АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за даною адресою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.12.2016 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при винесенні рішення суд першої інстанції проігнорував норми ст. 5, 10, 60 ЦПК України та безпідставно надав перевагу поясненням відповідача, проігнорувавши пояснення позивача. Вказує, що з 2010 року по сьогоднішній день відповідач не проживає в спірній квартирі, збереження права відповідача користуватися квартирою порушує права власності позивача і права на проживання у нормальних санітарних умовах згідно встановлених норм жилої площі для двох неповнолітніх дітей та отримання субсидії на житлово-комунальні послуги.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу у його відсутності.

Справа № 755/14524/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2756/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 25.04.2004 перебували в шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.05.2011 шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 16). ОСОБА_9 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, яка розташована на 8 поверсі 9 поверхового будинку та складається з двох кімнат жилою площею 28,4 кв.м., відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.11.2007. Право власності набуто згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а. с. 8-9). В подальшому 25.01.2012, ОСОБА_9 змінила своє прізвище на ОСОБА_1 (а. с. 11). Відповідно до Довідки форми №3 від 17.07.2015, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в спірній квартирі зареєстровані з 2004 року, їх діти - донька Маргарита ІНФОРМАЦІЯ_3, та син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані з 2010 року (а. с. 19). Вищевказана квартира була отримана на сім'ю відповідачем за місцем роботи і приватизація передачі у власність даної квартири була оформлена на позивача, у зв'язку з тим, що відповідач до укладення шлюбу з позивачем використав своє право на приватизацію в квартирі своїх батьків.Позивач зазначає, що відповідач фактично не проживає в спірній квартирі з 2010 року, в зв'язку з чим і звернулася до суду з відповідним позовом.

За змістом ст. 47 Конституції України, а також ст. 9 ЖК України, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою6 розділу ІІІ ЖК України.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку ( квартири ) належать особи, зазначені в частині 2 ст.64 ЖК України, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки.

Відповідно дост. 405 ЦК Україничлени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст.405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Частина 4 ст. 156 ЖК України із змінами та доповненнями передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, однак при цьому є важлива умова, а саме збереження права власності на житло цього власника, тобто незмінність власника майна.

Аналіз зазначеної норми права дає можливість зробити висновок про те, що колишній член сім'ї власника житла, який проживав разом з останнім має право на користування цим житлом відповідно до закону, але втрачає таке право у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.

Матеріали справи свідчать, що позивач та відповідач є колишнім подружжям, отже, відповідно до положень ст. 405 ЦК України відповідач набув право користування спірною квартирою , як колишній члени сім'ї власника.

Також при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідач не може вільно проживати в спірній квартирі за відсутності у нього усіх ключів. Крім того, матеріали справи містять данні про те, що у зв'язку з неможливістю потрапляння у спірну квартиру, відповідач звертався до правоохоронних органів з приводу чинення йому позивачкою перешкод.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що позивач чинить перешкоди відповідачу у вільному доступі до спірного житла, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивач не довела наявності передбачених ч. 2 ст. 405 ЖК України підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Доводи апелянта про те, що відповідач в спірній квартирі не проживає за власною волею, не знайшли свого підтвердження ні при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів приймає до уваги той факти, що позивач при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не заперечувала той факт, що відповідач декілька разів на рік може проживати у вказаній квартирі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що користування квартирою порушує права власності позивача і права на проживання у нормальних санітарних умовах згідно встановлених норм жилої площі для двох неповнолітніх дітей, які є різної статті, не приймаються колегією суддів, оскільки відповідач є колишнім членом родини власника квартири і має право на користування останньою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд дав перевагу доказам, які були надані відповідачем, та залишив поза увагою докази, які були надані стороною позивача, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів погоджується з критичним ставленням суду першої інстанції щодо Актів, які на думку позивача свідчать про тривалість не проживання відповідача у вказаній квартирі, оскільки останні складені в порушенні вимог діючого законодавства.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк