Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

за участю секретаря Панасюк Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні власністю,

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, звертаючись з позовом до суду, просять виділити позивачам у володіння та користування на двох кімнату площею 18,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1; виділити відповідачам у володіння та користування кімнати площею 11,6 кв.м. та 11,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1; місця загального користування: коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату, вбудовану шафу в квартирі АДРЕСА_1 - залишити в загальному користуванні сторін; а також позивачі просять усунути перешкоди в здійсненні ними свого права власності на майно шляхом зобов'язання відповідачів звільнити кімнату площею 18,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 від особистих речей та/або речей, які зберігаються відповідачами в кімнаті площею 18,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди позивачам у володінні та користуванні кімнатою площею 18,0 кв.м. та місцями загального користування (коридором, кухнею, ванною кімнатою, вбиральнею, вбудованою шафою) в квартирі АДРЕСА_1.

Позивачі мотивують заявлені вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 є власником 83/500 та 83/2000 частин квартири АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_2 є власником 83/500 та 83/2000 частин квартири АДРЕСА_1, іншими співвласниками спірної квартири є відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 у рівних частках 83/500 та 83/2000 квартири АДРЕСА_1. Зазначені 83/100 частини квартири АДРЕСА_1, яка є чотирьохкімнатною ізольованою квартирою, складається з трьох окремих кімнат площею 18,0 кв.м., 11.6 кв.м., 11,9 кв.м. При цьому кожен з позивачів та відповідачів є власником 83/400 частин квартири, а оскільки житлова площа 83/100 частин зазначеної квартири дорівнює 18,0 кв.м.+11,6 кв.м.+11,9 кв.м. = 41,5 кв.м., то кожен з позивачів та відповідачів є власником 10,375 кв.м. житлової площі в квартирі АДРЕСА_1. Таким чином позивачі є власниками 20,75 кв.м. житлової площі спірної квартири на двох. До виникнення спору між позивачами та відповідачами було досягнуто попередню домовленість про порядок володіння та користування належними на праві спільної часткової власності частинами квартири, згідно якого позивачі мали володіти та користуватися кімнатою 18,0 кв.м., а відповідачі кімнатами - 11,6 кв.м., 11,9 кв.м. Однак всупереч досягнутій домовленості відповідач ОСОБА_4 зайняла кімнату площею 18,0 кв.м., відповідач ОСОБА_3 - кімнату площею 11,9 кв.м., позивач ОСОБА_2 вимушений займати кімнату площею 11,6 кв.м., а позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості користуватися жодною із кімнат, які входять до складу 83/100 спірної квартири. Крім того відповідачі здійснюють всілякі перешкоди в користуванні позивачами частиною їх майна, створюють неможливі умови перебування в квартирі АДРЕСА_1, що є підставою звернення позивачів з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Представник позивачів ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містять зміст позовної заяви та пояснення позивачів, надані в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, вважає їх правомірними, не заперечує проти ухвалення рішення суду про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, вважає їх правомірними, не заперечує проти ухвалення рішення суду про задоволення позову.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує, просить провести розгляд справи за її відсутності. (а.с. 129)

Вислухавши пояснення позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, та їх уповноваженого представника ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4 є власниками по 83/500 частин квартири АДРЕСА_1 кожний, відповідно до Свідоцтв про право власності на житло, виданих Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією від 09.07.2003 року, а також є власниками по 83/2000 частин квартири АДРЕСА_1 кожний відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Ястремською Ж.В. від 22.11.2013 року.

Згідно розпорядження Київського міського голови № 125/1 від 19.02.2016 року вулицю Сергія Лазо в Дніпровському районі м. Києва перейменовано на вулицю Інженера Бородіна.

За даними технічного паспорту та довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 21.07.2016 року квартира чотирьохкімнатна АДРЕСА_1 має загальну площу 76,5 кв.м., житлову площу - 50,8 кв.м. (а.с. 11-12; 13- 20; 62; 63; 64)

За даними Актів від 02.09.2016 року, 28.10.2016 року, 25.11.2016 року, затверджених начальником Житлово-експлуатаційної дільниці № 406, в квартирі АДРЕСА_1 дійсно проживають: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_1, періодично проживає дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_10 (а.с. 58-60; 106)

Згідно Висновків по заявам ОСОБА_3, складених інспекторами Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві від 31.01.2016 року, 26.02.2016 року, 20.06.2016 року, 23.08.2016 року, ОСОБА_3 пояснює, що за місцем проживання в АДРЕСА_1 у неї постійно виникають конфлікти з її сестрою ОСОБА_1 та зведеним братом ОСОБА_2 з приводу користування житловим приміщенням та сплати комунальних послуг. (а.с. 105-111)

Згідно ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Дана правова норма кореспондується із положенням статті 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз'яснено в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. (ст. 391 Цивільного кодексу України)

Як убачається з матеріалів справи, позивачі просять усунути перешкоди у здійсненні ними права спільної часткової власності та встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 вказуючи на те, що між сторонами спірних правовідносин, які є співвласниками квартири, не досягнуто згоди з приводу порядку користування житловим приміщенням, тому порушене право підлягає до відновлення у судовому порядку.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 174 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання позову - це спрямована на припинення цивільного процесу безумовна згода відповідача виконати матеріально-правові вимоги позивача, виражена у встановленій законом процесуальній формі.

Визнаючи позов повністю, відповідач відмовляється від захисту проти всіх пред'явлених до нього матеріально-правових вимог позивача. У такому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України).

Суд вправі не прийняти визнання позову, якщо воно протирічить закону або порушує права і охоронювані інтереси інших осіб. Визнання позову оцінюється судом в сукупності зі всіма які маються в справі матеріалами із врахуванням з'ясованих в судовому засіданні обставин справи. Процес у такому випадку не зупиняється, справа розглядається по суті з винесеним рішенням. В судовому рішенні повинна міститься оцінка визнання позову.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторін, ураховуючи, що відповідачами позов визнано в повному обсязі, та визнання відповідачами позову розцінено судом як таке, що не порушує прав, свобод та законних інтересів інших осіб, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення заявленого ними порядку користування сторонами спірних правовідносин квартирою АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної часткової власності, та про усунення іншими співвласниками квартири відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкод у володінні та користуванні позивачами квартирою АДРЕСА_1 згідно встановленого даним рішенням суду порядку користування спірною квартирою, - оскільки в судовому засіданні встановлено відсутність між сторонами спірних правовідносин домовленості щодо порядку володіння та користування квартирою, що є їхньою спільною частковою власністю, наслідком чого наявні конфліктні ситуації та виникнення спору, що підлягав розгляду в межах даного провадження. При цьому судом ураховано, що заявлений позивачами порядок володіння та користування квартирою АДРЕСА_1щодо виділення позивачам у володіння та користування кімнати площею 18,0 кв.м., а відповідачам, відповідно, - кімнати площею 11,6 кв.м., 11,9 кв.м., залишивши місця загального користування у користуванні всіх співвласників квартири, - відповідає розміру часток у власності кожного із сторін спірних правовідносин, що підтверджено відповідачами під час судового розгляду справи, за відсутності в матеріалах справи доказів протилежного.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні власністю є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає до розподілу сплачений позивачами судовий збір з огляду на відсутність відповідного клопотання сторони, на користь якої ухвалено рішення суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 356, 358, 391 Цивільного кодексу України, ст.150 Житлового кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218, 232, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні власністю - задовольнити.

Виділити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у володіння та користування на двох кімнату площею 18,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

Виділити ОСОБА_3, ОСОБА_4 у володіння та користування кімнати площею 11,6 кв.м. та 11,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

Місця загального користування: коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату, вбудовану шафу в квартирі АДРЕСА_1 - залишити в загальному користуванні.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, ОСОБА_2 свого права власності на майно шляхом зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_4 звільнити кімнату площею 18,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 від особистих речей та/або речей, які зберігаються ними в кімнаті площею 18,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_2 у володінні та користуванні кімнатою площею 18,0 кв.м. та місцями загального користування: коридором, кухнею, ванною кімнатою, вбиральнею, вбудованою шафою в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо особа, яка оскаржує рішення не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: