АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/39/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 21 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 16 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи тим, що 21 червня 2004 року приватним нотаріусом був посвідчений договір дарування будинку за адресою: вул. Ворошилова, 95, с. Сорокотяга Жашківського р-ну Черкаської області, згідно якого ОСОБА_6 подарувала будинок з надвірними спорудами відповідачам, які є її племінницями.

Являючись особою похилого віку, непрацездатною та потребуючою сторонньої допомоги позивач запропонувала здійснювати її догляд до смерті, лише після її смерті будинок мав перейти відповідачам. За усною домовленістю між ОСОБА_6 та відповідачами обдаровані мали спільно проживати та вести господарство, а також допомагати позивачу утримувати у належному стані будинок, забезпечити її доглядом. Позивач погодилася на таких умовах укласти договір довічного утримання, довірившись сторонам та не читаючи цей договір при підписанні у нотаріуса.

Між відповідачами виник конфлікт, який унеможливлює спільне користування та проживання їх у будинку, що призвело до погіршення стану будівлі. А також не були виконані обовязки по забезпеченню допомоги ОСОБА_6 відповідно до їх усної домовленості.

Лише при зверненні до суду на початку 2015 року ОСОБА_7 до ОСОБА_8 з приводу вищезазначеного майна ОСОБА_6 дізналась, що фактично між нею і відповідачами було укладено договір дарування належного їй будинку, наміру на укладення якого вона не мала. За таких обставин позивач не знала про своє порушене право на розпорядження будинком і не могла своєчасно звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Зазначений договір дарування було укладено під впливом помилки, оскільки позивач мала намір на укладення договору довічного утримання.

Просила суд визнати недійсним укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_8 договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Перемоги (Ворошилова), 95, с. Сорокотяга Жашківського р-ну Черкаської області від 21.06.2004 року.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 16 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким визнати договір дарування недійсним, посилаючись на невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши доводи апеляції та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна підлягає до задоволення по наступним мотивам.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено наявність помилки при укладенні спірного правочину щодо його правової природи.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа №6-202цс15).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_6 посилалась на те, що підписуючи договір дарування надіялася на те, що відповідачі будуть забезпечувати її та її дочки догляд ліками, підтримуватимуть спірний будинок у належному стані, разом будуть обробляти присадибну земельну ділянку. Як видно із рішення суду судом цей факт встановлено. Даний факт визнала в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_9

В підтвердження наміру ОСОБА_6 заключити з відповідачами договору довічного утримання свідчить і той факт, що відповідачі звертаючись до приватного нотаріуса ОСОБА_10 по питанню оформлення з позивачкою договору довічного утримання. Цей факт ОСОБА_10 підтвердила в судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 підтвердила той факт, що її мати ОСОБА_6 переписала будинок на відповідачів під умовою , що останні будуть підтримувати його в належному стані та будуть допомагати їй та матері, оскільки вона була хворою.

З врахуванням даних обставин справи, а також враховуючи похилий вік позивачки на час укладення спірного договору, її малограмотність (чотири класи освіти) колегія суддів вважає, що укладаючи договір дарування спірного будинку позивачка помилилася щодо природи даного правочину, прав та обовязків сторін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог судом не враховано, що договір, який встановлює обовязок обдаровуваного вчиняти на користь дарувальника будь яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

ОСОБА_7 в запереченні проти позовних вимог вказувала , що позивачкою ОСОБА_6 пропущено строк позовної давності звернення до суду, оскільки договір був укладений у 2004 році.

Проте, позивач вказувала, що фактично дізналась про те, що уклала договір дарування лише при зверненні до суду на початку 2015 року.

І в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_9 підтвердила даний факт.

А тому, колегія суддів, вважає, що позивачкою строк позовної давності не пропущено.

Також, в апеляційній скарзі апелянт просив стягнути із відповідачів судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, із відповідачів на користь ОСОБА_6 підлягають стягненню судові витрати в сумі 1157, 52 грн. , які складаються із витрат зі сплати судового збору за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 551 грн. 20 коп. ( а. с. 1) та за подачу апеляційної скарги у сумі 606, 32 грн. ( а. с. 73).

За таких обставин, встановивши похилий вік позивача, потребу у догляді й сторонній допомозі, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309,313,314, 316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 16 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дарування недійсним скасувати.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в селі Сорокотяга Жашківського району Черкаської області по вулиці Ворошилова, 95 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_9 21 червня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_10

Стягнути із відповідачів ОСОБА_7 ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 1 157, 52 грн. судових витрат по 578, 76 грн. із кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :