АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко Олени Олександрівни, третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко Олени Олександрівни про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа № 756/12327/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1860/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є співвласником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 яка належить позивачу та іншим членам її родини на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 24 листопада 1988 року Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва.

Співвласниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності є ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які постійно мешкають та зареєстровані у зазначеній квартирі.

Дана квартира зареєстрована в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомості на праві спільної сумісної власності, що підтверджується відміткою на Дублікаті (№1) Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Оболонського району м. Києва, згідно з розпорядження №489-Д від 05 квітня 2004 року.

Позивач зазначає, що Дублікат свідоцтва про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_1, за домовленістю між співвласниками знаходився на зберіганні у даній квартирі у кімнаті позивача та у 2013 році зник за нез'ясованих обставин.

Один із співвласників квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 р оку народження, інвалід II групи (довічно), який мав цілу низку хронічних захворювань знаходився під наглядом спеціалізованих медичних закладів та у 2013-2014 роках систематично неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р.оку ОСОБА_10 помер, причиною смерті є інфаркт лівої півкулі головного мозку що підтверджується Довідкою про причину смерті №235 від 07 травня 2015р.

Після реєстрації Спадкової справи №.05.2015 р. в Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі та після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ІНФОРМАЦІЯ_3 року виявилось, що 08 квітня 2013року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О., як державним реєстратором, на підставі посвідченого вказаним нотаріусом договору дарування №461 від 08 квітня 2013року, ухвалено рішення про державну реєстрацію права ОСОБА_4 на 1/5 частку у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1, співвласником якої є позивач та до вказаного Держреєстру внесений відповідний запис №589977 про право власності.

Позивач зазначає, що укладаючи 08 квітня 2013року спірний Договір дарування 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, її батько постійно знаходився під діями ліків та нотаріус, який вносив до Держреєстру відповідних записів та посвідчував вказаний правочин, неправомірно змінив форму власності зазначену у Свідоцтві на право власності та реєстрі БТІ із спільної сумісної па. спільну часткову.

Даний Договір дарування був вчинений без відома та згоди інших співвласників вказаного нерухомого майна, у підлягає визнанню недійсним.

Крім того, позивач вважає, що даними діями приватного нотаріуса, а саме: неправомірною реєстрацією права спільної часткової власності та посвідченням договору дарування, порушені її законні права, зокрема право успадкувати за законом нерухоме майно померлого її батька та право на користування та розпорядження спільним майном.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила визнати недійсним (нечинним) з моменту укладання договору дарування ОСОБА_10 ОСОБА_12 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 від 08 квітня 2013року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О.; визнати нечинними та скасувати реєстрацію 08 квітня 2013року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - приватної власності ОСОБА_10 на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1; рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ДяченкоО.О. №1476751 від 08 квітня 2013року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі договору дарування ОСОБА_4 1/5 частки квартири АДРЕСА_1; реєстрацію 08 квітня 2013року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ДяченкоО.О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 та стягнути солідарно з відповідачів на її користь витрати по оплаті судового збору.

В судовому засіданні 11 серпня 2016 року до участі у справі залучено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору.

У травні 2016 року ОСОБА_6, а також ОСОБА_7 звернулися до суду з окремими позовами до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вона є співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної сумісної власності.

Зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер їх дідусь ОСОБА_10 Після смерті дідуся, ІНФОРМАЦІЯ_3 року їм стало відомо про те, що 08 квітня 2013 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 було укладено договір дарування №461 на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О.

Зазначає, що згоди на укладення даного договору дарування частки квартири вони, як співвласники не надавали, а тому, посилаючись на положення ч.4 ст.369 ЦК України просили визнати договір дарування недійсним ( нечинним) з моменту укладання

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - відмовлено.

В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказував, що судом першої інстанції проігноровано доводи позивача щодо недотримання нотаріально засвідченої згоди інших співвласників та порушення нотаріусом п. 4.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

В судове засідання ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. не з»явилися. про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.250- 254), причини своєї неявки суду не повідомили. у зв»язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що правові підстави для визнання договору дарування недійсним відсутні, а оскільки інші вимоги є похідними від основної, підстав для їх задоволення немає.

Такий висновок суду першої інстанції грунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального закону.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_2 в 1998 році була приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_10 та членами його сім»ї: ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право власності, яке було видане згідно з розпорядженням від 24 листопада 1998 року № 1308. Дублікат цього свідоцтва виданий органом приватизації державного житлового фонду - управлінням житлово-комунального господарства Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації на підставі розпорядження № 489-Д від 5 квітня 2004 року ( а.с.6,, 139).

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 24 листопада 1998 року квартира АДРЕСА_2 було передана у спільну сумісну власність ОСОБА_10 та членам його сім»ї: ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ( в рівних долях).

Зазначення в свідоцтві про право власності про те, що квартира АДРЕСА_2 була передана у спільну власність ОСОБА_10 та членів його сім»ї в рівних долях, дає підстави вважати, що частки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 визначені, і квартира з моменту її безоплатної приватизації належала останнім на праві спільної часткової власності, , їх частки є рівними, і кожен із них набув право на 1/5 частку у праві спільної часткової власності.

Установлено, що 8 квітня 2013 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар 1/5 частину квартири АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О. за реєстровим № 461 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( а.с.138).

Відповідно до ст..361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Розпорядження співвласника своєю часткою у спільній частковій власності шляхом укладення договору дарування згоди інших співвласників не потребує.

В обґрунтування своїх вимог позивачка ОСОБА_3 посилалась на положення ч.4 ст. 369 ЦК України, якими передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Установивши, що квартира АДРЕСА_2 станом на 8 квітня 2013 року належала ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин норм закону, що регулюють здійснення права спільної сумісної власності.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що приватним нотаріусом КМНО Дяченко О.О. було змінено форму власності нерухомого майна не ґрунтуються на встановлених обставинах.

Крім того, на момент набуття померлим ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 права власності на спірну квартиру шляхом безоплатної приватизації діяли норми ЦК України, в редакції 1963 року, Закон України «Про приватизація державного житлового фону» та Закон України «Про власність».

Відповідно до ст..112 ЦК України, у редакції, яка діяла станом на 24 листопада 1998 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток ( часткова власність) або без визначення часток ( сумісна власність).

Відповідно до ч.2 ст..15 Закону України «Про власність» наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім»ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизація державного житлового фону» передача займаних квартир ( будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають в даній квартирі ( будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов»язковим визначенням уповноваженого власника квартири ( будинку).

Статтями 16, 17 Закону України «Про власність» встановлені випадки, коли спільна власність вважається сумісною. Це у разі, коли майно нажите подружжям за час шлюбу, та коли майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Системний аналіз наведених норм права, дає підстави вважати, що право спільної часткової власності презюмується, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відтак, оскільки ОСОБА_10 та члени його сім»ї ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 набули право власності на квартиру шляхом безоплатної приватизації, і в свідоцтві про право власності на житло зазначено, що така належить особам в рівних частках, відсутні підстави вважати, що квартира належала цим особам на праві спільної сумісної власності.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем та третіми особами, які заявили самостійні позовні вимоги, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_10 на момент укладення договору дарування не міг усвідомлювати значення своїх дій.

Враховуючи наведене, рішення Оболонського районного суду м.Києва від 28 вересня 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: