У Х В А Л А

Іменем України

22 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Галась І.А.

при секретарі - Ленській Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом ОСОБА_3, 3-тя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання місця проживання дитини - сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним.

19 січня 2015 року в справі було винесено заочне рішення, яким вимоги позову були задоволені.

Ухвалою суду від 19 січня 2016 року вищевказане заочне рішення було скасовано, за заявою відповідача ОСОБА_3, справа була призначена до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні позивач заявив клопотання, в якому посилаючись на вимоги ст.. 137 ЦПК України просив зобов'язати відповідача надати довідки про навчання сина ОСОБА_2 із середньо - загальноосвітньої школи, його характеристику, а також забезпечити явку сина в судове засідання для опитування.

Представник позивача клопотання підтримала.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 135 ЦПК України, питання про забезпечення доказів вирішується ухвалою….

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Клопотання в частині витребування у фізичної особи відповідача доказів не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, вимога клопотання за забезпечення доказів шляхом зобов'язання сторони відповідача надати довідки та характеристики виходить за межі диспозиції ч.2 ст. 133 ЦПК України (способи забезпечення доказів) та є втручанням в права відповідача на обрання способу захисту.

Враховуючи вік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вимоги ч.2 ст. 160 СК України суд вважає за доцільне опитати ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо предмету спору.

В судові засідання 10 лютого 2016 року; 11 березня 2016 року; 04 квітня 2016 року; 28 квітня 2016 року; 17 червня 2016 року; 15 липня 2016 року; 06 вересня 2016 року; 29 вересня 2016 року; 28 жовтня 2016 року,06 грудня 2016 року, 26 січня 2017 року та 22лютого 2017 року відповідач ОСОБА_3 не з'являлась.

Ухвалою суду від 26 січня 2017 року явка відповідача в судове засідання була визнана обов'язковою.

Відповідно до пояснень представника відповідача, йому не відомо місце проживання відповідача та неповнолітнього ОСОБА_2.

На неодноразові вимоги суду Службою у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації була надано відповідь про відсутність можливості надання Висновку, у зв'язку з тим, що неповнолітній ОСОБА_2 фактично не проживає на території Деснянського району міста Києва.

Згідно довідки Форми № 3 неповнолітній ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 14 СК України, сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. …. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з неї у порядку, встановленому законом.

Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема статтями 151, 153, 157-159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

При цьому необхідно врахувати, що відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадках, коли дитина досягла зазначеного віку, її місце проживання визначається за спільною згодою батьків і самої дитини. Крім того, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

З цією метою Держави-учасниці Конвенції сприяють укладанню двосторонніх або багатосторонніх угод чи приєднуються до чинних угод.

Відповідно до вимог п.4, ч.1 ст. 202 ЦПК України, суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках розшуку відповідача в разі неможливості розгляду справи за його відсутності.

Оскільки предметом позову є визначення місце проживання дитини з батьком, враховуючи інтереси неповнолітнього, суд позбавлений можливості розглянути та вирішити справу за відсутності відповідача особисто.

Відсутність відповідача в судовому засіданні та відсутність можливості у Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації або Служби у справах дітей будь якого іншого району (міста) отримати інформацію про дитину та умови її проживання є перешкодою для подальшого розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.202, 293 ЦПК України, ст. 9 Конвенції про права дитини -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити частково.

Опитати в судовому засіданні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оголосити розшук відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1.

Виконання ухвали щодо розшуку покласти на Деснянське УП ГУНП в м. Києві (02217 м. Київ, вул. Драйзера, 9-б).

Провадження в справі зупинити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя