АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/437/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2091/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Київський бронетанковий завод», третя особа: ОСОБА_6 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

в с т а н о в и л а:

Позивач звертаючись до суду з вищевказаним позовом з урахування збільшення позовних ставив питання про визнання наказу №163 незаконним, поновлення його на посаді першого заступника директора Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» з 13 серпня 2014 року, стягнення 343 375,20 гривень в рахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2 294 гривень витрат на правову допомогу. Оскільки наказ № 163 не містить конкретного посилання на обставини порушення за п.1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року вищевказаний позов було задоволено частково.

Визнано наказ директора Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» ОСОБА_6 №163 від 13.08.2014 року про звільнення першого заступника директора Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» ОСОБА_3 з роботи на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України незаконним.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді першого заступника директора Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» з 13 серпня 2014 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» на користь ОСОБА_3 343 375,20 гривень в рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2 294 гривень витрат на правову допомогу, а всього 345 669,20 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та ухвалення нового рішення за яким у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_3 14.04.2014 року був прийнятий на посаду першого заступника директора з управління.

13.08.2014 року ОСОБА_3 звільнений із займаної посади згідно п.1 ст. 41 КЗпП України.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з доведеності вимог позивача вказуючи на те, що у ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження одноразове грубе порушення ОСОБА_3, яке полягало у вчиненні злочинних фінансових дій по виведенню і відмиванню грошових коштів з підприємства, що слугувало підставою його звільнення згідно п.1 ст. 41 КЗпП України. Тому вважав наказ директора ДП «Київський бронетанковий завод» ОСОБА_6 №163 від 13.08.2014 року про звільнення першого заступника директора ДП «Київський бронетанковий завод» ОСОБА_3 з роботи незаконним. Та зазначав, що позивача слід поновити на посаді першого заступника директора Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» з 13 серпня 2014 року. З виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні з дня незаконного звільнення 13.08.2014 року по день винесення рішення 28.11.2016 року у розмірі 343 375,20 гривень згідно положень ст.. 235 КЗпП України.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач посилався, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги докази які були надані ними на підтвердження заявлених позовних вимог, позивача було звільнено у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків як керівником підприємства. Яке було вчинено у формі дій, що мають ознаки злочину, внаслідок чого державному підприємству було завдано збитків на суму 12 000 000 гривень. Правомірність підстав звільнення повністю підтверджується витягом із протоколу №9 від 25.06.2014 року спільного засідання комітету первинної профспілкової організації та адміністрації ДП «КБТЗ», витягом із протоколу загальних зборів трудового колективу ДП «КБТЗ» від 26.06.2014 року. Що конкретизують дії позивача, які і є порушеннями за які був звільнений позивач зі своєї посади. А саме, діями позивача були нанесені значні збитки підприємству, позивач діяв не в інтересах підприємства, що привело підприємство до негативного фінансового становища. А саме внаслідок дій позивача відбулося значне збільшення заборгованості, крім того неефективно використовувалися кошти підприємства.

Вказані факти, на думку апелянта, також підтвердив та обґрунтував голова Профспілкового комітету Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» профспілки Збройних Сил України ОСОБА_7, який був допитаний як свідок.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених на підставі п.1 ст. 41 КЗпП крім підстав передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємств, відділення чи іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання і службовими особами державної контрольно - ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Згідно роз'яснень п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11. 1992 року за № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з зазначеними у цій нормі працівниками. Вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку шкоду ним завдано ( могло бути завдано).

Звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП неможливе , якщо порушення має триваючий, а не разовий характер.

За текстом наказу № 163 від 13.08.2014 року першого заступника директора підприємства ОСОБА_3 звільнено за п.1 ст.41 КЗпП України з нарахуванням грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку. Підставою для звільнення визначено: протокол № 14 від 13.08.2014 року засідання профспілкового комітету.

Згідно з витягу із протоколу засідання профспілкового комітету від 13.03.2014 року члени профспілкового комітету заслухавши інформацію щодо необхідності їхнього звернення до адміністрації підприємства з питання звільнення відповідача за вчинення ним злочинних фінансових махінацій по виведенню активів з підприємства під час виконання ним обов'язків директора підприємства, які призвели підприємство до тяжкої фінансової скрути. Про ці фінансові операції свідчать матеріали, які передані до Генеральної прокуратури.

Враховуючи, що дії про які вказано вище не мають характеру одноразового грубого порушення трудових обов'язків визначених положеннями п.1 ст. 41 КЗпП, колегія суддів вважає висновки суду про незаконність звільнення позивача обґрунтованими.

Доводами апеляційної скарги є також те, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду з позовом про поновлення, так як за відповіддю ГД УДППЗ «Укрпошта» в/х. №303/15-Ш-1248 від 19 травня 2016 року на їх звернення щодо пересилання рекомендованого листа №405 Лівобережний поштамт КМД УДППЗ «Укрпошта» повідомив, що рекомендований лист з рекомендованим повідомленням №405 від 19.08.2015 року на ім'я ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) надійшов до відділення поштового зв'язку (ВПЗ) Київ-95 20.08.2015року і в той же день доставлявся згідно з вказаною адресою, але не був вручений, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. Згідно пояснень листоноші рекомендований лист 20.08.2015 року був залишений конс'єржу. Рекомендоване повідомлення №141, оформлене працівником ВПЗ Київ-95, 20.08.2015 року відправлено за призначенням. Опитуванням конс'єржа встановлено, що вказаний лист переданий особисто ОСОБА_3 20.08.2015 року у другій половині дня. З претензіями щодо несвоєчасного одержання листа ОСОБА_3 до ВПЗ Київ-95 та Лівобережного поштамту КМД УДППЗ «Укрпошта» у 2015 року не звертався.

Крім того відповідач вважав, що позивач дізнався про своє звільнення ще в серпні 2014 року від своїх адвокатів під час перебування в СІЗО та свого подальшого звернення до підприємства в травні 2015 року про проведення з ним розрахунку.

Зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування постановленого рішення з підстав перебігу строку позовної давності.

Так як за положеннями ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належну оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. І у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

За матеріалами справи вбачається, що відповідачем копія наказу про звільнення позивачу не вручалася, по місцю його перебування ( СІЗО) також не направлялася, трудова книжка за заявою позивача була направлена рекомендованим листом за місцем проживання.

Як визначено Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженими постановою КМ від 05.03.2009 року № 270 підлягають доставці додому рекомендовані поштові картки, листи, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів.

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових ( крім зазначених в абзаці 4 п.93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а в разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом ( свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстраційного поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення , поштового переказу ( п. 99 Правил).

Під час вручення фізичній особі повістки працівник поштового відділення на підставі пред'явленого документу, що посвідчує особу, вказує на бланку повідомлення про вручення прізвище одержувача. При цьому ж бланку останній розписується та вказує своє прізвище. Відповідні дані зазначаються й про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вважав відповідь підприємства поштового зв'язку, неналежним доказом, оскільки листоношею був порушений порядок вручення рекомендованих листів, за що її було притягнуто до відповідальності. Крім того у судовому засіданні не було доведено, хто саме передав позивачу вказаний рекомендований лист і чим це підтверджено. Беручи до уваги те, що позивач дізнався про порушення його трудових прав лише в грудні 2015 року, виявивши в поштовій скриньці за місцем свого проживання рекомендованого листа то, звернувся до суду з позовною заявою про захист своїх трудових прав в межах строку позовної давності.

Відповідач вказуючи в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, зазначав про те, що суд не задовольнив клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст.27, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 191 КК України, тобто з підстав які були визначені у звільненні з роботи, що є предметом розгляду. Якщо позивач буде визнаний винним у вчиненні злочинів, то його звільнення відповідно до наказу № 163 від 13.08.2014 року буде безспірно законним та обґрунтованим, а позовна заява не підлягатиме задоволенню.

Однак, відповідачем не взято до уваги те, що вирок суду може бути підставою для звільнення у відповідності до положень п.7 ст. 36 КЗпП України, а не з підстав визначених п. 1 ст. 41 КЗпП України за якох відбулося звільнення позивача.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про незаконність видання наказу про звільнення позивача, поновивши його на роботі.

Однак, при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за правилами ст. 235 КЗпП України не взяв до уваги те, що згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2014 року у зв'язку з підозрою у вчиненні кримінального правопорушення відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і поміщено до Київського слідчого ізолятора №13.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 2.04.2015 року обраний запобіжний захід був змінений на домашній арешт, після чого позивач перебував під домашнім арештом до 02.06.2015 року.

Вказане свідчить про те, що з моменту звільнення ( 18.08.2014 року до 02.06.2015 року ) позивач перебував у вимушеному прогулі не з вини роботодавця. Відтак, враховуючи, що на момент видачі наказу про звільнення позивач перебував від вартою нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід проводити з моменту закінчення обраного слідчими органами запобіжного заходу і до моменту постановлення судового рішення, що становить ( з 03.06.2015 року по 28.11.2016 року - 376 робочих днів х 605,60 гривень) - 227 705,60 гривень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом зменшення з 343 375, 20 гривень до 227 705, 60 гривень з зазначених вище підстав за правилами ст. 309 ЦПК України.

У іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року змінити в частині задоволення вимог ОСОБА_3 про стягнення з Державного підприємства «Київський бронетанковий завод» середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом зменшення її розміру з 343 375,20 (триста сорока трьох тисяч триста сімдесят п'яти гривень двадцяти копійок) гривень до 227 705,60 (двісті двадцяти семи тисяч сімсот п'яти гривень шістьдесят копійок) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: