Справа № 645/4893/16-ц
Провадження № 2/645/382/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Іващенко С.О.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання права власності на 2/3 частини квартири в порядку поділу спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати на нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.08.2002 року по 24.04.2015 року. Шлюб було розірвано рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу, на спільні сімейні кошти, вони 18.03.2003 року придбали ізольовану двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45.6 кв.м, житловою 27.7 кв.м. В спірній квартирі зареєстровані позивач та їх неповнолітня донька. На даний час вони не домовились про порядок поділу цього нерухомого майна, згоди про його добровільний поділ не досягнуто. Відповідно до закону, це майно є їх спільною сумісною власністю. Частки є рівними. Згідно ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Оскільки на утриманні позивача знаходяться неповнолітня донька ОСОБА_4, 22 вересня 2006 року, відповідач аліментів на її утримання не сплачує, не займається її вихованням, фізичним та духовним розвитком, не спілкується з дитиною, то вона вважає, що буде справедливим збільшити її частку у обєкті спільної сумісної власності до 2/3.

У судове засідання позивач та її представник ОСОБА_5, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Позивач ОСОБА_2 через канцелярію суду надала письмову заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся заздалегідь належним чином. 06.02.2017 року до суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_3, якою він просить суд розглянути справу за його відсутності, у звязку з виїздом за межі України. Заперечень проти позову не надав.

Представник третьої особи Служби у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд даної справи без участі представника органу опіки та піклування по Немишлянському району.

Згідно ч.2ст.158 ЦПК Україниособа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони уклали шлюб 17.08.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про їх одруження серії І-ЕД № 106566 від 17.08.2002 року (а.с. 9).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, сторони є батьками дитини (видане 26.09.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білокуракинського рую Луганської області, серії 1-ЕД №056538) (а.с.9)

У період перебування у шлюбі ними була придбана квартира АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 реєстровий номер №519. Власником у договорі зазначено відповідача ОСОБА_3 Цей факт підтверджено також витягом з Державного реєстру правочинів. Він також зазначений як власник квартири у Технічному паспорті, складеному станом на 28.01.2003 року (а.с. 4-7).

Відповідно до рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 24.04.2015 року у справі №409/1070/15- ц (Провадження №2/409/966/15), яке набрало законної сили 05.06.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1ст. 68 СК України).

Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Зокрема, у відповідності з ч.1ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, судом встановлено, що спірна квартира була куплена сторонами спільно за час шлюбу та за спільні кошти.

Позивач - ОСОБА_2 просить збільшити її частку, оскільки на її утриманні після розірвання шлюбу перебуває їх із відповідачем спільна неповнолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку №2157 від 19.08.2016 року (а.с. 8), характеристикою Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №38 Харківської міської рада (а.с.52), довідкою КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» (а.с. 53), довідкою Харківського міського дитячо-юнацького центру розвитку танцювальної творчості «Спорттанцклуб «Легенда» (а.с. 56).

Оскільки відповідач ОСОБА_3 заперечень проти позову не надав, а в заяві від 06.02.2017 року просив справу про визнання права власності на 2/3 частини квартири за ОСОБА_2 слухати без його участі, тому розмір частки фактично змінюється за домовленістю між ними, з урахуванням інтересів їх неповнолітньої дитини.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

П. 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У п. 23 зазначеної постанови Пленум Верховного Суду України звернуто увагу судів на те, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, яка знаходиться на повному утриманні позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В звязку з тим, що позивачем - ОСОБА_2 при зверненні до суду із зазначеним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3532,18 грн., що підтверджується квитанцією №163 від 13.10.2016 року, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути зазначену суму.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 23, 24, 30постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.60,68-71 СК України, ст.ст.368,372 ЦК України, ст.ст.10,11,57-60,88,174, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання права власності на 2/3 частини квартири в порядку поділу спільного майна подружжя задовольнити.

Припинити право спільної сумісною власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1)на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3532(три тисячі пятсот тридцять дві) гривень 18 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: