Номер провадження: 22-ц/785/223/17
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про виділення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2016 року,

встановила :

26.08.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду Одеської області з зазначеним позовом до ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що в період з 26.10.1963 року по 12.01.1982 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з батьком відповідача ОСОБА_6. Під час шлюбу подружжям був збудований житловий будинок АДРЕСА_2, у зв'язку з чим належав останнім на праві спільної сумісної власності. Після розірвання шлюбу вищезазначений будинок не був поділений між подружжям. ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, в тому числі і спірний будинок. Відповідно до заповіту, складеного 02.10.2010 року та посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_6 заповів все своє майно, в тому числі вищезазначений будинок відповідачу. Вважаючи що її права як власника частки у спільній сумісній власності порушені, оскільки після відкриття спадщини відповідач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, ОСОБА_2 просила суд виділити частку у праві спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_2

10.12.2015 року від ОСОБА_4 на адресу суду надійшла заява про залучення її до участі у зазначеній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, яка мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер її чоловік ОСОБА_6, який по день смерті проживав за адресую: АДРЕСА_2. Шлюб між нею та померлим чоловіком було укладено 08.04.1982 року, на день смерті шлюб не розірваний. У відповідності до цивільного законодавства вона має право на обов'язкову частку у спадщині, зареєстрована та проживає в зазначеному будинку з 1981 року, а відтак рішення по справі може вплинути на її права в майбутньому.

Ухвалою суду від 11.12.2015 заяву ОСОБА_4 задоволено, та залучено її до участі в розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно витягу з ДРАЦСГ та копію актового запису про шлюб № 3104 від 26.10.1963 року позивачка зареєструвала шлюб з батьком відповідача ОСОБА_6.

В липні 1974 році ОСОБА_6, згідно запису трудової книжки колгоспника № 375, був прийнятий в члени колгоспу «К-З Ім.XXI з'їзду». Згідно довідки 24.02.1975 році рішенням виконкому Дальницької сільської ради була задоволена заява колгоспника ОСОБА_6 про видачу йому земельної ділянки розміром 0,15 га.

Відповідно до запису у погосподарській книзі №1 виконкому Дальницької сільської ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області та довідки Дальницької сільської ради, за період часу з 1977 року - по 1979 рік господарство відносилось до суспільної групи господарств - колгоспників і знаходилося за адресую: АДРЕСА_2 головою та єдиним членом господарства був ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Це підтверджує той факт, що фактичні шлюбні відносини з позивачем були припиненні. Про що також свідчить довідка з Головного управління Державної міграційної служби України від 25.02.2016 року, в якій зазначено що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресую: АДРЕСА_1, з 20.04.1967 року по теперішній час.

12.01.1982 року шлюб між позивачем та батьком відповідача було розірвано.

08.04.1982 року ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до запису у погосподарській книзі №1 виконкому Дальницької сільської ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області, за період часу з 1980 - 1990 роки господарство відносилось до суспільної групи господарств - колгоспників, і членами господарства були: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 (голова сім'ї), з 1981 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7.(член сім'ї - дружина), ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 (член сім'ї - донька).

Виходячи з вище викладеного, спірний будинок належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір.

Згідно довідки Дальницької сільської ради від 08.06.2015 року ОСОБА_6 з 1977 року проживав та був зареєстрований за адресую: АДРЕСА_2). Спільно з ним проживала, вела спільне господарство, та була зареєстрована з 1981 року ОСОБА_4.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Зарахування господарства до зазначеної суспільної групи - колгоспного двору зазначені у записах погосподарських книг.

Згідно Постанові СНК СРСР від 26.01.1934 року № 185 «О первичном учете в сельских советах» погосподарська книга обліку виконання державних зобов'язань була запроваджена з 1 липня 1934 року п 6. «Затверджені на основі цієї Постанови форми первинного обліку є офіційними документами сільських рад. Ніякі підчистки і необумовлені текстовим записом виправлення в цих документах не допускаються». В погосподарську книгу записуються члени господарств усіх суспільних груп, які постійно проживають на території сільської Ради, незалежно від наявності в них будівель, садиби та худоби. Записи в по господарській книзі без відвідування кожного господарства недопустимі. Господарства записуються в порядку розміщення в населеному пункті незалежно від їх суспільної групи.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилася спадщина на майно, у тому числі будинок АДРЕСА_2

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Згідно ч.1 ст.120, ст.123 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно ст.120 ЦК Української РСР, саме ця правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, законодавство про право на частку в майні колгоспного двору в редакції, чинній станом на 15 квітня 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем ОСОБА_2 не доведені обставини якими обґрунтовувались позовні вимоги, та не надані докази того, що позивач була членом колгоспного двору, та не втратила право на частку в його майні (згідно Постанова № 910 від 28.11.1969 року «Про примірний статут колгоспу» ч.2 «членство в колгоспі права та обов'язки членів колгоспу».). Тому згідно вимог ст.ст.121, 123, 124, 125, 126 ЦК УРСР позивач не має права на частку в майні колишнього колгоспного двору яке знаходиться за адресую: АДРЕСА_2

Із роз'яснень викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм кодексу про шлюб та сім'ю» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело та час придбання відповідного майна.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги встановлені судом фактичні обставини, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги про виділення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спірний будинок в судовому порядку не доведені та не обґрунтовані та не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки сам по собі факт перебування в шлюбі із померлим, без доказування обставин спільної праці в будівництві спірного будинку, є підставою для відмови в задоволені позову в повному обсязі.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав позивача при його звільненні є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідно свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно власником спірного майно був ОСОБА_9, це свідоцтво було видано в період перебування ОСОБА_10 в шлюбі з третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, та позивачем неоспорено.

Таким чином встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева