Справа № 456/2017/15-ц
Провадження № 2/456/130/2017
РІШЕННЯ

іменем України

07 лютого 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 та просить усунути перешкоди у користуванні ним житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідачки надати йому ключі від вхідних дверей будинку та вселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідачка - ОСОБА_2 - його рідна сестра. Їм на праві спільної часткової власності належить будинок, розташований в АДРЕСА_1. У даному будинку він має зареєстроване місце проживання. Раніше в цьому будинку проживала його мати та він, однак коли матір захворіла, відповідачка під приводом, що за нею потрібен догляд поселилась в будинок. Він не заперечував, бо мати вже була лежачою. Оскільки будинок невеличкий, тому сам тимчасово перебрався в однокімнатну квартиру, де проживає його донька. ІНФОРМАЦІЯ_2 їхня матір померла. Після смерті мами відповідачка позбавила його права користування будинком, співвласником якого він являється, забрала ключі від вхідних дверей та не впускає його. На його спроби потрапити в будинок, сестра постійно влаштовує конфліктні ситуації.

Те, що відповідачка чинити йому перешкоди у здійсненні його права користування та розпорядження будинком, не впускає його в будинок, не віддає ключів від вхідних дверей та розпоряджається ним одноособово на свій розсуд, змушує його звернутись до суду за захистом його порушеного права співвласника будинку, оскільки іншого належного майна у нього немає.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Маципура Г.І. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Додатково зазначили, що спірний будинок - єдине місце де він може проживати, оскільки є співвласником та прописаний за тією адресою. Зазначив, що коли матір захворіла не заперечив, щоб сестра поселилась в даному будинку, оскільки вважав, що жінка забезпечуватиме більш кращий догляд за лежачою жінкою, зможе без дискомфорту для неї підтримувати належну особисту гігієну. Квартира дочки, де він тимчасово проживав, коли матір хворіла, є маленькою та не придатна для проживання більше двох осіб. Після смерті ОСОБА_4, відповідачка змінила замки, закрила будинок та не пускає його. ОСОБА_2 в даному будинку не проживає, там тримає кози і кури, а сама проживає в АДРЕСА_2, де ї зареєстрована.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Бабій Б.М. заперечили даний позов. Представник відповідачки зазначив, що його довірителька понад 8 років проживала з матір'ю в спірному будинку, та доглядала за нею. Позивач протягом цього часу з ними не проживав. Відповідачка - ОСОБА_2 підтвердила, що брат спільно з нею в будинку не проживав, зазначила, що не пускає його в даний будинок, оскільки він може проживати з донькою та готова виплатити йому грошову компенсацію.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні посвідчив, що в період, коли ОСОБА_2, здійснювала догляд за ОСОБА_4 не проживав. ОСОБА_2 перешкоджає користуватись ОСОБА_1 спірним будинком. З моменту смерті ОСОБА_4 і по даний час в будинку в АДРЕСА_1 ніхто не проживає. ОСОБА_2 приходить тільки годувати кози та кури.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначили, що будинок належить сторонам по ? частини. На даний час в будинку прозиває ОСОБА_9. Ім відомо, що ОСОБА_1 бажає вселитись.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначили, в будинку проживає ОСОБА_2, про те, що ОСОБА_1 бажає вселитись їм не відомо

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Захист прав у порядку цивільного судочинства - це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Тому власник порушеного права зобов'язаний довести належність йому такого права і відповідно може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу і протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

В п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 326 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, підтверджується наявним у матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на нерухоме майн серії НОМЕР_1, що одноквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності , по ? частці, належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Судом встановлено, що відповідачка чинить перешкоди позивачуОСОБА_1 у користуванні ним житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1, зокрема не впускає до будинку та ненадє ключів від вхідних дверей. Даний Факт відповідачка - ОСОБА_2 підтвердила під час дачі пояснень в судовому засіданні, зазначивши, що готова викупити його частину будинку.

Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

З огляду на те, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належитьв АДРЕСА_1; відповідачка ОСОБА_2 визнали, що не пускає ОСОБА_1, чим порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Згідно ч.1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Ст. 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз.

У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті79, статтях84,88,89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно квитанції №43 від 05 травня 2015 року позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №43 від 02 травня 2015 року, яка знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_1 сплатив адвокату Стрийської юридичної консультації Маципурі Г.І., 2500,00 гривень на правову допомогу, пов'язану з написанням позовної заяви та представленням його інтересів в судових засідання по даній цивільній справі.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат підлягає до задоволення.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні ним житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1 шляхом вселення та зобов'язати ОСОБА_2 надати йому ключі від вхідних дверей будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2743,60 гривень (дві тисячі сімсот сорок три гривні 60 копійок) судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя І. М. Микитчин