Справа № 465/5727/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/1224/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю представника позивача Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором -,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2012 року в розмірі 6 035 грн. та судових витрат по справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23 травня 2012 року між сторонами укладений кредитний договір. Відповідно до умов цього договору відповідач отримала кредит у розмірі 1 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту із сплатою за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості. Відповідач допустила заборгованість у розмірі, що відповідає сумі позову та складається з: 1 431,68 грн. - заборгованість за кредитом, 2 269,75 грн. - заборгованість про процентах, 1 570 грн. - заборгованість за комісією, штрафи: 500 грн. ( фіксована частина), 263,57 грн. (процентна складова). Просить позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення оскаржив позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи. Зазначає, що відповідно до умов договору від 23 травня 2012 року банк надав відповідачу кредит у розмірі 1 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Стверджує, що при укладенні договору сторони керувались нормами ч.1 ст.634 ЦК України (договір приєднання). Зазначає, що відповідач не виконувала договірних зобов'язань, допустила заборгованість в сумі 6 035 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 1 431,68 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 2 269 грн., заборгованості за комісією - 1 570 грн., а також штрафів: 500 грн. (фіксована частина), 263,57 грн. (процентна складова). Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 23 травня 2012 року банк надав відповідачу кредит у розмірі 1 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною карткою складає між нею та позивачем договір, що підтверджується її підписом у заяві. Стверджує, що при укладенні договору сторони керувались нормами ч.1 ст.634 ЦК України (договір приєднання). Строк дії договору відповідає строку дії картки, яка є дійсною.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі.

Відповідач не виконувала договірних зобов'язань належним чином, допустила заборгованість в сумі 6 035 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 1 431,68 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 2 269 грн., заборгованості за комісією - 1 570 грн., а також штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 263,57 грн. (процентна складова).

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Розкриваючи зміст свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України визначено, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання щодо укладення договору, вибору контрагентів та погодження умов договору.

Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, що означає, що вчинений правочин вважається правомірним (таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов'язки), доки ця презумпція не буде спростована.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 зазначеного Кодексу зобов'язання має виконуватись належним чином. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції зазначив, що всупереч процесуального закону позивач не надав доказів, які б підтверджували відкриття відповідачем карткового рахунку, отримання платіжної картки, перерахування й зарахування коштів, отримання коштів відповідачем та прийняття позивачем рішення про видачу кредиту на платіжну картку.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи.

Є встановленим, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею і банком договір, що вона ствердила своїм підписом у заяві.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З урахуванням зазначеної правової норми, підписавши заяву, позичальник приєднується до запропонованих банком умов надання кредиту, що підтверджується його особистим підписом.

Відтак, з часу підписання фізичною особою заяви, між кредитором і позичальником укладається кредитний договір відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору (умов кредитування).

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України договір вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг. Відтак, сторони уклали договір в письмовій формі, що відповідає вимогам закону.

Подана відповідачем заява, Умови та Правила складають договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито картковий рахунок №072528 (п.п. 1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов), ключем до карткового рахунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримала відповідач, та номер мобільного телефону, який вона вказала у своїй заяві (п. 1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов).

Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена картка (п.п. 1.1.1.90 Умов). На рахунку відображаються фінансові операції за допомогою ключів.

За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п. 1.1.1.25 Умов-комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта).

Отже, банк забезпечив позичальнику доступ до карткового рахунку і використання кредитних коштів.

Відповідач не заперечила, що підписувала заяву, отримала кредитну картку, якою тривалий час користувалася шляхом зняття кредитних коштів, неодноразово здійснювала операції з повернення коштів.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.

Тому з висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та прийшла до висновку про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову, оскільки підстави для відмови в позові відсутні.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно- правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 цього Кодексу).

При вирішенні спору колегія суддів виходить з того, що позичальник за кредитним договором належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання з повернення кредитних коштів, у результаті чого утворилася заборгованість, яка не погашена. Заборгованість по кредиту становить 6 035 грн.,її складовими є: 1 431,68 грн. - заборгованість за кредитом, 2 269,75 грн. - заборгованість про процентах, 1 570 грн. - заборгованість за комісією, штрафи: 500 грн. (фіксована частина), 263,57 грн. (процентна складова). Розрахунок заборгованості проведено відповідно до умов кредитування.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судові витрати у розмірі 511,56 грн. (сплачений позивачем судовий збір).

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 6 035 (шість тисяч тридцять п'ять) грн., яка складається з: 1 431,68 грн. - заборгованість за кредитом, 2 269,75 грн. - заборгованість про процентах, 1 570 грн. - заборгованість за комісією та штрафів: 500 грн. ( фіксована частина), 263,57 грн. (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 511,56 грн. сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: