АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Андрушків С.П.,

за участю ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, представників ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, представника позивачів ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_13 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року позивачі звернулись з вищевказаним позовом до суду.

Посилались на те, що20 травня 2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_14 було посвідчено у письмовій формі договір дарування нежитлових приміщень (18-118-13) загальною площею 163,90 м2, що знаходяться в будинку №13 по вул. Героїв Майдану в м. Чернівці, сторонами в якому в якості дарувальника виступав ОСОБА_1, а обдарованою виступала ОСОБА_2

Про те, 15 лютого 2015 року Апеляційним судом Чернівецької області було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.03.2014 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на ці приміщення.

Справа №727/8552/15-ц Провадження №22-ц/794/222/17 Категорія 21

Головуючий у 1-й інстанції ЧебанВ.М. Доповідач Лисак І.Н.

З підстав, передбачених ст.232 ЦК України, просили визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 20.04.2015 року серії НАА №005059, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виходячи з того, що дарувальник ОСОБА_1 зловмисно домовився з обдаровуванню ОСОБА_2, яка є тещею дарувальника, та сам договір укладено з метою приховання конфлікту, який виник між співвласниками багатоквартирного будинку №13 по вул. Героїв Майдану в м. Чернівці.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування нерухомого майна від 12.05.2014

року, серії НАА №005059, укладений між ОСОБА_1, 21 квітня 1966 року

народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали на нього апеляційні скарги, в яких просять його скасувати як незаконне та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилаються на невірну оцінку судом першої інстанції доказів та застосування інших норм матеріального права, що стали підставою для визнання паровичну недійсним, ніж посилалися позивачі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_10, який діє в інтересах позивачів, посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та ухвалене відповідно до наявних в справі доказів, а апелянти порушили права позивачів як співвласників багатоквартирного будинку.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційні скарги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїмвнутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Про те, оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

Так, предметом обґрунтування позовної вимоги була наявність зловмисної домовленості між сторонами оспорюваного правочину з метою відчуження майна, на право володіння якого між відчужувачем та позивачами у справі був наявний спір, що на думку позивачів відповідно до ст.232 ЦК України за їх вимогою давало суду підстави визнати його недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.177 ЦПК України суд, заслухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, встановлює порядок з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. Порядок дослідження доказів визначається судом залежно від змісту спірних правовідносин і в разі потреби може бути змінений.

В силу ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно розяснень, викладених в п.26 Постанови Пленуму Верховного суду №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»,під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції правильно визначився з предметом спору, про те невірно визначився з підставами предявлення позову, дослідив та встановив обставини порушення прав позивачів як співвласників майна при укладені ОСОБА_1 договору дарування спірного приміщення горища, переобладнаного під офіс, як невідємної частини будинку, з приводу чого вимог не заявлялось та доказів порушеного права не надавалося.

І навпаки, суд першої інстанції не надав правову оцінку відповідності договору заявленим нормам матеріального права в межах вимог, вирішивши спір всупереч диспозитивності цивільного процесу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір згідно заявленого предмету та підстав позовних вимог колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно ч.1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Згідно розяснень, викладених в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Відповідно до договору дарування нерухомого майна від 12.05.2014 року серії НАА №005059, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_14, дарувальник ОСОБА_1 передав у власність обдарованої ОСОБА_2 спірне майно, а обдарована прийняла його у власність та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №21473090 від 12.05.2014 року належним чином зареєструвала права на нього.

З цього правочину вбачається, що сторони діяли за своєю волею особисто, що виключає наявність ознак представництва та зловмисної домовленості будь-якого представника в ньому, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог із заявлених підстав.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_13 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :