У х в а л а

27 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а :

Долинський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 22 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив, ухвалив: стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» на його користь 241 тис. 19 грн 20 коп. середнього заробітку за вимушений прогул при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 6 грудня 2012 року по 28 січня 2015 року, 2 тис. 200 грн за надання юридичної допомоги та 2 тис. 410 грн 19 коп. судового збору в дохід держави.

Апеляційний суд Івано-Франківської області 5 січня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково, ухвалив: стягнути з відповідача на його користь 4 тис. 570 грн 20 коп. середнього заробітку за вимушений прогул при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, 1 тис. 100 грн витрат за надання юридичної допомоги, а також 606 грн 32 коп. судового збору в дохід держави.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 січня 2016 року залишила без змін.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року, 10 липня 2013 року, 14 травня і 27 листопада 2014 року, 25 лютого, 27 травня і 9 вересня 2015 року, 22 грудня 2016 року, 16 січня 2017 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 4 частини четвертої статті 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Ухвалою Верховного Суду України від 23 січня 2017 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року.

Зі змісту зазначеної ухвали Верховного Суду України вбачається, що ОСОБА_4 на підтвердження неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права на підставі пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України посилався на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року, 10 липня 2013 року, 14 травня і 27 листопада 2014 року, 25 лютого, 27 травня і 9 вересня 2015 року.

Таким чином Верховним Судом України вже вирішувалось питання про допуск справи до провадження за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення касаційної інстанції з аналогічних підстав в частині вищезазначених рішень судів касаційної інстанції, наданих як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

До Верховного Суду України надіслано разом з заявою всі ті ж самі судові рішення, додатково додано ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року, 16 січня 2017 року.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

В ухвалі від 16 листопада 2016 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про те, що роботодавець дотримувався вимог статті 235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Затримка виконання судового рішення становить 9 днів, за вказаний період суд стягнув середній заробіток. При цьому суд зазначив, що підстави стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП України) та за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі (ст. 236 КЗпП України) мають відмінну правову природу та регулюються окремими нормами матеріального права.

Разом з тим, у справах, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року, 16 січня 2017 року в яких надані заявником для порівняння, задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що роботодавцем безпідставно не виконувалось рішення про поновлення працівника на роботі, а тому підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Н.П. Лященко

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко