Провадження №2/639/69/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою Харківської міської ради до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Департамент реєстрації Харківської міської ради про припинення права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського управління юстиції про припинення права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії.

В подальшому позивач звернувся із уточненим позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського управління юстиції про припинення права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії та просив суд ухвалити рішення, на підставі якого припинити ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0862 га по АДРЕСА_1, яка була надана для будівництва та експлуатації житлового будинку, господарських будівель і споруд; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0862 га по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 шляхом скасування відповідно запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; зобов'язати ОСОБА_2 передати земельну ділянку загальною площею 0,0862 га по АДРЕСА_1 до земель запасу міста Харкова; зобов'язати ОСОБА_2 оформити право користування земельною ділянкою загальною площею 0,0862 га по АДРЕСА_1 на умовах оренди; стягнути судові витрати на користь Харківської міської ради.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 25.12.2012 року відповідачем укладено договір купівлі-продажу 2/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний №3216, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В. та зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за №399864 від 15.02.2013 року. Також 25.12.2012 року відповідачем укладено договір купівлі-продажу 1/3 частини вищезазначеного житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. та зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за №398013.

Представник позивача зазначає, що пунктом 31 додатку №1 до рішень Харківської міської ради від 25.09.2013 року №1266/13 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» у власність ОСОБА_2 передану земельну ділянку, що належить територіальній громаді м. Харкова за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0862 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Підпунктом 31.1 пункту 31 додатку №1 до вказаного рішення Харківської міської ради, відповідача попереджено, що частина земельної ділянки площею 0,0345 га розташована в межах «червоних ліній» пр.. Ілліча, на її використання встановлено обмеження містобудівного характеру: заборона нового будівництва. Відповідно до п. 8 зазначеного рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 року, відповідача попереджено, що будь-яке будівництво та зміна цільового призначення земельної ділянки без відповідного дозволу не допускається.

Позивач вказує, що 04.08.2015 року до Харківської міської ради надійшла скарга ОСОБА_3, яка проживає за адресою АДРЕСА_2, щодо самовільного розміщення відповідачем платної автостоянки, шиномонтажу, автомийки та станції технічного обслуговування транспортних засобів на земельній ділянці, розташованій за адресою АДРЕСА_1, на підтвердження чого до скарги додано 4 фотознімка автомобільної стоянки (паркувального майданчика) та станції технічного обслуговування.

В позовній заяві представник позивача зазначає, що у серпні 2013 року управлінням містобудування та архітектури погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1. Проектна документація на будівництво по АДРЕСА_1 управління містобудування та архітектури не погоджувалася та вихідні дані, а саме будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, за вказаною адресою не надавалися.

Відповідно до листа Департаменту земельних відносин від 02.12.2014 року №12353/0/225-14 під час обстеження вказаної земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка за вищевказаною адресою площею 0,0862 га огороджена бетонним парканом та використовується для обслуговування навісів, шиномонтажу та автостоянки. Житловий будинок на земельній ділянці відсутній.

Представник позивача зазначає, що земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти торгівлі, згідно з УКЦІЗ віднесено до земель іншого цільового призначення - землі комерційного використання. Відповідно до зазначеної Класифікації видів цільового призначення земель «будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та «будівництво та обслуговування будівель торгівлі» є різними видами цільового призначення земельних ділянок. Проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки не складався, відповідач до харківської міської ради щодо прийняття рішення про зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки не зверталася та відповідно рішення не приймалося.

Таким чином, на думку представника позивача, відповідач, яка побудувала на земельній ділянці по АДРЕСА_1, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, огороджену бетонним парканом станцію технічного обслуговування автомобілів та автостоянку, фактично використовує її не за цільовим призначенням, внаслідок чого права територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради порушуються як через невиконання встановленого режиму землекористування, так і через ненадходження коштів до місцевого бюджету від відповідача у випадку, коли розмір плати за землю, що надходить від неї до місцевого бюджету, не відповідає розміру плати за землю, який мав би сплачуватися відповідачем до місцевого бюджету, виходячи із фактичних умов використання земельної ділянки.

Представник позивача зазначає, що оскільки відповідач використовує землю не за цільовим призначенням, то є всі підстави для примусового припинення її права на земельну ділянку і передачі земельної ділянки до земель запасу м. Харкова, у зв'язку з чим вони звернулися до суду з даним позовом.

Представник позивача Харківської міської ради - Тарасов П.Ю., який діє на підставі довіреності від 10.01.2017 року, у судовому засіданні позов підтримав, та дав пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності від 30.12.2015 року, у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що акт обстеження земельної ділянки від 01.12.2014 року №2657/14, на який посилається представник позивача, як на доказ щодо нецільового використання земельної ділянки, оскільки відсутній житловий будинок та вона використовується для обслуговування навісів, шиномонтажу та автостоянки, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням вимог закону та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на повагу до приватного та сімейного життя», якою визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, з винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом. Також зауважив, що Харківська міська рада в галузі земельних відносин має право вирішувати питання лише щодо земель комунальної власності, крім земель приватної та державної власності. При цьому оспорювана земельна ділянка згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Посилання представника позивача на те, що на вказаній земельній ділянці відсутній житловий будинок спростовується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також правовою реєстрацією декількох осіб за зазначеною адресою. Пояснив, що в домоволодінні АДРЕСА_1 проживає відповідач ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком - ОСОБА_8 Крім них у вказаному домоволодінні зареєстровані її син - ОСОБА_9, його дружина ОСОБА_10 та їх неповнолітній син ОСОБА_11; а також син відповідача - ОСОБА_12, його дружина ОСОБА_13 та їх син ОСОБА_14. У чоловіка відповідача ОСОБА_2 та у її синів є автомобілі. Крім того, близькі родичі ОСОБА_2, зареєстровані та проживають в будинку АДРЕСА_3, який розташований навпроти через дорогу від домоволодіння відповідача. У зв'язку із відсутність власних гаражів, близькі родичі ОСОБА_2 залишають на ніч належні їм транспортні засоби на території домоволодіння АДРЕСА_1.

На думку представника відповідача фотоматеріал, який долучений до матеріалів справи, також є неналежним доказом, оскільки з цих фотографій не вбачається адреса, за якої вони зроблені.

Щодо припинення права власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку пояснив, що підстави припинення права власності на земельну ділянку передбачені ст. 140 Земельного кодексу України. Такої підстави, як нецільове використання земельної ділянки, на що посилається представник позивача, вказана стаття не містить. Ці порушення є підставами лише для припинення права користування земельною ділянкою. Особу може бути позбавлено її права власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримала та пояснила що за зазначеною адресою дійсно є автостоянка, шиномонтаж та мийка.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.12.2016 року замінено по цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського міського управління юстиції про припинення права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії неналежну третю особу - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського міського управління юстиції на належну Департамент реєстрації ХМР.

Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради, у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним у задоволені позову Харківської міської ради відмовити, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 3216, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В. 25.12.2012 року, а також ні підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2012 року, серія та номер №9923, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. (а.с. 95-96)

Як вбачається із рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 року №1266/13 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок», пунктом 31 додатку №1 у власність ОСОБА_2 передану земельну ділянку, що належить територіальній громаді м. Харкова за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0862 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Підпунктом 31.1 пункту 31 додатку №1 до вказаного рішення Харківської міської ради, відповідача попереджено, що частина земельної ділянки площею 0,0345 га розташована в межах «червоних ліній» пр. Ілліча, на її використання встановлено обмеження містобудівного характеру: заборона нового будівництва.

Відповідно до п. 8 зазначеного рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 року, відповідача попереджено, що будь-яке будівництво та зміна цільового призначення земельної ділянки без відповідного дозволу не допускається. (а.с.24-26)

Так, на підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 набула у приватну власність земельну ділянку площею 0,0862 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису: 4267794 від 27.12.2013 року та отримано свідоцтво про право власності №16206468 від 16.01.2014 року. (а.с.17-20)

04.08.2015 року до Харківської міської ради надійшла скарга ОСОБА_3, яка проживає за адресою АДРЕСА_2, щодо самовільного розміщення відповідачем платної автостоянки, шиномонтажу, автомийки та станції технічного обслуговування транспортних засобів на земельній ділянці, розташованій за адресою АДРЕСА_1, на підтвердження чого до скарги додано 4 фотознімка автомобільної стоянки (паркувального майданчика) та станції технічного обслуговування. (а.с.12-13).

В якості доказу нецільового використання земельної ділянки суду надані лист Департаменту земельних відносин від 02.12.2014 року №12353/0/225-14 та Акт №2657/14 обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Як вбачається із листа Департаменту земельних відносин від 02.12.2014 року №12353/0/225-14 та Акта №2657/14 обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1, обстеженням на місцевості встановлено, що земельна ділянка за вищевказаною адресою площею 0,0862 га огороджена бетонним парканом та використовується для обслуговування навісів, шиномонтажу та автостоянки. Житловий будинок на земельній ділянці відсутній. (а.с. 14,15).

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Однак, на думку суду, в розумінні зазначених норм закону, акт обстеження, на який посилається представник позивача, не може буди визнаний судом як належний та допустимий доказ з наступних підстав.

Так, частиною 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею124 Конституції України та ст. 12 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради у галузі земельних відносин вирішують питання лише щодо земель комунальної власності, крім земель приватної та державної власності.

В даному випадку, оспорювана земельна ділянка належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Докази отримуються у встановленій процесуальним законом формі. Недотримання (порушення) форми отримання доказів обумовлює те, що вони є недопустимими в розумінні ст. 59 ЦПК України.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод «Право на повагу до приватного і сімейного життя» визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли це втручання здійснюється згідно з законом.

Така правова позиція висловлена у рішенні Конституційного суду України №12-рп/2011 від 20.11.2011 року, а також у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Аналізуючи наведені норми, суд вважає, що Акт обстеження земельної ділянки, на який посилається представник позивача, не є належним і допустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується твердження представника позивача про відсутність житлового будинку на території домоволодіння АДРЕСА_1 та нецільове використання ОСОБА_2 земельної ділянки за даною адресою, суд зазначає, що дані твердження спростовуються наданими представником відповідача суду документами.

Так, відповідно до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 30.03.2016 року старий житловий будинок було реконструйовано, право власності на реконструйований житловий будинок зареєстровано у передбаченому законом порядку. (а.с.92-94)

Наявність на території домоволодіння АДРЕСА_1 також підтверджується копіює технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 22.02.2016 року. (а.с. 97-103)

Крім того, представником відповідача суду надані копії паспортів ОСОБА_2 та членів її родини, із яких вбачається правова реєстрації за адресою АДРЕСА_1.

За таких обставин, суд зазначає, що твердження представника позивача про відсутність житлового будинку на спірній земельній ділянці є безпідставним та не підтверджено матеріалами справи.

На думку суду, не може бути прийнятий як належний і допустимий доказ і фотоматеріал, наданий суду представником позивача, оскільки з цих фотографій не вбачається адреса, за якої вони зроблені.

Що стосується вимог позивача про припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,0862 га по АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Статтею 140 Земельного Кодексу України визначено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Тобто таких підстав припинення права власності як нецільове використання земельної ділянки, зазначена стаття не має.

Постановою Верховного суду України №6-523-цс-15 від 01.07.2015 року зроблено висновок, що стаття 140 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку лише у разі, коли це право набуте у встановлений законом порядок.

Відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

В даному випадку набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку у спосіб, передбачений ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України, позивачем не оспорюється.

Відповідно до ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Зазначена права позиція висловлена у Постанові Пленуму Верховного суду України № 6-71-цс12 від 12.09.2012 року, із якої вбачається, що Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого в разі, якщо на підставі розпорядження органу державної влади в особи виникло право власності на земельну ділянку, позбавити її цього права цей орган може лише з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 Земельного Кодексу України.

Пунктом «а» ст. 143 Земельного кодексу України визначено, що підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Однак, як зазначено у рішенні вище, використання відповідачем ОСОБА_2 земельною ділянкою не за цільовим призначенням не доведено, а навпаки, спростовується матеріалами справи.

Відтак, аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині припинення права власності ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0862 га по АДРЕСА_1, яка була надана для будівництва та експлуатації житлового будинку, господарських будівель і споруд задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0862 га по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 шляхом скасування відповідно запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та зобов'язати ОСОБА_2 передати земельну ділянку загальною площею 0,0862 га по АДРЕСА_1 до земель запасу міста Харкова; зобов'язати ОСОБА_2 оформити право користування земельною ділянкою загальною площею 0,0862 га по АДРЕСА_1 на умовах оренди, суд зазначає, наступне.

Дані вимоги по суті є похідними від вимог про припинення права власності, а тому задоволенню не підлягають.

Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Харківської міської ради слід відмовити в повному обсязі.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57-60, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 78, 140, 143,153 ЗК України,

ВИРІШИВ :

У задоволені позову Харківської міської ради до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Департамент реєстрації Харківської міської ради про припинення права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В. В. Труханович