Провадження №2/760/1161/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

23 січня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 18 463,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 зареєструвався 25.08.2011 в Солом'янському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості, як такий, що шукає роботу, а 01.09.2011 написав заяву з проханням надати йому статус безробітного, в якій зазначив, що він не зареєстрований як фізична особа - підприємець. Наказом Солом'янського РЦЗ №НТ110901 від 01.09.2011 йому на підставі заяви був наданий статус безробітного та призначена допомога по безробіттю з 01.09.2011р., у відповідності зі ст. 2 Закону України "Про зайнятість населення" та ст. ст. 22, 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Зазначено, що ОСОБА_1 28.02.2012 написав заяву з проханням направити на курси в УК «Славутич» за спеціальністю оператор заправних станцій (2 розряду) в результаті чого між робочим органом виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового соціального страхування України на випадок безробіття, в особі директора Солом'янського РЦЗ та ОСОБА_1 було укладено договір №00004 від 11.05.2012 про направлення на підготовку в ТОВ «Учбовий комбінат «Славутич» за навчальною програмою «Оператор заправних станцій», зі строком навчання з 15.05.2012 до 17.07.2012.

Позивач вказав, що Солом'янським РЦЗ 22.05.2012 була отримана довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у якій міститься останній запис від 03.01.2011за №4 про взяття на облік ОСОБА_1. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців відсутній запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1

Позивач посилався на те, що перебуваючи на обліку в центрі зайнятості та отримуючи допомогу по безробіттю, гр. ОСОБА_1 приховав свій статус підприємця, чим порушив норми ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Пояснено, що сума виплаченої йому допомоги по безробіттю відповідно до довідки-розрахунку за період з 01.09.2011 по 11.05.2012 у розмірі 18463,56 грн. підлягає поверненню.

Вказав, що Солом'янський РЦЗ направив гр. ОСОБА_1 22.05.2012 повідомлення №2898 від 22.05.2012, про добровільне повернення коштів у розмірі 18463,56 грн. на протязі 15 календарних днів після отримання повідомлення. Повідомлення ОСОБА_1 отримав 30.05.2012, проте кошти на даний час повернуто не було.

У позові міститься посилання позивача на те, що несплата відповідачем вказаної суми перешкоджає в повному обсязі Київському міському центру зайнятості та його структурному підрозділу - Солом'янському районному центру зайнятості забезпечувати соціальний захист громадян шляхом виплати допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги у передбачених законодавством випадках.

Виходячи з вищенаведеного, позивач звернувся з даним позовом до суду та просив його задовольнити.

В судовому засіданні 23.01.2017 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні 23.01.2017 відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог запречували в повному обсязі, просили суд застосувати позовну давність до позовних вимог.

Суд, заслухавши сторін дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєструвався 25.08.2011 в Солом'янському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості, як такий, що шукає роботу (а.с. 8), 01.09.2011 написав заяву з проханням надати йому статус безробітного (а.с. 9, на що йому був наданий статус безробітного та призначена допомога по безробіттю з 01.09.2011, у відповідності зі ст. 2 Закону України "Про зайнятість населення" та ст. ст. 22, 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 28.02.2012 написав заяву з проханням направити на курси в УК «Славутич» за спеціальністю оператор заправних станцій (2 розряду) (а.с. 10), в результаті чого між робочим органом виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового соціального страхування України на випадок безробіття, в особі директора Солом'янського РЦЗ та ОСОБА_1 було укладено договір №00004 від 11.05.2012 про направлення на підготовку в ТОВ «Учбовий комбінат «Славутич» за навчальною програмою «Оператор заправних станцій», зі строком навчання з 15.05.2012 до 17.07.2012 (а.с. 11).

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 26.09.2012, в останній міститься останній запис від 03.01.2011 за №4 про взяття на облік ОСОБА_1. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців відсутній запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (а.с. 14).

Позивач посилався у позові, що перебуваючи на обліку в центрі зайнятості та отримуючи допомогу по безробіттю, гр. ОСОБА_1 приховав свій статус підприємця, чим порушив норми ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Так, згідно довідки-розрахунку№26/2 від 28.07.2016 відповідачу було нараховано допомогу по безробіттю за період з 01.09.2011 по 11.05.2012 у розмірі 18463,56 грн. (а.с. 18).

Вбачається, що Солом'янський РЦЗ направив гр. ОСОБА_1 22.05.2012 повідомлення №2898 від 22.05.2012, про добровільне повернення коштів у розмірі 18463,56 грн. на протязі 15 календарних днів після отримання повідомлення. Повідомлення ОСОБА_1 отримав 30.05.2012 (а.с. 17).

Згідно з п. 18 ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послу застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач має право вимоги та його вимоги є обгрунтованими.

В той же час відповідач просить застосувати строки позовної давності, вказуючи, що у 2016 році позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення коштів у розмірі 18 463,56 грн. за період з 01.09.2011 по 11.05.2012, тобто після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно положень ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Положенням ч. 4 ст. 267 ЦК закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В роз'ясненнях, що містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача коштів у розмірі 18 463,56 грн. за період з 01.09.2011 по 11.05.2012 05 травня 2016 року, а, отже, позивач звернувся до суду після закінчення строку позовної давності.

Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності, відповідач скористався правом просити суд застосувати строки позовної давності, позивачем не було обґрунтовано поважності причин пропущення позовної давності, порушене право якого підлягає захисту, суд не знаходить підстав для задоволення позову, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ЗУ «Про зайнятість населення» ст.ст. 1, 4-11, 18, 33, 57-66, 79, 174, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. А. Усатова