У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Перша Харківська державна нотаріальна контора, служба у справах дітей Київського району м. Харкова, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 2003 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. За час проживання однією сім'єю у них народилося двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач указував про те, що за період їх спільного проживання ними було набуто наступне майно: садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. «Д-2», загальною площею 173,2 кв. м, з надвірними будівлями, наземними та підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, розташованими на земельній ділянці, загальною площею 718 кв. м, по АДРЕСА_1; нежитлові будівлі літ. «П-1», загальною площею 53,5 кв. м, та літ. «Т-1», загальною площею 9,1 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_2; нежитлову будівлю літ. «С-1», загальною площею 732 кв. м, по АДРЕСА_2; нежитлове приміщення № 10, № 11 в літ. «Ж-1», загальною площею 60,8 кв. м, по АДРЕСА_3; нежитлові приміщення підвалу № № 1, 1а, 1б, 1в, 2-:-5, 1-го поверху, № 1-:-8, 10-:-18, 2-го поверху № 20 в літ. «Б-2», загальною площею 610,4 кв. м; нежитлові приміщення № № 3, 4, загальною площею 6,7 кв. м, літ. «А-1», по АДРЕСА_4.

Зазначав про те, що за час їх спільного проживання ними також було набуто: транспортний засіб BMW Х3, номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску; транспортний засіб BMW Х5 XDRІV 30І, номерний знак НОМЕР_2, 2010 року випуску; транспортний засіб MERCEDES-BENZ CLS 350, 2008 року випуску; грошові кошти у розмірі 22 921 грн 65 коп., розміщених на картковому рахунку відкритому на ім'я ОСОБА_6 в акціонерному товаристві «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк»).

Позивач указував про те, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_6 9 травня 2013 року відкрилася спадщина на вищевказане майно. Він не входить до складу спадкоємців за законом, а відповідачі, батьки померлої, заперечують факт його проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Крім того, Перша Харківська державна нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом без виділення його частки у зазначеному майні.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив суд встановити факт його проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу та визнати за ним право власності на Ѕ частину вищевказаного майна.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 22 жовтня 2003 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на: 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку літ. «Д-2», загальною площею 173,2 кв. м, з надвірними будівлями розташованими на земельній ділянці, загальною площею 718,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «П-1», загальною площею 53,5 кв. м, літ. «Т-1», загальною площею 9,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «С-1», загальною площею 732 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; 1/2 частину нежитлових приміщень № 10, № 11 в літ. «Ж-1», загальною площею 60,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; 1/2 частину нежитлових приміщень підвалу № 1, 1а, 1б, 1в, 2-:-5, 1-го поверху, № 10-:-18, 2-го поверху № 20 в літ. «Б-2», загальною площею 610,4 кв. м, 1/2 частину нежитлових приміщень № 3, 4, загальною площею 6,7 кв. м, в літ. «А-1», які розташовані за адресою: АДРЕСА_4; 1/2 частину транспортного засобу BMW Х3, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску; 1/2 частину транспортного засобу BMW Х5, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2010 року випуску; 1/2 частину транспортного засобу MERCEDES-BENZ CLS350, 2008 року випуску; 1/2 частину грошових коштів, що складає 11 460 грн 83 коп., розміщених на картковому рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_6 в АТ «ОТП Банк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Останнім рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення районного суду залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Факт проживання позивача та ОСОБА_6 у спірний період однією сім'єю без реєстрації шлюбу, у тому числі підтверджується народженням у них двох спільних дітей, спільним відпочинком, веденням спільного бізнесу, придбанням та будівництвом спірного будинку по АДРЕСА_1. Отже, спірне майно є їх спільною сумісною власністю, що підлягає поділу між сторонами порівну.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, виходив із того, що наявні у справі докази свідчать про те, що позивач та ОСОБА_6 не проживали однією сім'єю відповідно до вимог ст. 3 СК України, не мали взаємних прав та обов'язків, спільного бюджету. Крім того, відсутні належні та допустимі докази, що спірне майно придбано унаслідок спільної праці чи за спільні кошти, оскільки ОСОБА_6 за життя окремо набувала право власності на спірне майно, визначаючи його особистою приватною, а не сумісною власністю, неодноразово вказуючи у нотаріально посвідчених договорах на те, що ні з ким однією сім'єю без реєстрації шлюбу не проживала, про що також вказував й позивач.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 зазначав, що з 2003 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. За час проживання однією сім'єю у них народилося двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду й відмовляючи у задоволенні позову, не виконав вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. При цьому суд касаційної інстанції в своїй ухвалі від 1 червня 2016 року вказував на необхідність перевірки факту проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу, дослідження фактичних обставин справи, відповідної правової оцінки доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про наступні ознаки сім'ї: особи спільно проживають, пов'язані спільним побутом, а саме ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, наявність спільних витрат, участь у витратах на утримання житла, особи мають взаємні права та обов'язки.

Апеляційним судом у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не досліджено, чи підтверджено спільне проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_6, у тому числі довідкою комунального підприємства «Благойстрій» від 24 лютого 2015 року, показаннями свідків; чи підтверджено спільний побут позивача та ОСОБА_6 також показами свідків, наявними у справі доказами спільного відпочинку, копіями з сімейного фотоальбому, веденням спільного бізнесу. Крім того, апеляційний суд не дав оцінки наданим позивачем доказам про взаємні права і обов'язки сторін народженням ІНФОРМАЦІЯ_1 спільних дітей: ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8, чи існували взаємні права та обов'язки як по відношенню ОСОБА_3 до ОСОБА_6, так і по відношенню їх до дітей, факт спільного проживання сім'ї.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної правової оцінки доказам наданим позивачем, про набуття ним та ОСОБА_6 за період спільного проживання наступного майна:

- садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. «Д-2», загальною площею 173,2 кв. м, з надвірними будівлями, наземними та підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, розташованими на земельній ділянці, загальною площею 718 кв. м, по АДРЕСА_1, яке зареєстроване 8 лютого 2006 року за ОСОБА_6 на підстав рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2005 року;

- транспортний засіб BMW Х3, номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску зареєстрований за ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 23 січня 2007 року;

- нежитлові будівлі літ. «П-1», загальною площею 53,5 кв. м, та літ. «Т-1», загальною площею 9,1 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_2, які 12 вересня 2008 року зареєстровані за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 8 вересня 2008 року;

- нежитлову будівлю літ. «С-1», загальною площею 732 кв. м, по АДРЕСА_2, яка 15 вересня 2008 року зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2008 року;

- нежитлові приміщення № 10, № 11в літ. «Ж-1», загальною площею 60,8 кв. м, по АДРЕСА_3, яке 12 квітня 2008 року зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 11 квітня 2008 року;

- транспортний засіб BMW Х5 XDRІV 30І, номерний знак НОМЕР_2, 2010 року випуску зареєстрований за ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 8 грудня 2010 року;

- нежитлові приміщення підвалу № № 1, 1а, 1б, 1в, 2-:-5, 1-го поверху, № 1-:-8, 10-:-18, 2-го поверху № 20в літ. «Б-2», загальною площею 610,4 кв. м, нежитлові приміщення № № 3, 4, загальною площею 6,7 кв. м, літ. «А-1», по АДРЕСА_4, які 12 липня 2011 року зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 11 липня 2011 року;

- транспортний засіб MERCEDES-BENZ CLS 350, 2008 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 27 квітня 2013 року;

- грошові кошти у розмірі 22 921 грн 65 коп., розміщених на картковому рахунку відкритому на ім'я ОСОБА_6 в АТ «ОТП Банк».

При цьому на підтвердження того, що зазначене майно набуто ними за спільні кошти, ОСОБА_3 посилався на отримані ним грошові кошти за кредитним договором від 30 серпня 2006 року у розмірі 50 470 доларів США та за кредитним договором від 27 липня 2007 року у розмірі 100 тис. доларів США, проте апеляційний суд цьому оцінки не надав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнароднимидоговорами України, або підставою для їх обмеження.

Апеляційний суд у порушення вищевказаних вимоги закону не звернув увагу на те, що позивач разом з дітьми, після смерті ОСОБА_6, залишився проживати у будинку АДРЕСА_1, тобто його місце реєстрації за іншою адресою не є безумовним доказом місця його фактичного проживання.

Крім того, судом установлено, що у 2007 році ОСОБА_6 та ОСОБА_3 купувався транспортний засіб BMW Х3, номерний знак НОМЕР_1, яким керував позивач, та унаслідок незручності експлуатації подружжям лише одного автомобіля ними було також придбано транспортний засіб LexusRX 350, яким керувала ОСОБА_6 Проте 17 листопада 2008 року автомобіль Lexus RX 350 було продано подружжям та повернуто кредитні кошти за нього. 8 грудня 2010 року за кредитні кошти ОСОБА_6 придбали транспортний засіб BMW Х5 XDRІV 30І, номерний знак НОМЕР_2, який було сплачено подружжям упродовж року.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України та вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, належним чином не дослідив, чи купувалось спірне майно за кошти подружжя, не перевірив доводів позивача про наявність у нього доходу за період з 2006 року по 2011 рік від здійснення ним підприємницької діяльності як фізичною особою підприємцем, та про придбання спірного майна, у тому числі за кошти отримані позивачем за кредитним договором від 30 серпня 2006 року у розмірі 50 470 доларів США, за кредитним договором від 27 липня 2007 року у розмірі 100 тис. доларів США.

Також, апеляційний суд не перевірив, чи надано відповідачами відповідно до вимог ст. 57 СК України належні та допустимі докази наявності у ОСОБА_6 особистого майна.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що спірне майно є особистою приватною власністю ОСОБА_6 є припущенням, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик