1Справа № 335/9388/16-ц 2/335/207/2017
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 лютого 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

за участю секретаря судового засідання Лєдової А.С.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2016 ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.05.2007 в розмірі 11 048, 15 гривень. 25.10.2016 позивач уточнив свої вимоги, а саме, в первинному позові позивач допустив помилку в написанні прізвища відповідача зазначивши «Броніков», згідно паспорту громадянина України вірне прізвище «Бронніков».

Свої вимоги мотивував тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 08.05.2007, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач умови договору виконував не належним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 31.07.2016 складає 11 048,15 гривень, яка складається з: 774,47 гривень - заборгованість за кредитом, 5 821,74 гривень - заборгованість за відсоткам за користування кредитом, 3 684,74 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи на підставі пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 250,00 гривень - штраф (фіксована частина) та 514,20 гривень (процентна складова).

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, просив суд застосувати строки позовної давності, оскільки із кінця 2007 року не користувався кредитною картою.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

08.05.2007 між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н шляхом заповнення відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 гривень у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6).

Проте в позовній заяві позивач зазначає що сума наданого кредитного ліміту відповідачу становить 10 000,00 гривень. Дані розбіжності протягом всього розгляду справи позивачем не спростовані.

Згідно з анкетою-заявою ОСОБА_1 погодився, що заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку є договором про надання банківських послуг, а також ОСОБА_1 був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

Відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і він дає право Банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно п. 6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг ОСОБА_1 зобов'язався погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань до Договору, на вимогу Банку ОСОБА_1 зобов'язався виконати зобов'язання по поверненню Кредиту, в тому числі простроченого кредиту Овердрафта, оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежу по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 гривень та 5% від суми позову.

Однак в позовній заяві зазначено, що штраф становить 250 гривень та 5% від суми позову.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість станом на 31.07.2016 складає 11 048,15 гривень, яка складається з: 774,47 гривень - заборгованість за кредитом, 5 821,74 гривень - заборгованість за відсоткам за користування кредитом, 3 684,74 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи на підставі пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 250,00 гривень - штраф (фіксована частина) та 514,20 гривень (процентна складова).

Як випливає з наданого розрахунку заборгованості останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 28.11.2008 в розмірі 170,00 грн. (арк. справи 3 зв.).

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст. 256 ЦК України зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, початок позовної давності для стягнення періодичних платежів з відповідача необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником цих зобов'язань.

29.11.2011 сплинув строк позовної давності за вказаним вище кредитним договором, а позивач звернувся до суду лише 22.08.2016.

Відповідно до ч. 3 ст. ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Як свідчать матеріали справи, 03.10.2016 відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування строків позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. по справі за № 6-14цс14.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про зупинення або переривання перебігу позовної давності, позивачем суду надано не було.

З урахуванням наведеного суд вважає, що відповідачем порушені умови кредитного договору, однак ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущений строк позовної давності. Оскільки відповідачем було заявлено про застосування до спірних правовідносин позовної давності, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором не можуть бути задоволені.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 256-258, 260, 261, 267, 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 8 лютого 2017 р.

Повний текст рішення виготовлений протягом п'яти днів.

Суддя І.П. Соболєва