Категорія 39Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І.,

позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої позивач звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, проте, при перевірці нотаріусом документів було виявлено, що половина будинку в якому він проживав зі своєю сім'єю зареєстрована за ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

На момент смерті батька ОСОБА_2 проходив службу в армії, про смерть дізнався після демобілізації 17.12.1971 року, що не дало йому змоги вчасно прийняти спадщину.

Постановою другої Вінницької державної нотаріальної контори від 13.05.2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на половину будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 після смерті батька у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини, оскільки позивач та його померлий батько були зареєстровані за різними адресами.

Зважаючи на викладене просив визначити додатковий строк 2 місяці для подання в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька позивача ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Левківці Тульчинського р-ну, Вінницької області.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропуіцення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Вінницьким бюро РАЦС від 25.12.1951 року серія НОМЕР_1 ( а.с. 5).

Як вбачається з свідоцтва про смерть виданого повторно відділом РАЦС Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області серія НОМЕР_2 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 7).

З свідоцтва про смерть виданого відділом РАЦС ВМУЮ Вінницької області від 17.12.2008 року серія НОМЕР_3 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 8).

Постановою другої Вінницької державної нотаріальної контори від 13.05.2016 року №754/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на частку будинку з прибудованими, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 у зв'язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини. Нотаріусом встановлено, що ОСОБА_2 на час смерті батька не проживав в спадковому будинку та не надав доказів фактичного прийняття спадщини ( а.с. 16).

Будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 належить по 1/2 частці ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок та договором дарування від 31.10.1963 року ( а.с. 12-14).

Як вбачається з листів другої Вінницької державної нотаріальної контори від 05.10.2016 року №1616/01/16 та Тиврівської державної нотаріальної контори від 11.11.2016 року 1817/01-16 спадкова справа на майно померлого ОСОБА_6 не заводилась. Проте, в листі Тиврівського державної нотаріальної контори зазначено, що дана нотаріальна контора існує з 1972 року, а ОСОБА_6 помер у ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 37-38).

Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз'яснено у п. п. 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» положення ст. 1272 ЦК України 2003 року, ч. 3 якої визначено право спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України 2003 року - 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року.

Таким чином, спірні відносини регулюються нормами ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 ЦК УРСР, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнанні поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, несприятливі погодні умови.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано суду доказів, що свідчать про об'єктивні непереборні, істотні труднощі для спадкоємця на вчинення дій, що пов'язані з прийняттям спадщини після смерті.

Перебування на строковій військовій службі ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_6, на що посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на звернення з заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 було демобілізовано 17.12.1971 року, а з відповідною заявою він звернувся лише 12.05.2016 року.

Жодних доказів на підтвердження об'єктивних непереборних, істотних труднощів, що перешкоджали ОСОБА_2 вчинити дії повязані з приняттям спадщини після смерті ОСОБА_6 у період часу з 17.12.1971 року по 12.05.2016 року всупереч вимог ст.60 ЦПК України ним надано не було.

Разом з тим, слід зазначити, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав зважаючи на наступне.

Частиною 1 ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року передбачено право спадкоємця на продовження строку на прийняття спадщини. Так, строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Вирішення судом питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ЦК Української РСР 1963 року не передбачено.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_6 помер до набрання чинності ЦК України, позивачу слід було звернутись з позовом про продовження строку на прийняття спадщини після його смерті.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає. Доводи апеляційної скарги були предметом судового дослідження і висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: