Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року смт. Млинів Рівненської області

Млинівський райсуд Рівненської області

в складі : головуючого судді Феськова П.В.

при секретарі : Мельничук Т.Ю.,

за участю : позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Млинів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Млинівського державного технолого-економічного коледжа про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Млинівського державного технолого-економічного коледжу про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2016 року наказ Млинівського державного технолого-економічного коледжу №82 від 07.07.2016 року про звільнення його з роботи, в частині формулювання причин звільнення, а саме - «за угодою двох сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України» визнано незаконним». Змінено формулювання причин звільнення його з роботи, вказано причину звільнення - "у зв'язку з поданою заявою внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Стягнуто з Млинівського державного технолого-економічного коледжу на його користь 561,28 гривень середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто по 15.07.2016 року.

На виконання даного рішення Млинівський державний технолого-економічний коледж 19.10.2016 року видав наказ №151 яким:

1. Визнав свій наказ №82 від 07.07.2016 року про звільнення ОСОБА_1 в частині формулювання причин звільнення, а саме за угодою двох сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП Украіни - незаконним;

2. Звільнив ОСОБА_1 у зв'язку з поданою заявою внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та виплатив 561.28 гривень середнього заробітку.

Вважає, що згідно наказу Млинівського державного технолого-економічного коледжу №151 від 19.10.2016 року, днем звільнення його з роботи є 19 жовтня 2016 року, а фактичний розрахунок проведено станом на 15.07.2016 року. Відповідно період з 16.07.2016 року по 19.10.2016 року вважає вимушеним прогулом. Сума середнього заробітку за 95 днів вимушеного прогулу складає 6663.30 гривень, яка роботодавцем в добровільному порядку не виплачена. Також звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, передбачає виплату вихідної допомоги в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, що складає 6241.80 гривень, яка також роботодавцем в добровільному порядку не виплачена.

Просить стягнути з Млинівського державного технолого-економічного коледжу на його користь 6663.30 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 6241.80 гривень вихідної допомоги.

В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути з Млинівського державного технолого-економічного коледжу на його користь 6663.30 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 6241.80 гривень вихідної допомоги, а також моральну шкоду у розмірі 25000 гривень, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимоги щодо стягнення на користь позивача вихідної допомоги в розмірі 6241,80 гривень. Заперечував проти задоволення вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.07.2016 року по 19.10.2016 року та стягнення моральної шкоди. Заперечуючи проти вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.07.2016 року по 19.10.2016 року, вказав, що відповідачу виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 561,28 копійок. Період з 16.07.2016 року по 19.10.2016 року не можна вважати вимушеним прогулом, оскільки відповідача звільнено з роботи 07.07.2016 року. Наказом МДТЕК від 19.10.2016 року № 151 на який покликається позивач змінено наказ №82 від 07.07.2016 року про звільнення позивача з роботи в частині формулювання причин звільнення. Крім того вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди є безпідставними, оскільки такої шкоди йому завдано не було.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користьвихідної допомоги в розмірі 6241,80 гривень, яка визнана відповідачем, судом встановлено наступне:

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору, зокрема, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Як вбачається з рішення Млинівського районного суду від 07.10.2016 року наказ Млинівського державного технолого-економічного коледжу №82 від 07.07.2016 року про звільнення ОСОБА_1 позивача по справі, з роботи, в частині формулювання причин звільнення, а саме - «за угодою двох сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України» визнано незаконним». Змінено формулювання причин звільнення позивача з роботи, вказано причину звільнення - "у зв'язку з поданою заявою внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Стягнуто з Млинівського державного технолого-економічного коледжу на його користь 561,28 гривень середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто по 15.07.2016 року. (а.с.3-5)

Таким чином, позивачу має бути виплачена вихідна допомога у вказаному ним розмірі, відповідно до вимог ст..44 КЗпП України.

Суд вважає, що підлягає частковому задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди.

Так, відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки обєкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Як встановлено судом, позивач перебував у трудових відносинах з Млинівським державним технікумом ветеринарної медицини, в подальшому реорганізованому в Млинівський державний технолого-економічний коледж з 01.03.2011 року по 07.07.2016 року. (а.с.7-8)

Трудовий договір між позивачем та відповідачем було укладено на невизначений строк.

06.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до дирекції коледжу про його звільнення з роботи з посади юриста на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України - у зв"язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. (а.с.19)

Натомість, незважаючи на подану ОСОБА_1 заяву про розірвання трудового договору з ініціативи працівника з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України, директором коледжу видано наказ № 82 від 07.07.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи з інших підстав, які не ініціювались працівником та дирекцією коледжу, а саме з підстав, передбачених п.1 ст.36 КЗпП України, тобто за згодою сторін. (а.с.20)

Рішенням Млинівського районного суду від 07.10.2016 року наказ Млинівського державного технолого-економічного коледжу №82 від 07.07.2016 року про звільнення ОСОБА_1 позивача по справі, з роботи, в частині формулювання причин звільнення, а саме - «за угодою двох сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України» визнано незаконним» тобто встановлено порушення прав позивача у сфері трудових відносин. Вказане вище порушення стало наслідком невиплати позивачу вихідної допомоги, згідно вимог ст..44 КЗпП України, а також унеможливило своєчасне отримання допомоги по безробіттю.

Суд вважає доведеним, що допущені відповідачем порушення призвели до моральних страждань позивача, вимагали додаткових зусиль для організації його життя та життя сім»ї. Так, в результаті погіршення стану здоров»я дружини позивача, йому та дружині довелося звертатися за матеріальною допомогою відповідно до програми «Милосердя». (а.с.32-35)

Беручи до уваги, що позивач працював у відповідача на посаді юриста, суд вважає, що вчинення щодо нього порушень трудового законодавства при звільненні з роботи, завдало шкоди його діловій репутації.

Суд оцінює завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 5000 (п»яти тисяч) гривень

Відмовляючи в задоволенні вимоги позивача щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Позивачем не надано суду доказів того, що він намагався працевлаштуватися, однак неправильне формулювання причини його звільнення в трудовій книжці перешкоджало цьому. Доводи позивача про те, що неправильність формулювання причин його звільнення, є причиною несвоєчасного отримання ним допомоги по безробіттю не передбачає виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.44, ч.3 ст.38, 235 КЗпП України, керуючись Постановою Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», статтями 10, 11, 60, 174, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Млинівського державного технолого-економічного коледжу на користь ОСОБА_1 6241 (шість тисяч двісті сорок одну) гривню 80 копійок вихідної допомоги.

Стягнути з Млинівського державного технолого-економічного коледжу на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (п»ять тисяч) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Млинівського державного технолого-економічного коледжу судовий збір в розмірі 551 (п»ятсот п»ятдесят одну) гривню 20 копійок в Управління Державного казначейства у Млинівському районі. /код за ГУДКУ в Рівненській області, МФО 833017, рахунок отримувача 0242, код класифікації доходів бюджету: 22030001/.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : П.В. Феськов