У Х В А Л А

20 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа − приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна, про визнання заяви недійсною, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Придніпровський районний суд м. Черкаси рішенням від 11 грудня 2015 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 18 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: визнав квартиру в будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнав за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину цієї квартири.

Апеляційний суд Черкаської області 4 лютого 2016 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2015 року скасував та увалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 4 лютого 2016 року залишила без змін.

2 лютого 2017 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 346, 347 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження своїх вимог заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 вересня 2016 року.

Водночас заявниця просить поновити строк подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 356 Цивільного процесуального кодексу України (далі − ЦПК України) заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд судового рішення підлягає поновленню, оскільки наведені ОСОБА_4 причини пропуску строку є поважними.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 нотаріально посвідчила заяву, у якій вказала, що спірна квартира не є її та відповідача спільною сумісною власністю, так як придбана не за їх спільні кошти, а за особисті кошти останнього і є його особистою приватною власністю. При цьому суд послався на те, що право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, позивачка не вчинила дій щодо негайного відкликання оспорюваної заяви та не надала належних і допустимих доказів про вчинення такого правочину під впливом фізичного чи психологічного тиску з боку колишнього чоловіка ОСОБА_5 та дійшов висновку про відсутність підстав вважати таку заяву недійсною, а спірну квартиру спільним сумісним майном подружжя.

У наданій для порівняння ухвалі від 15 вересня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовили у задоволенні позовних вимог про встановлення факту відмови від права власності, оскільки відсутні належні і допустимі докази внесення за заявою власника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису, передбаченого положеннями статті 347 ЦК України.

У справі, судове рішення в якій надано заявницею для порівняння та у справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, наявні різні предмети позову, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлено різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа − приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна про визнання заяви недійсною, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про визнання права власності, за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко