_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1070/17
Провадження № 6/520/146/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Маценко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі заяву Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання, -

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Умовами ст.371 ЦК України передбачено, що стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Станом на день вступу рішення в законну силу, ч.1 ст. 21 Закону передбачала, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші судові документи - протягом одного року.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню,- з наступного дня після його постановлення.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 ставить перед судом питання про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа №2-609/11 виданого 26.09.2011р. до виконання, оскільки такий строк був пропущений і наводить ряд підстав, які, на його думку, є поважними.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 після ухвалення 16.03.2011р. рішення суду у справі №2-609/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором, не приймав жодних зусиль для його виконання, що свідчить про порушення з його боку прав Банку на виконання судового рішення, враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Суд встановив, що існує ризик невиконання рішення суду, яке набрало законної сили про стягнення, зокрема, із ОСОБА_3 значної суми боргу у розмірі 346946,42 грн.

За змістом статті 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана вжити всіх необхідних заходів для його виконання.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд також звертає увагу на те, що у рішенні від 27 листопада 2008 року у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джодрж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia 13 червня 2006 року).

Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «ОСОБА_4 проти України» (рішення від 15 жовтня 2009 року, остаточне від 15.01.2010 року) Європейський суд з прав людини констатував (п.51-52), що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «ОСОБА_5 проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy п.66).

Отже виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судового рішення, що є остаточним та обовязковим для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, буде становити втручання у право на мирне володіння його майном відповідно ст. 11 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, а доводи відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_6 щодо відмови у задоволенні заяви - безпідставними.

Керуючись ст.370-371 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву задовольнити.

Поновити пропущений строк для предявлення до виконання виконавчого документу у справі №2-609/11 виданого 26.09.2011р. про стягнення з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованості за кредитним договором у сумі 346946,42 грн.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом пяти днів з дня її проголошення через суд першої інстанції.

Суддя Бескровний Я. В.