Справа № 570/1849/16-ц
Номер провадження 2/570/133/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

при секретарі Птюшинська І.В.

з участю:

представника відповідача - ОСОБА_1

прокурора Рівненської місцевої прокуратури Колесник К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16 червня 2010 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір оренди (найму) транспортного засобу (екскаватора), за умовами якого орендодавець повинен був передати орендарю у строкове платне користування екскаватор гусеничної марки Кubota КН-23, 1984 року випуску, за актом приймання-передачі не пізніше як до 20 липня 2010 року включно. Загальна вартість договору складає 295 000 гривень. 03-04 липня 2010 року працівниками Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області було проведено виїзд на земельну ділянку площею 46,0 га, яка знаходиться на територій Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, і належить позивачу на праві постійного користування. 04 липня 2010 року у другій половині дня із земельної ділянки, яка належить на праві постійного користування позивачу, було вилучено вищезазначений екскаватор. У зв'язку з тим, що транспортний засіб був вилучений, позивач не зміг передати його в оренду згідно раніше укладеного договору. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2010 року у справі № 2а-3606/10/1770 визнано незаконними дії працівників Рівненського районного відділу УМВС України в Рівненській області щодо вилучення 04.07.2010 року у позивача екскаватора гусеничного марки Кubota КН-23, 1984 року випуску із земельної ділянки, яка належить позивачеві на праві постійного користування для ведення особистого (селянського) господарства; зобов'язано Рівненський районний відділ УМВС України в Рівненській області повернути позивачу екскаватор гусеничний марки Кubota КН-23 1984 року, вилучений з його земельної ділянки 04.07.2010 року. Позивач зазначає, що у зв'язку з неправомірними діями праціників Рівненського районного відділу УМВС України в Рівненській області щодо вилучення екскаватора йому були завдані збитки. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Отже, на державну покладено обов'язок відшкодувати шкоду у формі упущеної вигоди, якої зазнав позивач у зв'язку з незаконними діями працівників Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області. Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. ЇЇ в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року№ 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. На підставі викладеного просить суд постановити рішення, яким тягнути на користь позивача ОСОБА_3 295 000 гривень на відшкодування шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В уточненій позовній заяві додатково зазначає про те, що у зв'язку з порушенням ОСОБА_3 (із незалежних від нього причин) умов договору оренди рішенням третейського суду від 27 листопада 2015 року стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 штраф у розмірі 73 750 гривень за невиконання зобов'язання. На виконання рішення третейського суду, на підставі виконавчого листа, виданого Рівненським районним судом, в порядку виконання виконавчого документа відділом ДВС Рівненського районного управління юстиції ОСОБА_3 було сплачено штраф у розмірі 73 750 гривень. Отже, по суті діями службових осіб органу державної влади - Рівненського районного відділу УМВС України позивачу заподіяно збитків на суму 73 750 гривень, та упущеної вигоди на суму 295 000 гривень - кошти, які позивач міг би отримати від укладеного договору оренди, якби його транспортний засіб не був вилучений. Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Аналогічна позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс 16. Отже, саме на державу покладено обов'язок відшкодування шкоди, яка заподіяна ОСОБА_3 незаконними діями працівників Рівненського РВ УМВС України у Рівненські області. Функції держави у правовідносинах з відшкодування шкоди виконує Державна казначейська служба України (п. 4 Положення про Державну казначейську службу України). На підставі викладеного, керуючись ст. 1174 ЦК України, просить суд постановити рішення, яким стягнути з держави на користь ОСОБА_3 365 750 гривень заподіяної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у Державні казначейській службі України.

Згідно до поданої заяви представника позивача, вони позов підтримують та просять справу розглядати без їх участі.

Представник відповідача позов не визнав та подав заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Зазначає, що перебіг строку позовної давності розпочався з 01.11.2010 року - з часу винесення постанови Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 2а-3606/10/1770, якою визнано незаконними дії працівників Рівненського районного відділу УМВС України в Рівненській області щодо вилучення 04.07.2010 року у позивача екскаватора. Покликаючись на ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України просить суд відмовити в задоволенні позову саме з цих підстав.

Прокурор Рівненської місцевої прокуратури зазначає про те, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обставини, які могли би бути підставою для зупинення перебігу позовної давності, визначені у ст. 263 ЦК України, у даній справі відсутні. Таким чином, враховуючи, що неправомірність дій працівників Рівненського районного відділу УМВС України в Рівненській області щодо вилучення 04.07.2010 у ОСОБА_3 екскаватора гусеничного встановлена постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.11.2010, позивачем пропущено строки позовної давності в частині стягнення 295 тис. грн. упущеної вигоди. Окрім того, відповідно до приписів статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (постанова Вищого господарського суду України від 13.06.2012 № 10/27). Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на договорі оренди від 16.06.2010 р. Зазначений договір укладено строком на 3 роки та 1 місяць. Однак позивач не навів жодних доказів того, що після повернення екскаватора він вживав будь-які заходи щодо виконання умов зазначеного договору. Більше того, встановлено, що позивач ухилявся від його нотаріального посвідчення. Також, зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Заявлена до стягнення сума штрафних санкцій не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з діями працівників Рівненського районного відділу УМВС України в Рівненській області. Також звертає увагу на ту обставину, що у зазначеному рішенні третейського суду та у письмових запереченнях ОСОБА_3 на позовну заяву від 26.11.2015 р. зазначено, що ОСОБА_3 не зміг передати машину в обумовлений законом строк, оскільки вона перебувала в користуванні третіх осіб. При цьому жодним чином не зазначено, що майно вилучалось працівниками органу УМВС України. Також, у п.24 договору оренди зазначено, що у разі невиконання обов'язку щодо передачі екскаватора у встановлені строки орендар має право вимагати від орендодавця сплати штрафу. Тобто даний пункт передбачає лише можливість стягнення санкцій у разі, якщо орендар вирішить скористатись зазначеним правом. Окрім того, подальша поведінка орендодавця ОСОБА_3 свідчить про те, що у нього були відсутні наміри виконувати вказаний договір (він ухиляння від нотаріального посвідчення цього договору, не вживав заходів щодо передачі екскаватора в оренду після його повернення). Таким чином не можна стверджувати, що дії працівників Рівненського районного відділу УМВС України в Рівненській області є єдиною і безпосередньою причиною стягнення з позивача штрафу за рішенням третейського суду від 27.11.2015 р., та заподіяння упущеної вигоди в розмірі 295 000 грн. Враховуючи вищевикладене просить суд в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 про відшкодування шкоди 365 750 грн. відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Зважаючи, що позивачем подана заява про уточнення позовних вимог, то розгляд справи відбувся з урахування позиції, що викладена в позовній заяві від 29.03.2016 року та в заяві від 03.09.2016 р.

Як встановлено в судовому засіданні, 16 червня 2010 року між позивачем та ОСОБА_4 в простій письмові формі був укладений договір оренди (найму) транспортного засобу (екскаватора), за умовами якого орендодавець повинен був передати орендарю у строкове платне користування екскаватор гусеничної марки Кubota КН-23 1984 року, за актом приймання-передачі не пізніше як до 20 липня 2010 року включно. Загальна вартість договору складає 295 000 гривень.

03-04 липня 2010 року працівниками Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області було проведено виїзд на земельну ділянку площею 46,0 га, яка знаходиться на територій Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, і належить позивачу на праві постійного користування.

04 липня 2010 року з зазначеної земельної ділянки був вилучений екскаватор.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2010 року у справі № 2а-3606/10/1770 було визнано незаконними дії працівників Рівненського районного відділу УМВС України в Рівненській області щодо вилучення 04.07.2010 року у позивача екскаватора гусеничного марки Кubota КН-23, 1984 року випуску з земельної ділянки, яка належить йому на праві постійного користування, цільове призначення - для ведення особистого (селянського) господарства; зобов'язано Рівненський районний відділ УМВС України в Рівненській області повернути позивачу екскаватор гусеничний марки Кubota КН-23 1984 року, вилучений з його земельної ділянки 04.07. 2010 року.

Позивач зазначає, що у зв'язку з неправомірними діями праціників Рівненського районного відділу УМВС України в Рівненській області щодо вилучення екскаватора йому були завдані збитки.

Під збитками він зазначає: це втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також встановлено, що рішенням третейського суду від 27 листопада 2015 року за невиконання зобов'язання стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 штраф у розмірі 73 750 гривень. На виконання рішення третейського суду на підставі виконавчого листа, виданого Рівненським районним судом, в порядку виконання виконавчого документа відділом ДВС Рівненського районного управління юстиції ОСОБА_3 було сплачено штраф у розмірі 73 750 гривень.

Проте суд не погоджується з доводами позивача про те, що наявні підстави для стягненя зазначених грошових коштів в сумі 365 750 грн. з Держави Україна.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Така позиція висловлена у постанові Вищого господарського суду України від 13.06.2012 р. № 10/27, і на думку суду, може слугувати прикладом застосування законодавства у тотожних правовідносинах.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України визначено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на договорі оренди від 16.06.2010 р., який був укладений у простій письмовій формі.

Зазначений договір укладено строком на 3 роки та 1 місяць.

З наданих суду доказів не вбачається, що позивач після повернення йому екскаватора вживав будь-які заходи щодо реального виконання умов зазначеного договору.

При розгляді справи встановлено, що позивач ухилявся від нотаріального посвідчення вищещазначеного договору.

Також, зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення:

1) порушення зобов'язання;

2) збитки;

3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками;

4) вина.

Заявлена до стягнення сума штрафних санкцій не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з діями працівників Рівненського районного відділу УМВС України в Рівненській області.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що у рішенні третейського суду та у письмових запереченнях ОСОБА_3 на позовну заяву від 26.11.2015 р. зазначено, що ОСОБА_3 не зміг передати машину в обумовлений законом строк, оскільки вона перебувала в користуванні третіх осіб.

Проте транспортний засіб не перебував у працівників Рівненського районного відділу УМВС України в Рівненській області з часу його вилучення і до часу постановлення третейським судом рішення, чи до часу звернення позивача з даним позовом до суду.

Також, у п.24 договору оренди зазначено, що у разі невиконання обов'язку щодо передачі екскаватора у встановлені строки орендар має право вимагати від орендодавця сплати штрафу.

Тобто даний пункт передбачає лише можливість стягнення санкцій у разі, якщо орендар вирішить скористатись зазначеним правом.

Але, як зазначалося вище, подальша поведінка орендодавця ОСОБА_3 після повернення йому екскаватора свідчить про те, що у нього були відсутні наміри реально виконувати укладений договір (він ухиляння від нотаріального посвідчення цього договору, не вживав заходів щодо передачі екскаватора в оренду після його повернення).

Таким чином не можна стверджувати, що дії працівників Рівненського районного відділу УМВС України в Рівненській області є єдиною і безпосередньою причиною стягнення з позивача штрафу за рішенням третейського суду від 27.11.2015 р. А факт наявності упущеної вигоди в розмірі 295 000 грн. був зумовлений саме бездіяльністю позивача, який і ухилявся від нотаріального посвідчення укладеного договору оренди, і не вжив заходів для передачі екскаватора в оренду після його повернення працівниками Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області.

За наведеного вище суд вважає, що заявлений позов є безпідставним, а тому в його задовлленні слід відмовити.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Заява про застосування наслідків спливу позовної давності була подана стороною у спорі.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову через його безпідставність, то відмовити в задоволенні позову зважаючи на приписи 267 ЦК України суд не може. Адже у разі доведеності позовних вимог та їх підставності, але за наявності спливу строку позовної давності може бути прийняте рішення про відмову в позові на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України, і в даному випадку вони покладаються на державу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Красовський О.О.