Справа № 535/812/16-ц
Провадження № 2/535/8/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Якименко Т.О.,

при секретарі Балала Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Котельва справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної ради м. Полтава, орган опіки та піклування Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, та крім того, збільшивши позовні вимоги, просить також визначити місце проживання малолітніх дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з нею.

ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, мотивуючи їх тим, що сумісне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння і поваги один до одного, відповідач зловживав спиртними напоями, не піклувався про створення нормальних сімейних відносин, вчиняв сварки, застосовував до неї фізичне насильство. З листопада 2015 року вони проживають окремо, відновлювати подружні відносини не бажають, оскільки подальше спільне життя суперечить її інтересам та інтересам малолітніх дітей.

Крім того, пояснила, що у листопаді 2015 року вона, в зв`язку з наведеними вище обставинами, з обома малолітніми дітьми вимушена була переїхати на постійне місце проживання з м. Полтава, де вони спільно проживали з ОСОБА_2, до своєї матері в с. Велика Рублівка Котелевського району. Згоди, відносно місця проживання дітей вони з чоловіком не дійшли. В кінці грудня 2015 року, мати відповідача, приїхала в с. Велика Рублівка і попрохала віддати їй на час новорічних свят старшого сина ОСОБА_6, зобов`язавшись повернути його. Однак, на момент розгляду вказаної справи, тобто більше одного року, відповідач утримує дитину у себе, і на її численні прохання повернути сина їй, не реагує. Вважає, що в неї є всі умови для проживання з нею обох дітей, житлом та матеріально вона забезпечена, малолітнім дітям потрібна материнська турбота, і вважає що обоє синів повинні виховуватись разом. При цьому вказала, що батько дитини, протягом 2016 року перешкоджав її спілкуванню зі старшим сином. Пояснила також, що вона в даний час перебуває у відпустці по догляду за меншою дитиною до досягнення ним 3-х річного віку, тому має достатньо часу для виховання дітей та може приділяти їм достатньо часу, в той час як відповідач, працює на двох роботах, постійно відсутній вдома і дитина не отримує достатньо уваги зі сторони батька. В більшій мірі, його вихованням займається дідусь, який проживає з ними, хоча він також працює. Мати відповідача у березні 2016 року померла. Одночасно позивачка зобов`язалась не чинити жодних перешкод для спілкування відповідача з дітьми в разі задоволення її позовних вимог.

Зустрічний позов відповідача не визнала.

Представник позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом, адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки ОСОБА_1 підтримала повністю і вважає, що проживання малолітніх дітей з матір`ю буде відповідати їх інтересам. Відповідач фактично розділив дітей, старшого сина примусово утримує у себе, а від меншого добровільно відмовився, не проявляє до нього батьківської уваги та турботи.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 позов ОСОБА_1 визнав частково, в частині розірвання шлюбу, однак не погоджується з причинами, які вказує позивачка, що призвели до припинення подружніх відносин, таких як зловживання ним алкоголем, та застосування відносно дружини фізичного насильства. Заперечив про визначення місця проживання обох дітей з матірю. При цьому підтримав свій зустрічний позов до ОСОБА_1 і просить визначити місце проживання старшого сина ОСОБА_6, з ним.

Позовні вимоги мотивував тим, що у нього є всі умови для повноцінного виховання та розвитку малолітньої дитини, він забезпечений житлом, має стабільний заробіток. При цьому вважає, що дитині краще проживати з ним у місті де є більше можливостей для лікування, виховання та розвитку дитини. Син відвідує дитячий садок, він забезчечує його лікування зору. Виховувати дитину йому допомагає його батько, сестра та бабуся.

ОСОБА_1 не заперечував того, що він утримував дитину у себе на протязі року без згоди матері та того, що жодного разу не відвідав молодшого сина та не привозив для спілкування з тим старшого брата ОСОБА_5. Визнав, що цим самим порушив права дітей на спілкування.

Від зустрічної позової вимоги про розірвання шлюбу відмовився, оскільки вона була зайвою, так як він повністю визнає вимогу позивачки за первісним позовом про розірвання шлюбу.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя ОСОБА_2 і вважав, що з врахуванням того, що дитина протягом тривалого часу проживає з батьком, відібрання його призведе то психологічної травми, оскільки це порушить його звичне життя, припиниться спілкування з друзями у дитячому садочку. Наголошував при цьому на рівності прав батьків у вихованні дітей, і вважав, що визначення місця проживання сина ОСОБА_6 з батьком, буде відповідати інтересам дитини.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - представник органу опіки і піклування служби в справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не з`явився, направивши до суду висновок, в якому вважає за можливе визначити місце проживання обох малолітніх дітей разом з матір`ю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - представник органу опіки та піклування Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримала висновок, відповідно до якого, для повного і гармонійного розвитку дітей, в умовах любові і розуміння, доцільно визначити місце проживання обох малолітніх дітей з матір`ю.

Суд заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити повністю, з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 вересня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КЕ №097526 виданого 28.09.2012 року Октябрським відділом ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №193.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-КЕ №246681 видане Шевченківським районним у м. Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області від 01.09.2016 року), та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-КЕ №246681 видане Октябрським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ від 09.01.2015 року).

Сторони припинили сумісне проживання через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння і поваги один до одного. Між подружжям виникали часті сварки, позивачка скаржиться на зловживання відповідачем спиртними напоями, відсутністю з його сторони турботи про створення нормальних подружніх відносин, що унеможливлює вподальшому їх спільне проживання.

Сторони припинили спільне проживання з листопада 2015 року, після чого ОСОБА_1 разом з дітьми переїхала на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач, хоча і заперечує оставини неведені ОСОБА_1 як причини розірвання шлюбу, проте згоден на його розірвання, оскільки вважає, що примирення між ними неможливе.

Сторони не бажають примиритися і зберегти сім`ю, у звязку з чим суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Спору, про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя сторони не мають.

Прізвище після розірвання шлюбу слід залишити позивачці за первісним позовом шлюбне - ОСОБА_1.

Крім того, сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, а саме, позивачка за первісним позовом ОСОБА_1І, вважає що обох дітей, для їх повноцінного та гармонійного розвитку необхідно залишити проживати з нею, як матір`ю дітей, не розлучаючи при цьому їх між собою, в той час відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 по суті розділив дітей, забравши старшого сина собі, і протягом всього часу проживання сина ОСОБА_6 з ним, він створював перешкоди у спілкуванні сина з матір`ю та не піклувався про молодшого сина ОСОБА_10, не забезпечував спілування сина з матір`ю, а також братів між собою, тобто повністю самоусунувся від його виховання. Відповідач просить при цьому визначити місце проживання сина ОСОБА_6 з ним, оскільки між ними протягом спільного проживання склалися добрі взаємовідносини і він вважає, що може забезпечити йому більш кращі умови для проживання та розвитку, оскільки проживає у місті, де є більші можливості для дитини.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили у поясненнях ті обставини, що ОСОБА_5 чинив перешкоди у спілкуванні матері ОСОБА_1 з старшим сином ОСОБА_6, і жодного разу, після припинення їх спільного проживання, не відвідував молодшого сина ОСОБА_10. Крім того, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 пояснили, що ОСОБА_1 неодноразово через негативну поведінку чоловіка приїздила з дітьми до матері, а той в свою чергу, просив її повернутися до нього.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які були допитані у судовому засіданні, висловлювали свої суб`єктивні міркування, які ніякого правового значення для вирішення даного спору не мають.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У частинах 1, 2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони в достатній мірі забезпечені житлом, тобто згідно ОСОБА_16 обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою с. Велика Рублівка Котелевського району від 24.11.2016 року, вона проживає у приватному домогосподарстві, разом з матір`ю- пенсіонеркою та сином ОСОБА_10, будинок складається з чотирьох кімнат, для дітей облаштовані окремі кімнати, при цьому створені належні умови для нормального виховання та розвитку дітей. ОСОБА_1 має можливість матеріально забезпечувати малолітніх дітей.

Відповідач ОСОБА_5 також проживає в трикімнатній квартирі в м. Полтава, спільно зі своїм батьком, сестрою та старшим сином ОСОБА_6. Має постійне місце роботи та стійкий заробіток.

Таким чином, суд вважає, що батьки - сторони по справі створили належні умови для проживання малолітніх дітей, мають достатній самостійних дохід для іхнього виховання та утримання.

Однак, спеціалісти органів опіки та піклування, як Шевченківської в м. Полтаві ради, так і Котелевської райдержадміністрації Полтавської області, приходять у своїх висновках до спільної думки, що для повного і гармонійного розвитку особистості, виходячи з положень принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 грудня 2016 року, у справі №6-2445цс/16.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасники докладають всі зусилля, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.3 Конвенції першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи викладені вище обставини справи, вимоги Закону України «Про охорону дитинства», особисті якості батьків, можливість створення матірю дитини належних умов для виховання дитини, її більшу турботу і увагу до дитини, відсутність виняткових обставин, які б обумовлювали необхідність розлучення дитини та її матері, а також думку органу опіки та піклування, виходячи із найвищих інтересів дитини, аналізуючи кожен аспект відносин до дитини, висвітлений під час розгляду справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити вимоги первісного позову в повному обсязі, щодо визначення місця проживання дитини, оскільки залишення дитини проживати з матірю відповідає її інтересам та чинному законодавству, а також забезпечить розвиток дитини.

Враховуючи інтереси дітей, які повинні виховуватися в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, адже розвиток малолітньої дитини напряму залежить від умов його життя і фактори, що негативно впливають на психічний стан і здоров`я, повинні бути максимально виключені, та вирішуючи питання про визначення місця проживання не однієї дитини, а кількох, тобто братів та беручи до уваги аналіз судової практики цієї категорії справ, слід зважити на те, що розділяти дітей слід тільки у виняткових випадках, оскільки роздільне проживання братів або сестер найчастіше виявляється не в інтересах дітей, так як для нормального розвитку, на думку дитячих психологів, дитині необхідно відчуття однієї сім`ї, тобто спільне проживання та взаємодопомога, а поділ дітей цьому як раз не сприяє.

Враховуючи, ту обставину, що суд в цій справі не встановив виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларадції прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю, приходить до переконання що місце проживання обох малолітніх дітей слід визначити з їх матір`ю.

Суд, відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_2, виходить виключно з інтересів самої малолітньої дитини, враховуючи особливі потреби дитини повязані з її віком та те, що дитині більш необхідна материнська турбота і піклування.

За вказаних обставин, підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, суд не вбачає, та саму можливість вважає передчасною. Це не перешкоджає позивачу за зустрічним позовом, при досягненні дитиною відповідного віку, коли вона самостійно, вільно та свідомо зможе висловити та реалізувати своє бажання - залишатися з батьком без ризику для її інтересів, вимагати відповідної зміни порядку спілкування із дитиною та визначення її місця проживання.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком - позивачем за зустрічним позовом не доведені, а тому в задоволенні такого позову ОСОБА_2 слід відмовити.

А відтак суд вважає, що слід визначити місце проживання малолітніх дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір`ю ОСОБА_1, за адресою: с. Велика Рублівка Котелевського району Полтавської області, вул. Молодіжна, 11.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір на користь позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 в розмірі 1102,00 грн. Судові витрати позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 161 Сімейного Кодексу України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р., ЗУ "Про охорону дитинства", ст. ст. 10-11, 57-60, 88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей, задоволити повністю.

Шлюб, зареєстрований 28 вересня 2012 року в Октябрському відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області за № 193 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, розірвати.

Залишити ОСОБА_1 після розірвання шлюбу шлюбне прізвище ОСОБА_1.

Визначити місце проживання малолітніх дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір`ю дітей - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителькою с. Велика Рублівка Котелевського району Полтавської області.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання з батьком малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити повністю.

Судові витрати ОСОБА_2 не присуджуються.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя