Справа № 203/6100/16-ц
Провадження № 2/0203/375/2017
15.02.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Заярній А.Ю.,
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на 1/2 частину квартири,
23 грудня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_2 з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на ? частину квартири за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником ? частини двохкімнатної квартири на підставі договору дарування, в якій він зареєстрований з 2006 року. Власник іншої частини квартири як відомо позивачу помер. Позивач в вказаній квартирі зі своєю сімєю проживає більш ніж 12 років та за весь цей час жодна стороння особа не намагалась заселились в цю квартиру та навіть жодним чином претендувати на іншу ? частину квартири. Позивач відкрито користується вказаним майном в цілому, сплачує всі необхідні комунальні платежі, несе всі необхідні витрати по утриманню вказаного житла в належному стані тому він просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на ? частину квартири № 8 загальною площею 43,3 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м., розташованої за адресою: м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького (вул. ОСОБА_3), буд. 18, яка складається з: 1 коридор, 2 санвузол, 3 кухня, 4 житлова, 5 кладова, 6 житлова, І балкон (а.с.2-4).
Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Зазначала, що позивач відкрито користується вказаним нерухомим майном протягом багатьох років, власників іншої частини квартири не має, сторонні особи у квартиру не заселялись, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Власниками з 10 листопада 1993 року квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 листопада 1993 року виданого виконкомом міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 10 листопада 1993 року № К-1646 (а.с.9)
29 липня 1994 року ОСОБА_6 померла про, що 30 липня 1994 року в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис № 708, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 303890 виданого 30 липня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровська (а.с.37).
15 липня 2004 року ОСОБА_4 після смерті своєї мати ОСОБА_6 у спадщину отримав 1/6 частину квартири АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, за реєстровим № 1-3832 (а.с.41). Також, у вказаному свідоцтві зазначено, що на іншу 1/6 частину вказаної квартири свідоцтво не видано, доля залишається відкритою (а.с.41)
22 жовтня 2002 року помер ОСОБА_5, запис про смерть № 30 складений виконкомом Михалківської сільської ради Сокирянського району Чернивецької області, після смерті якого нотаріальна справа в нотаріальних конторах не заводилась (а.с. а.с. 14, 34).
17 серпня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування ? частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 реєстровий № 4047, за умовами якого ОСОБА_2 безоплатно прийняв у дар від ОСОБА_4 ? частину квартири АДРЕСА_2, яка в цілому складається з: 1 коридор, 2 санвузол, 3 кухня, 4, 6 житлові кімнати, 5 кладова, І балкон, житлова площа всієї квартири 28,6 кв.м., загальна площа квартири 43,3 кв.м. (а.с.7)
В судовому засіданні представник позивача пояснила, що фактично між сторонами вказаного вище правочину йшлась мова про повне відчуження квартири, проте оскільки без згоди співвласника місцезнаходження якого було невідомо, укласти договір купівлі-продажу було не можливо, а право власності продавця на 1/2 квартири не було оформлено, між сторонами був укладений договір дарування ? частини квартири.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 23 листопада 2004 року прописаний в вказаній вище квартирі (а.с.48). Таким чином, позивач є користувачем вказаної квартири більш ніж 12 років.
Представник позивача в судовому засіданні вказувала, що позивач разом із своєю сімєю з цього часу добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, тобто встановлена обставина у користуванні та володінні майном позивачем понад 12 років.
Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Як вбачається з матеріалів справи державна реєстрація права власності на ? частину вказаної квартири за ОСОБА_2 була здійснена 21 вересня 2004 року (а.с.8).
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування.
Виходячи з аналізу норм ст.344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Згідно з розясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придбане для володіння майно, яке відноситься до будь-якої форми власності, крім того, яке вилучено з цивільного обороту. В силу ч.1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать у тому числі об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знеціненні та зміни їх призначення. Також, обов'язковою ознакою нерухомого майна, як об'єкту матеріального світу, в розумінні вимог матеріального закону, є будівництво об'єкту нерухомості у встановленому законом порядку.
Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст.3 ЦК України). Аналіз вимог чинного законодавства, в яких йдеться про недостовірних учасників цивільних правовідносин, дозволяє зробити висновок, що особу слід вважати добросовісною у тому випадку, коли вона діє без умислу причинити шкоду іншій особі, а також не допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди. З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що фактичне володіння спірним майном не завдало шкоди правам та охоронюваним законом інтересам третіх осіб, а сам факт володіння таким майном з боку позивача не спрямований на спричинення шкоди іншим особам. Оскільки він набув володіння спірним майном і володів ним понад 12 років, суд вважає, що позивач мав підстави вважати, що користування майном протягом настільки тривалого строку і без будь-яких вимог з боку третіх осіб щодо повернення цього майна, свідчить про правомірність такого володіння.
Безперервність володіння повинна бути протягом визначених законом строків і цей строк диференціюється в залежності від об'єкта, в даному випадку для нерухомого майна є таким, що становить 10 років. Також обов'язковою ознакою, необхідною для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України є факт відкритого володіння, очевидного для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов'язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. При цьому перебіг строку набувальної давності починається з моменту володіння.
Як вбачається з матеріалів справи, власників іншої ? частини квартири не має, особи які б могли претендувати на вказану частину також відсутні, доказів примусово витребування у позивача законним володільцем (спадкодавцем) шляхом предявлення віндикаційного позову до справи не надано, фактичне володіння таким майном з боку позивача не було визнано недобросовісним у встановленому законом порядку.
З огляду на вказані вимоги чинного законодавства та фактичні обставини справи, зокрема наявності фактичного, безтитульного, відкритого та безперервного володіння позивачем нерухомим майном у вигляді гаражу квартири АДРЕСА_3 (вул. ОСОБА_3) у м. Дніпрі, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем право власності за набувальною давністю на ? частину вказаної квартири.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явилася, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст.224 ЦК України
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений ним судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328, 344 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на 1/2 частину квартири задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 (вул. ОСОБА_3) в м. Дніпрі (м. Дніпропетровську), загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., яка в цілому складається з: 1 коридор, 2 санвузол, 3 кухня, 4 житлова, 5 кладова, 6 житлова, І балкон.
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 233 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Повний текст рішення складено 17.02.2017 р.
Суддя С.В. Єдаменко