Справа № 591/1285/16-ц
Провадження № 2/591/90/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

Встановив:

Позивач свої вимоги мотивують тим, що 22 травня 2011 року близько 23 години біля магазину «Онікс», що у м. Суми по вул. Богуна, 16, відповідачі разом з іншими особами злочинними діями завдали йому тілесних ушкоджень, що потягли за собою довготривалий розлад здоровя, пошкодили його автомобіль «Ford Probe», 1991 року випуску та зіпсували одяг. Зазначив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, він тривалий час лікується та до цього часу хворіє й позбавлений можливості працювати. На лікування ним витрачено 8869,44 грн. та 163,90 злотих (1131, 48 грн.). Вартість відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого хуліганськими діями відповідачів та інших осіб, становить 29677 грн. Окрім того для здійснення перекладу документів він витратив 100 злотих (690,35 грн.), а на поштові послуги 17 злотих (109,81 грн.). У звязку з вказаними злочинними діями було пошкоджено його майно, він зазнав значного фізичного болю, якій відчуває до цього часу. Він вимушений був змінити істотно свій звичайний уклад житті, чим йому завдано моральну шкоду. Зазначив, що досудове розслідування кримінального провадження щодо цього злочину було проведено неправильно та безпідставно закрита кримінальна справа та відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно відповідачів. Зазначив, що причетність відповідачів до вчинення злочину встановлена судовим рішенням у справі за його позовом до ОСОБА_4 про відшкодування збитків та матеріалами кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Просить стягнути з відповідачів солідарно з іншими співучасниками скоєного злочину на його користь: 39677,92 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 200 000 грн. грошової компенсації завданої злочином моральної шкоди, 690,35 грн. витрат на оплату послуг перекладача та 109,81 грн. грн.. поштових витрат.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що подані відповідачами документи не підтверджують невинуватість відповідачів. Надані суду матеріали кримінального провадження вказують на те, що відповідачі є винними у вчиненні злочинних дій відносно позивача, а тому мають нести відповідальність за завдану позивачу в наслідок вчинення щодо нього злочину майнову та моральну шкоду. Зазначила, що рішення про відмову у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 та закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_2 є незаконним. Просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов заперечив та пояснив, що на час вчинення злочину щодо позивача він працював та перебував на роботі. Просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов заперечив та просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог, посилаючись на те що ОСОБА_3 ніякої участі у вчиненні злочину не брав.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обовязку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобовязання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобовязана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.

У частині першій статті 60 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обовязків з доказування, а саме кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (зокрема, щодо дій відповідача та причинний зв'язок між діями відповідача та заподіяною шкодою)

В обґрунтування розміру заявлених позовних вимог в частині відшкодування майнової та моральної шкоди позивач послався на копії чеків, медичної документації та висновок експерта.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині обовязку саме відповідачів відшкодувати вказані збитки позивач послався на матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4С (номер судової справи 591/2739/13), свідчення свідка ОСОБА_5 та судове рішення у справі за його позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Суд вважає, що позивач не довів сам факт причетності відповідачів до протиправних дій, що були вчиненні відносно позивача та мали місце 22 травня 2011 року.

Суд, сприяючи позивачу у поданні доказів, неодноразово викликав для допиту свідка ОСОБА_5, однак даний свідок не зявився через неотримання судового виклику, якій направлявся судом за адресою вказаною позивачем. Позивач повідомляв суд про неможливість прибуття цього свідка в судове засідання 29.11.2016 року з посиланням на наявність поважних причин цьому (ас. 226 т. 1). При цьому позивач (його представники) не забезпечили явку свідка ОСОБА_5 до суду у продовж тривалого часу.

З наданих суду копій судових рішень (рішення місцевого суду та апеляційного суду Сумської області) у справ за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином вбачається, що вказаними судовими рішеннями (а.с. 82-86) визначений обовязок ОСОБА_4 відшкодувати ОСОБА_1 майнову та моральну шкоду., завдану в наслідок спільних дій ОСОБА_4 та інших осіб. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були стороною у вказаній справі та наведеними судовими рішеннями не встановлений факт їх причетності до протиправних дій, що були вчиненні відносно позивача 22.05.2011 року.

Більш того, підставою для покладення на ОСОБА_4 обовязку провести відшкодування шкоди завданої ОСОБА_1 стало те, що кримінальна справа відносно ОСОБА_6 була закрита з нереабілітуючих підстав (акт амністії) та дана особи не довела відсутність його вини у заподіяння шкоди, яка була завдана діями саме ОСОБА_6

Також не заслуговують на увагу посилання позивача та його представника на матеріали кримінального провадження (справа 591/2739/13 т. 4 а.с. 151-153, т. 6 а.с. 54-63), графік змінності (т. 1 а.с. 222-223) та повідомлення ПАТ «Сумихімпром» про знищення наказів та табелів (т. 1 а.с. 221)

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки для особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 2 КК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

В той же час, судом встановлено що постановою слідчого від 09.09.2011 року за відсутністю складу злочину відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 296 КК України за фактом хуліганських дій відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (справа 591/2739/13 т. 4 а.с. 162). Постановою слідчого від 02.11.2011 року кримінальна справа стосовно ОСОБА_2 за фактом хуліганських дій відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_7 закрита за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України (справа 591/2739/13 т. 6 а.с. 102-103)

Наведене свідчить про те, що кримінальне провадження щодо відповідачів було закінчене з реабілітуючих підстав. При цьому, позивач, який є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що вказані рішення слідчого були в порядку визначеному кримінально-процесуальним законом скасовані.

У звязку з чим, посилання позивача на причетність відповідачів до вчинення щодо нього протиправних дій (вчинення злочину передбаченого ст. 296 КК України) жодним чином не підтверджуються наданими суду доказами, з огляду на наявність не скасованих у встановленому законом порядку постанов про закриття кримінальної справи та відмову у порушення кримінальної справи, які були прийняті з реабілітуючих для відповідачів підстав, та які спростовують заяву позивача про протиправність поведінки відповідачів щодо нього.

Зважаючи на наведене суд вважає що у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212 215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя