УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

представника відповідача - ОСОБА_6,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2016 року в частині зупинення провадження у справі, постановлену у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Миколаївської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області, ОСОБА_7, про визнання недійсним договору оренди, визнання незаконними і скасування рішень, скасування державної реєстрації, -

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Миколаївська міська рада, про визнання недійсним державного акту на право власності на землю та договору оренди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 листопада 2004 року належить земельна ділянка площею 667 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1.

Власником земельної ділянки площею 1 206 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 26 березня 1993 року.

Окрім того, 20 грудня 2007 року між Миколаївською міською радою та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі згідно якого, останній надано в оренду земельну ділянку площею 50 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за вищевказаною адресою.

Посилаючись на те, що під час укладення договору оренди землі з ним не була узгоджена межа земельної ділянки, що передана в оренду відповідачці, а також на те, що частина зазначеної земельної ділянки фактично розташована у межах земельної ділянки, що належить йому на праві приватної власності, ОСОБА_3 просив позов задовольнити, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом відновлення межі згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 листопада 2004 року, а також визнати недійсним договір оренди землі від 20 грудня 2007 року (том 1 а.с.49).

Надалі, ОСОБА_3 неодноразово уточняв позовні вимоги та посилаючись на те, що відповідач отримала державний акт на право приватної власності на землю без присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки, приватизація земельної ділянки проведена без оформлення технічної документації та без погодження меж, на підставі неправильних розмірів і площі цієї ділянки, які були встановлені неякісною інвентаризацією, остаточно просив суд першої інстанції визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 26 березня 1993 року, виданий на ім'я ОСОБА_4, та договір оренди землі, укладений 20 грудня 2007 року між Миколаївською міською радою та ОСОБА_4

04 червня 2015 року Центральним районним судом міста Миколаєва постановлена ухвала, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та позовні вимоги останнього про визнання недійсним договору оренди землі роз'єднанні в самостійні провадження (том 1 а.с.1).

В даній справі розглядається позов ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі.

Наступною ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 березня 2016 року Миколаївську міську раду та Миколаївське міське управління земельних ресурсів залучено до участі у справі в якості співвідповідачів (том.1 а.с.102).

В подальшому, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області.

Уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_3 остаточно просив:

- визнати незаконним і скасувати рішення Миколаївської міської ради за №2/21 від 30 червня 2006 року в частині п.1.6 про надання дозволу громадянці ОСОБА_8 для складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтованою площею 50 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2;

- визнати незаконним і скасувати рішення Миколаївської міської ради за №17/46 від 09 листопада 2007 року в частині п.51 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 50 кв.м. строком на 25 років, зарахувавши її за функціональним використанням до земель житлової забудови за рахунок земель міста, не наданих у власність, або в користування, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_2;

- визнати недійсним договір оренди землі №5396 від 20 грудня 2007 року, укладений між Миколаївською міською радою та ОСОБА_4, площею 50 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1;

- скасувати державну реєстрацію в книзі записів договорів оренди землі від 08 січня 2008 року в Миколаївській регіональній філії ДП «Центра ДЗК» (том 1 а.с.110-111).

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 липня 2016 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (том 2 а.с.55-57).

Надалі на адресу районного суду неодноразово надходили письмові клопотання експерта, в яких останній просив надати оригінали досліджуваних документів, чітко вказати які саме документи містять зразки почерку та підписів ОСОБА_3, додатково надати вільні зразки почерку та підпису позивача, а також експериментальні зразки почерку останнього, здійснити оплату вартості експертизи, у зв'язку з чим провадження у справі двічі відновлювалось (том 2 а.с.77,78,80,119,120).

Останньою ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2016 року задоволено клопотання судового експерта. Постановлено надіслати експерту матеріали цивільної справи №490/10863/15-ц, в якій містяться вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки підпису ОСОБА_3 та умовно-вільні і експериментальні зразки почерку останнього; зобов'язано відповідачів надати експерту оригінали досліджуваних документів, зокрема, зобов'язано ОСОБА_4 надати експерту оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в якому міститься об'єкт дослідження та Миколаївську міську раду надати оригінал заяви ОСОБА_3 від 03 липня 2007 року. Одночасно зупинено провадження у справі на час проведення експертизи (том 2 а.с.145-147).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на необґрунтованість та передчасність постановлення районним судом ухвали в частині зупинення провадження у справі, просить її скасувати, та відновити провадження у справі.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржену ухвалу суду в оскаржуваній залишити без змін, оскільки районний суд постановив її з додержанням норм процесуального права.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що оскільки клопотання експерта, щодо надання додаткових матеріалів (вільних зразків підпису та вільних зразків почерку ОСОБА_3 й оригіналів досліджуваних документів) та узгодження строків проведення експертизи вирішено, а для проведення експертизи потрібний значний проміжок часу, то на час проведення експертизи провадження у даній справі слід зупинити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області, в межах апеляційного розгляду справи, з таким висновком суду першої інстанції погоджується, вважає його вірним, обґрунтованим й законним.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.202 ЦПК України, суд за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи може зупинити провадження у справі у випадку призначення експертизи.

Аналіз вказаної статті дає підстави вважати, що зупинення провадження у справі через призначення експертизи - не є обов'язковим.

У той же час, якщо суд дійде висновку про те, що без проведення експертизи спеціалістами у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла вирішити справу неможливо, а усі інші необхідні та можливі, до закінчення експертизи, процесуальні дії у справі ним виконані, то, з метою збереження процесуальних строків, він має право зупинити провадження.

При цьому, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстави призначення експертизи, суд з'ясовує у сторін їх позицію щодо цього, і у разі її обґрунтованості - бере до уваги. У випадку, коли час проведення експертизи визначити неможливо, то є доцільним зупинити провадження у справі. Зупинення провадження у справі є доцільним також тоді, коли проведення експертизи доручено судом експертам відповідних установ і для її виконання потрібний тривалий час.

Також, згідно із роз'ясненнями, які містяться у п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за №2 від 12 червня 2009 року, застосовуючи п.5 ч.1 ст. 202 ЦПК України про зупинення провадження у зв'язку із призначенням судом експертизи, суд повинен виходити з того, що у таких випадках відповідно до змісту ст.157 ЦПК України провадження у справі може бути зупинено, якщо передбачається, що проведення експертизи триватиме понад установлені строки розгляду справ.

Таким чином, призначаючи судову почеркознавчу експертизу та доручаючи її проведення експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст.202,203 ЦПК України, вірно зупинив провадження у справі на час її проведення, оскільки тривалість останньої є невідомою й може вийти за установлені ст.157 ЦПК України строки розгляду справи.

За такого, враховуючи, що зупинення провадження у справі у разі призначення експертизи є правом суду, та приймаючи до уваги, що ухвала суду в частині призначення експертизи не підлягає оскарженню, то підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в частині зупинення провадження у справі немає.

До того ж, особою, яка подала апеляційну скаргу не названо значимі та необхідні для швидкого вирішення справи процесуальні дії, які б районний суд, до закінчення експертизи, мав можливість і повинен був би вчинити до зупинення провадження, а тому вважати зупинення провадження у справі необґрунтованим та безпідставним - неможна.

Доводи апеляційної скарги стосовно передчасності зупинення провадження у справі на час проведення експертизи, не мають правового значення, оскільки доцільність її призначення апеляційним судом не визначається та не може бути предметом апеляційного розгляду.

У зв'язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі на час проведення експертизи, діяв в межах та на підставі чинного цивільного процесуального законодавства, яке регламентує спірні правовідносини, а тому ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2016 року в частині зупинення провадження у справі не може бути скасована з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 307,312-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити, а ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2016 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина