Справа №485/1403/16-ц 01.03.2017 01.03.2017 01.03.2017
Справа №485/1403/16-ц
Провадження №22ц/784/320/17 Головуюча в першій інстанції Лисенко М.Є.
Категорія 52 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

без участі сторін,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року по справі за позовом

органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області (далі - орган опіки та піклування міськради)

до

ОСОБА_3,

третя особа: орган опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації

(далі - орган опіки та піклування райдержадміністрації),

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

02 листопада 2016 року орган опіки та піклування міськради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення останньої батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 та стягнення з неї аліментів в розмірі не менше 30% прожитого мінімуму на користь закладів та установ, до яких буде влаштовано її доньку.

Позивач зазначав, що відповідачка має доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та має статус матері одиначки. З 21 липня 2015 року малолітня ОСОБА_4 перебуває на обліку в Снігурівській міськраді як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідачка разом з донькою проживали у будинку співмешканця ОСОБА_5, проте, оскільки співмешканці вели асоціальний спосіб життя, зловживали спиртними напоями та мали тимчасовий заробіток 08 жовтня 2015 року за заявою матері, малолітня ОСОБА_4 була направлена до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради, максимальний строк перебування якої не повинен був перевищувати 9 місяців. Після смерті ОСОБА_5 відповідачка змінила місце проживання та не повідомила соціальні служби про нове місце проживання. Крім того, за час перебування дитини в Центрі, відповідачка не влаштувалася на роботу, не знайшла житло та не створила належних умов для утримання, навчання та виховання дитини, після її повернення.

Посилаючись на викладене та вимоги ст. ст. 164-166, 193 Сімейного Кодексу України позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі орган опіки та піклування міськради просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з урахуванням п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму ВСУ, ст. 164 СК України, на підставі доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої доньки є крайнім заходом до особи, яка не виконує батьківських обов'язків.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_3 народилася донька - ОСОБА_4 (а.с. 6). Запис про батька дитини зроблена за вказівкою відповідачки (ч. 1 ст. 135 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» (далі - Постанова ВСУ) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 15 Постанови ВСУ позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації № 54 від 10 листопада 2016 року ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої ОСОБА_4, не піклується про неї не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування, а тому, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4 (а.с. 96).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка опинилась в дуже важких обставинах. Так, вона і її донька проживали разом із ОСОБА_5 (співмешканець відповідачки) у комунальній квартирі, кімната була в оренді у ОСОБА_5, який захворів на тяжке захворювання та від якого в подальшому помер.

27 квітня 2015 року були обстежені матеріально-побутові умови життя сім'ї відповідачки та встановлено, що дитина - ОСОБА_4, навчається у школі, доглянута, додатково займається дзюдо, в сім'ї нормальні стосунки, ознаків зловживання відповідачкою та її співмешканцем алкоголем не виявлено. Встановлена обмаль продуктів харчування, але є приготована гаряча їжа. ОСОБА_3 є матір'ю одиначкою, проте, грошову допомогу від держави на дитину не отримує, так як не зверталась у відповідні органи, постійного місця роботи не має, підробітки складають близько 100 грн. в день (а.с. 8-9).

Також, позивач зазначав, що співмешканець відповідачки у вересні 2015 року захворів на енцефаліт і так як, сім'я проживала в одній кімнаті, служба у справах дітей запропонувала ОСОБА_3 тимчасово влаштувати дитину до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської міської ради (а.с. 19).

Після смерті ОСОБА_5 відповідачка залишилась без постійного місця проживання, а посилання позивача на те, що останній була надана допомога одягом, взуттям, продуктами харчування, їй надана консультація щодо працевлаштування та пошуку житла, не підтверджені будь-якими доказами (а.с. 21).

Крім того, з постанови Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 характеризується посередньо, громадський порядок не порушує, спиртними напоями не зловживає, скарг на її поведінку до Снігурівської міської ради не надходило, донька навчається добре, має відмінну пам'ять, ходить на секції дзюдо та шахи, умови для проживання дитини створені, а тому провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення (а.с. 24).

04 вересня 2015 року відповідачка була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (крадіжка 500 грн. у сусіда) з позбавленням волі на 3 роки умовно з іспитовим строком 1 рік (а.с. 25). Судимість на даний час знята.

Згідно відповіді КЗ «Миколаївський Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради від 30 серпня 2016 року за період перебування малолітньої ОСОБА_4 в центрі, а саме з 08 жовтня 2015 року по 30 серпня 2016 року, її мати - ОСОБА_3 відвідувала її шість разів (а.с. 22).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», пропонується з'ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Малолітня донька ОСОБА_4 була допитана в суді апеляційної інстанції та пояснила, що до смерті ОСОБА_5 не знала, що він вітчим, вважала його батьком, проживали вони разом добре, також не розуміє, чому мати її не забирає, дуже сумує за нею, але виявила бажання бути влаштованою до іншої родини. Зазначений факт не є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Позивач у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження свідомого нехтування матір'ю своїми обов'язками відносно дитини або ухилення від їх виховання. З урахуванням викладеного та обставин справи, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітньої доньки.

Проте, з врахуванням того, що відповідачка опинилась у важких життєвих умовах, зараз не має житла, роботи, колегія суддів вважає, що в інтересах дитини буде відібрання її у відповідачки без позбавлення останньої батьківських прав, що не є виходом суду за межі позовних вимог, так як позбавлення батьківських прав передбачає і позбавлення прав відносно дитини, і відібрання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

На даний час дитину неможливо повернути матері, оскільки остання не має постійного житла, роботи, що може негативно вплинути на стан здоров'я і моральний стан дитини.

Таким чином, позов органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав підлягає задоволенню частково.

Позов про стягнення аліментів на дитину є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що відповідачка, як мати, зобов'язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів виходить з того, що відповідачка не має постійного місця роботи та має нерегулярний дохід.

Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, колегія суддів вважає, що з відповідачки підлягають стягненню аліменти на дитину ОСОБА_4 в розмірі 560 грн. щомісячно до її повноліття.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області задовольнити частково.

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області задовольнити частково.

Відібрати без позбавлення батьківських прав малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у її матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки м. Снігурівка Снігурівського району Миколаївської області.

Передати дитину для вирішення питання про її влаштування органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м. Херсон, на утримання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі по 560 грн. щомісячно, починаючи з 02 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2 315 грн. 04 коп. судового збору.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова