня 2012 року без нарахування процентів відповідно до графіку платежів (а.с.7).

Відповідно до п. 1. вказаного договору у разі прострочення позичальником строку сплати будь-якого мінімального платежу (згідно з графіком погашення) позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення.

Також 15серпня 2011 року в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за договором позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., зареєстрованим у реєстрі за № 2089, за умовами якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_2, яка належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківського виконкому 01 березня 1996 року, згідно з розпорядженням від 29 лютого 1996 року за № 13911, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 04 березня 1996 року в реєстрову книгу за № 2842 та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Євтушенко І.Б., державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори 01 серпня 2003 року за реєстровим номером 1-1319 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 29 серпня 2003 року в реєстрову книгу № д. 1229-15 за реєстровим № 2842 (а.с.8-9).

Відповідно до п. 5.3. вказаного договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за основним договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов'язку оплати нотаріальних дій на іпотекодавців.

Згідно з п. 5.5. договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання в наступних випадках: повного або часткового неповернення в установлені основним договором строки суми позики, несплати або часткової несплати в установлені основним договором та цим договором строки неустойку.

Того ж дня між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., зареєстрований в реєстрі за № 2091, яким передбачено можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття у власність предмета іпотеки. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок задоволення вимог іпотеко держателя(а.с.10-11).

Згідно п.5 вказаного договору звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотеко держателя (на підставі дійсного договору).

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за договором позики від 15 серпня 2011 року належним чином не виконала в зв'язку з чим вникла заборгованість, яка станом на 24 вересня 2013 року становила 2 019 972,26 грн., з яких 675 059,00 грн. - сума позики, 22 483,40 грн. - 3% річних та 1 322 429,86 грн. пені.

В серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_12, третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 15 серпня 2011 року в сумі 2 019 972,26 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_3 та визнати за нею право власності на вказану квартиру в рахунок погашення заборгованості у сумі 2 019 972,26 грн. за договором позики від 15 серпня 2011 року, та виселити ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 з даної квартири.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, звернувши стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15 серпня 2011 року, визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 не виконала свої зобов'язання за договором позики, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з неї суми позики, трьох процентів річних та пені за час прострочки виконання зобов'язань.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. 5.3 договору іпотеки від 15 серпня 2011 року у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за основним договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов'язку оплати нотаріальних дій іпотекодавців.

Згідно з п.5 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15 серпня 2011 року звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотеко держателя (на підставі дійсного договору).

Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» роз'яснено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Враховуючи викладене, оскільки договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 15 серпня 2011 року передбачено можливість задоволення вимог іпотекодержателя на підставі рішення суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1, вартість якої згідно висновку ТОВ «Агенство Експертної Оцінки» про оцінку квартири становить 697 851,00 грн., шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у сумі 2 019 972,26 грн. за договором позики від 15 серпня 2011 року.

При цьому, доводи апеляційної скарги зводяться лише до того, що договір позики від 15 серпня 2011 року є удаваним правочином, оскільки боржником за договором позики виступала ОСОБА_1, а не ОСОБА_3, позикодавцем був ОСОБА_8, а не ОСОБА_2, ОСОБА_1, в свою чергу, отримала у позику кошти у сумі 70 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 21% річних.

Проте, колегія суддів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги, як безпідставні, оскільки вказані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами. Крім того, удаваність правочину може мати місце лише тоді, коли оспорюваний правочин відрізняється за змістом від правочину, який було насправді вчинено, тобто, між сторонами правочину встановлюються інші правовідносини. Натомість, відповідач ОСОБА_1 посилається лише на удаваність сторін та умов договору позики.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сума вартості квартири згідно висновку ТОВ «Агенство Експертної Оцінки» про оцінку квартири є заниженою, оскільки відповідачами вказаний висновок належними та допустимими доказами спростовано не було.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо спростувань правильності висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_5, а тому відповідно до положень ст. 303 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перевірки правильності висновків суду в цій частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М.Ратнікова