У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 15 лютого 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року, в с т а н о в и л а: У червні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що з 28 січня 2013 року працював на посаді майстра котельні № 5 спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі - СП ТОВ «Світловодськпобут»), а з 15 липня 2013 року призначений на посаду комерційного директора. 22 квітня 2015 року він подав заяву про звільнення із займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, однак наказом від 06 травня 2015 року № 65/к його звільнено на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП за власним бажанням. Посилаючись на незаконність звільнення, просив поновити його на роботі, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день ухвалення судового рішення. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2015 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_6 на роботі на посаді комерційного директора СП TOB «Світловодськпобут». Стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 40 360 грн. 32 коп. Стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут»на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. на відповідний бюджетний рахунок. Рішення в частині поновлення ОСОБА_6 на роботі допущено до негайного виконання. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено із резолютивної частини вказівку про те, що рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. В решті рішення залишено без змін. У касаційній скарзі СП ТОВ «Світловодськпобут» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у позові, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що звільнення позивача на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) здійснено з порушенням трудового законодавства, оскільки у заяві про звільнення ним зазначена інша підстава розірвання трудового договору (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), а також врахувавши, що з наказом про звільнення позивач не був ознайомлений, копія наказу йому не видавалась, дійшов висновку про поновлення позивача на роботі із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині виключення із резолютивної частини вказівки про допуск до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі, апеляційний суд виходив з того, що при проголошенні вступної та резолютивної частини рішення судом першої інстанції зазначено про поновлення позивача на роботі, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розподіл судових витрат, строк і порядок оскарження рішення, натомість у повному рішенні вказано, що воно підлягає негайному виконанню в частині вимог про поновлення на роботі, що є порушенням норм процесуального права. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК). Вказаним вимогам судові рішення в повній мірі не відповідають. Судами встановлено, що з 15 липня 2013 року позивач працював на посаді комерційного директора СП ТОВ «Світловодськпобут». 22 квітня 2015 року позивачем подано заяву про звільнення із займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. Наказом від 06 травня 2015 року № 65/к позивача звільнено на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП за власним бажанням. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Встановивши, що позивачем у заяві, адресованій керівнику підприємства, зазначена підстава розірвання трудового договору - ч. 3 ст. 38 КЗпП України, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про незаконність звільнення на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 23 червня 2015 року з посиланням на те, що наказ про звільнення йому не вручено, у зв'язку з чим вважав, що строк звернення до суду ним не пропущено. Відповідно до ч. 1 ст. 233, ст. 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин цього строку суд може поновити цей строк. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Встановлені ст. ст.228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки йому не була вручена копія наказу про звільнення. При цьому судом залишено поза увагою, що встановлений ст. 233 КЗпП України строк, в який працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору, обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд поважною причиною пропуску строку вважав відсутність позивача на роботі в день звільнення, а також отримання ним трудової книжки поштою 10 травня 2015 року без його згоди на таке пересилання, що є порушенням п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58. Встановивши дату отримання позивачем трудової книжки (10 травня 2015 року) та пов'язуючи порушення вказаної Інструкції з дотриманням строку звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про поважність причин його пропуску. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк