Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/417/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Берднікова Г. В.
Доповідач Суровицька Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

22.02.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Кіселика С.А., Чельник О.І.

секретар Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області - Приходько Олександр Вікторович, виконавчий комітет Знам'янської міської ради Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, про визнання недійсним договору дарування квартири.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири.

В обґрунтування позову зазначала, що з 1969 року вона зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1. Квартира 30 листопада 1995 року була приватизована нею та її чоловіком - ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_4 року її чоловік помер. Після його смерті в квартиру стала приходити відповідач та встановлювати свої порядки. Так, 11 липня 2016 року відповідач відімкнула в її квартирі стаціонарний телефон, чим обмежила її спілкування із зовнішнім світом, погрожує та ображає її. Коли вона, щоб захистити свої права звернулась до адвоката, то дізналась, що з 05 серпня 2014 року відповідач є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу - Приходько О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1333.

За життя чоловіка, відповідач возила їх з чоловіком до нотаріуса, проте домовленість була, що відповідач догляне їх з чоловіком, оскільки вони є людьми похилого віку, потребують за станом здоров'я сторонньої допомоги і для цього буде підписано договір. Наміру щодо передачі за життя квартири комусь у власність ні в неї, ні в чоловіка - ОСОБА_8 не було. Укладаючи договір, насправді мали на меті укладення договору довічного утримання або заповіту, оскільки в силу похилого віку та за станом здоров'я потребують сторонньої допомоги.

Текст самого договору чоловік прочитати не міг, оскільки не бачив на обидва ока, а нотаріус не встановив їх дійсних намірів при вчиненні правочину. Після смерті чоловіка вона є спадкоємцем першої черги. Вважає договір дарування квартири таким, що вчинений під впливом помилки щодо правової природи договору. Просила суд договір дарування квартири від 05 серпня 2014 року, посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі за № 1333, визнати недійсним (а.с.2-3).

Ухвалами Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2016 року та 19 грудня 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено судом приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу - Приходько Олександра Вікторовича, ОСОБА_5 та виконавчий комітет Знам'янської міської ради Кіровоградської області, як орган опіки та піклування (а.с.67, 153,154).

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, як дарувальниками та ОСОБА_3, як обдаровуваною, нотаріально посвідчений 05 серпня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за № 1333, розподілено судові витрати (а.с.182-186).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах відповідача, просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.220-224).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача, який одночасно є представником третьої особи - ОСОБА_5, підтримав доводи апеляційної скарги, а представник позивача заперечила проти них і просила рішення суду залишити без змін.

Представник органу опіки та піклування та приватний нотаріус Приходько О.В. , які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не прибули. Від органу опіки та піклування надійшло клопотання розглядати справу без участі їх представника, просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право приватної власності на квартиру, виданого відділом приватизації Знам'янської міської ради народних депутатів 30 листопада 1995 року належала квартира АДРЕСА_1.

05 серпня 2014 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Приходько О.А. посвідчено договір дарування, який зареєстровано в реєстрі за № 1333, за яким ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та його дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, належну їм на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, подарували ОСОБА_3 (а.с.7-8).

ОСОБА_3 є дружиною племінника ОСОБА_8.

На час укладення договору дарування позивач та її чоловік ОСОБА_8 пенсіонери за віком.

Згідно довідки Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Знам'янка ОСОБА_4 прийнята до відділення на обслуговування вдома на безоплатній основі з 26 жовтня 2010 року. Відповідно до договорів про соціальне обслуговування їй надавались соціальні послуги з прибирання приміщення, винесення сміття, придбання та доставка продуктів, медикаментів, промислових товарів з відвідуванням два рази на тиждень (а.с.10).

Згідно інформації, наданої Комунальним закладом «Знамянський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 30.08.2016 року № 580, ОСОБА_4 знаходиться на диспансерному обліку з грудня 2013 року по теперішній час (в тому числі станом на липень-серпень 2014 року). ОСОБА_8 також перебував на диспансерному обліку з грудня 2013 року до травня 2016 року(а.с. 59).

Після укладення нотаріально посвідченого договору дарування, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 продовжували проживати у квартирі, не знімались з реєстрації в ній.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_8 помер в м. Знамянка (а.с.65). З заявами про прийняття його спадщини звернулись дружина - ОСОБА_4 та дочка відповідача - ОСОБА_5 (а.с.100,101,102, 104).

Після смерті чоловіка ОСОБА_4 залишилась проживати у квартирі АДРЕСА_1, з реєстрації у квартирі не знята.

Згідно довідки ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 користується пільгою 50 % на послуги водопостачання та водовідведення, по рахунку значиться, що в квартирі проживає одна особа (а.с.12).

З довідки, виданої головою ОСББ «Фортуна-Жовтнева» та показань допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є сусідами позивача, вбачається, що в квартирі до ІНФОРМАЦІЯ_4 року проживали лише позивач та її чоловік, після смерті чоловіка ОСОБА_4 проживає у квартирі одна (а.с. 80).

Вказані обставини підтверджують, що після посвідчення оспорюваного договору дарування фактична передача дарунку - квартири, не відбулась.

Відповідач та її малолітня донька ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєструвались у спірній квартирі 20 травня 2016 року, тобто після смерті ОСОБА_8 (а.с. 150).

За інформацією відділу освіти виконавчого комітету Знам'янської міської ради від 08.12.2016 року ОСОБА_12 у загальноосвітніх навчальних закладах міста Знам'янка не навчається (а.с. 147) .

Спірна квартира є єдиним житлом позивача і була єдиним житлом її чоловіка і ці обставини в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції відповідачем не спростовано ( а.с. 52-53).

Як на підстави для визнання договору дарування недійсним, позивач посилалась на те, що при укладенні договору дарування вони з чоловіком припустились помилки, що має істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, оскільки відповідач обіцяла доглядати їх та надавати їм необхідну допомогу і саме з такими умовами вони погоджувались підписати договір.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, зокрема, що правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-9цс13.

Суд першої інстанції встановив, що дарувальники ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на час укладення оспорюваного договору дарування були особами похилого віку, непрацездатні, які мали кожний ряд хронічних хвороб, у зв'язку з чим потребували стороннього догляду та допомоги. Спірна квартира була єдиним житлом подружжя, залишається єдиним житлом позивача після смерті чоловіка. Як стверджує позивач у неї та у чоловіка було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу у власність відповідачці квартири. Фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальниками обдаровуваній після укладення договору дарування не відбулось. Позивач зареєстрована та продовжує проживати у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги.

За наявності цих обставин, які не спростовані відповідачем, оцінивши докази у справі відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність помилки при укладенні договору дарування, неправильного сприйняття позивачем та її чоловіком змісту та предмету договору, істотних умов договору, що вплинуло на волевиявлення під час укладення договору дарування.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач та її вже покійний чоловік, укладаючи договір дарування з відповідачем помилилася щодо обставин, які мали істотне значення.

Та обставина, що нотаріусом було роз'яснено зміст оспорюваного договору, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами.

Позивач та її чоловік, як особи похилого віку, які за станом здоров'я потребували стороннього догляду та допомоги, погоджувались на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилялись щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ними і відповідачем.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення статей 203, 229 ЦК України та визнав оспорюваний договір дарування недійсним.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Передбачені законом підстави для переоцінки апеляційним судом доказів відсутні.

Докази, які надані представником відповідача щодо здійснення відповідачем поховання ОСОБА_8, вчинення дій щодо розпорядження коштами позивача на підставі виданої нею довіреності, підтверджують те, що між сторонами дійсно була домовленість про надання позивачці допомоги. Надана до апеляційної скарги копія виписки з медичної карти ОСОБА_4 підтверджує її стан здоров я, наявність хвороб та те, що вона потребує допомоги за віком та станом здоров'я.

Суд повно і всебічно з'ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, наданим доказам дав належну оцінку. Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах доводів апеляційної скарги підстав для зміни або скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді С.А.Кіселик

О.І.Чельник