Справа № 438/1424/13 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/451/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

встановила:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1. на сесії Львівської обласної ради розглянуто питання про погодження спеціального дозволу на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку ділянки джерела № НОМЕР_2 підземних мінеральних вод, розташованих у центрі смт. Східниця, Львівської області, з метою використання в лікувальних цілях задля промислового розливу. На цій сесії голова комісії з питань екології, природних ресурсів та рекреації Львівської обласної ради ОСОБА_6 повідомив, що є позитивне рішення Східницької селищної ради та Бориславської міськради про погодження позивачу по справі - підприємцю ОСОБА_5 дозволу на приватизацію джерела.

На сесії Львівської обласної ради був присутній заступник голови Асоціації з ровитку курорту «Східниця» ОСОБА_3, який у виступі поширив щодо нього недостовірну інформацію, яка створила негативний імідж щодо його особи, образила його честь та гідність. Ця інформація не відповідає дійсності, оскільки гідрологічною режимо-експлуатаційною станцією м. Трускавця проводилися роботи на свердловині № НОМЕР_3 по проведенню гідрогеологічного випробування даного водопункту для визначення оптимального режиму водовідбору і встановлення взаємозв'язку з новопроявленим джерелом по АДРЕСА_1. За результатами проведених робіт встановлено, що середня мінералізація води свердловини №НОМЕР_3 дорівнює 6.50 г/дм, а середня мінералізація новопроявленого джерела - 5,84 г/дм гідрологічний взаємозв'язок між свердловиною і новопроявленим джерелом по АДРЕСА_1 не прослідковується.

Наведене свідчить про те, що джерело № НОМЕР_2 за показниками є гіршим за вже існуюче джерело № НОМЕР_3, і таким чином є іншим, а не унікальним.

Позивач переконаний, що поширення відповідачем зазначеної інформації невизначеному колу осіб мало на меті опорочити його честь, гідність та ділову репутацію. Застосовуючи обман відповідач намагався переконати значну кількість громадян, депутатів в корисливих, меркантильних та нечистоплотних мотивах його дій, зокрема в тому, що він причетний до якогось незаконного привласнення землі та її надр з метою збагачення. Крім того, поширена інформація спонукала громадськість до неправильних висновків та суджень, наче позивач веде антигромадський, антисуспільний спосіб життя, нівелюючи та незважаючи на чинне законодавство України. Для погодження спеціального дозволу на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку ділянки надр джерела № НОМЕР_2 він затратив надзвичайно багато часу та зусиль. Публічний виступ відповідача, в якому він поширив щодо нього недостовірну та негативну інформацію спонукав депутатів Львівської обласної ради відмовити йому в погодженні даного дозволу, що завдає додаткового душевного болю та психологічних страждань, зокрема він отримав погодження на отримання спеціального дозволу санітарно-епідеміологічної станції, отримав екологічну картку, отримав дозвіл Східницької селищної ради та Бориславської міської ради на погодження матеріалів для отримання спеціального дозволу на користування надрами, було проведено повний фізико-хімічний аналіз води, проведено дослідження щодо перспективі використання підземних вод джерела № НОМЕР_2. Моральну шкоду заподіяну йому відповідачем, оцінює в розмірі 20000 грн. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано інформацію, яка була поширена ОСОБА_3, заступником голови Асоціації розвитку курорту «Східниця» на засідпаннні сесії Львівської обласної ради від ІНФОРМАЦІЯ_1. - недостовірною та такою, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача - ОСОБА_5.

Зобов»язано ОСОБА_3 спростувати інформацію, поширену ним на засіданні сесії Львівської обласної ради від ІНФОРМАЦІЯ_1. та спростувати її протягом місяця у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 - 20000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 500 грн., понесені ним при поданні позову до суду.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2016 рокуоскаржив представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, вважає рішення незаконним та необґрунтованим.

Звертає увагу на порушення судом першої інстанції визначеного процесуального порядку ухвалення заочного рішення, оскільки не погоджується з тим, що відповідач був повідомлений належним чином та не з»ясував позиції самого позивача.

В апеляційній скарзі покликається на те, що висловлювання його довірителя є достовірними, крім цього в констектсі всього виступу їх не можна вважати, як негативне висловлювання, що принижує честь і гідність та ділову репутацію.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд в оскаржуваному рішенні також не визначив характеру поширеної інформації та не з»ясував, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним поняттям.

Зазначає, що заступник Асоціації з розвитку курорту Східниця ОСОБА_3 у своєму виступі зазначив, що джерело № НОМЕР_2 за показниками є гіршим за вже існуюче джерело № НОМЕР_3, тому є іншим, а не унікальним.

Крім цього, наведені в позовній заяві висловлювання не є недостовірними, оскільки не зазначено кому саме такі висловлювання адресувались, а в рішенні не встановлено, що така інформація є завідомо неправдивою та ганьбить позивача, що спричинило йому моральну шкоду.

Більше того, осаржуваний текст виступу не містить жодного висловлювання в брутальній, принизливій чи непристойній формі.

Позивач зобов'язаний довести поширення інформації відповідачем та факт порушення його немайнових прав, чого зроблено не було.

Крім цього, виступ відповідача необхідно сприймати не як особисту думку, а позицію асоціації, заступником якої він є та чисельних мешканців міста Східниці.

На думку апелянта, суд в порушення принципів розумності та виваженості дійшов незаконного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 20000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Просить скасувати заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2016 року та справу призначити до розгляду в загальному порядку. Всі судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення даного позову, є сукупність таких обставин, як поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб (зокрема у публічних виступах, адресованій хоча б одній особі), поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача, поширення недостовірної інформації тобто такої, яка не відповідає дійсності, поширення інформації, що порушує особисті права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Тким чином, суд прийшов висновку, що поширенням недостовірної та негативної інформації позивачу ОСОБА_5 завдано моральну шкоду, яка находиться в причиновому зв'язку між протиправним діянням відповідача.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад справедливості,

добросовісності та розумності.

Оскільки засобом захисту честі і гідності та ділової репутації фізичної або юридичної особи є спростування відомостей, які їх порочать, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, тому суд вважав, що позов є підставним.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та докази досліджені судом першої інстанції, колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками місцевого суду виходячи з такого.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно із ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно ч.ч. 1, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Системний аналіз положень ст. 277 ЦК України дає підстави вважати, що негативною є інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій, (порушення норм моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Беручи до уваги зазначені положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь - який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

В свою чергу, відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

За змістом зазначеного вище законодавства, кожному гарантується право на свободу вираження поглядів, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню.

Відповідно до вимог Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 47 Закону України «Про інформацію» передбачено, що відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у поширенні відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

З державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 вбачається, що позивач ОСОБА_5, на підставі договору дарування, є власником земельної ділянки площею 0,1160 га, яка розташована у АДРЕСА_1, цільове призначення - обслуговування житлового будинку (а.с. 18).

Також, рішенням Східницької селищної ради № 256 від 18.12.2009 року позивачу ОСОБА_5 надано дозвіл на погодження матеріалів для отримання спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами - геологічне вивчення, в т.ч. дослідно-промислову розробку мінеральних підземних вод ділянки джерела АДРЕСА_1 (а.с. 12-17).

Колегією суддів встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на третьому пленарному засіданні сесії Львівської обласної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачу у справі ОСОБА_3 надано слово від Асоціації розвитку курорту «Східниця» (а.с. 11).

Як відображено у стенограмі розгляду питання «Про погодження клопотання для отримання спеціального дозволу СПД ФО ОСОБА_5.» на ІІІ пленарному засіданні ІІІ сесії Львівської обласної ради V демократичного скликання від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 зазначив: «Там не багатодітна сім»я і не джерело в Східниці. То є славнозвісна содова вода, де є одне джерело. Тут стоїть перед обласною радою представник, спеціаліст по даних водах, яка займалася з тою водою від радянських часів, досліджувала і робила і аналізи. То одне єдине джерело НОМЕР_4, ніяке НОМЕР_2. Дана вода заведена трубою на подвір»я панан ОСОБА_5. Пан ОСОБА_5 є депутат селищної ради вже двох скликань. На сьогоднішній день він зумів приватизувати ділянку під садівництво, де та вода виходить, коло берега над дорогою. Плюс до того він завів трубою до себе на подвір»я. На сьогоднішній день стоїть на тому колодка на тій воді і та вода, чесно кажучи, я не хочу нікого образити, а на сьогоднішній день, багато продається її в Трускавець… В нас НОМЕР_2 джерела в Східниці немає. Є адреса АДРЕСА_1. Ще друге скажу пан ОСОБА_5 в свій час був директором приватного підприємства «Перспективи». Ви всі вже в курсі, що сталося з тим приватним підприємством…» (а.с. 27-31).

Звертаючись з позовною заявою, із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 02.07.2014 року, позивач ОСОБА_5 просив суд визнати недостовірною інформацію, яка була поширена відповідачем заступником голови Асоціації розвитку курорту «Східниця» ОСОБА_3 на засіданні Львівської обласної ради від ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині, що стосується поширення про нього ОСОБА_5 негативної інформації про те, що: «то є славнозвісна содова вода, де є одне джерело», «то одне єдине джерело НОМЕР_4, ніяке НОМЕР_2», «…Дана вода заведена трубою на подвір»я пана ОСОБА_5…», «…пан ОСОБА_5 є депутатом селищної ради вже двох скликань…», «…на сьогоднішній день він зумів приватизувати ділянку під садівництво, де та вода виходить коло берега над дорогою…», «…Громада селища не знала про виникнення даного питання на сесії обласної ради…», «…пан ОСОБА_5 в свій час був директором славнозвісної ПП «Перспектива…», зобов»язати відповідача ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення на адресу Львівської обласної ради письмового спростування про те, що поширена ним на засіданні сесії Львівської обласної ради ІНФОРМАЦІЯ_1 негативна інформація про нього є недостовірною, стягнути з відповідача в його користь 50000 грн. завданої моральної шкоди.

На переконання колегії суддів наведена вище частина інформації містить відомості про події та явища, які існували, у тому числі щодо керівництва Журавчаком ПП «Перспектива» та відсутністю в смт Східниця джерела НОМЕР_2, натомість існування АДРЕСА_1, а також про природні властивості води у даному джерелі, незнання громадою селища про виникнення такого питання на сесії обласної ради.

Натомість, інформація про те, що «… дана вода заведена трубою на подвір»я пана ОСОБА_5», яка була поширена відповідачем на засіданні сесії Львівської обласної ради ІНФОРМАЦІЯ_1, за своїм змістом свідчила про конкретні факти дій позивача ОСОБА_5, які останній вважає негативними, образливими та такими, що не відповідають дійсності.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та з»ясувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Посилання апелянта на те, що у зазначених тезах виступу лише висвітлені оціночні судження, колегія суду не приймає до уваги, так як наведений вище фрагмент «… дана вода заведена трубою на подвір»я пана ОСОБА_5», містить чіткі твердження про факти, тому така інформація за своїми стилістичними ознаками не може вважатись оціночними судженнями, є повідомленням про факти, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності.

Проте, будь-яких достатніх та належних доказів, які б свідчили про те, що поширена інформація, яка негативно впливає на ділову репутацію позивача відповідає дійсності, апелянтом не надано.

Що стосується способу спростування недостовірної інформації, колегія суддів приходить висновку, що обов'язок по спростуванню таких відомостей має бути покладений на відповідача у спосіб, найбільш наближений до її поширення, тобто у спосіб, який визначений позивачем у позовній заяві, а саме шляхом зобов»язання відповідача ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення на адресу Львівської обласної ради письмового спростування про те, що поширена ним на засіданні сесії Львівської обласної ради ІНФОРМАЦІЯ_1 негативна інформація про «… дана вода заведена трубою на подвір»я пана ОСОБА_5»є недостовірною.

Щодо відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначено судом першої інстанції у 20000 грн., колегія суддів звертає увагу, що при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, особа самостійно спростувала поширену недостовірну та негативну інформація. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

В свою чергу, згідно із абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

На переконання колегії суддів, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підтверджені належними засобами доказування, позивач не дововів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок дій відповідача, а тому колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, не має.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення, скасування та оскарження заочного рішення визначений статтями 231-232 ЦПК України. Повноваження апеляційного суду передбачені статтею 307 ЦПК України, тому вимога про скасування оскаржуваного заочного рішення та призначення справи до розгляду в загальному порядку, не відповідає положенням вказаних вище норм процесуального закону.

Таким чином, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2016 року необхідно скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації- задовольнити частково.

Визнати інформацію, яка була поширена відповідачем ОСОБА_3 на засіданні сесії Львівської обласної ради ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині вислову «… дана вода заведена трубою на подвір»я пана ОСОБА_5» - недостовірною.

Зобов»язати відповідача ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення на адресу Львівської обласної ради (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18) письмового спростування про те, що поширена ним на засіданні сесії Львівської обласної ради ІНФОРМАЦІЯ_1 негативна інформація про ОСОБА_5 в частині «… дана вода заведена трубою на подвір»я пана ОСОБА_5»є недостовірною.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

Т.І. Приколота