Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2017 Справа №607/12717/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Субчак Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за прострочення виконання грошових зобовязань, -

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за прострочення виконання грошових зобовязань. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11 грудня 2013 року Козівським районним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі № 600/1388/13-ц, № 2/600/476/2013, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 56812,68 грн. боргу за договором позики та 568,13 грн. судового збору. Вказана сума боргу складалася із наступних сум: 29883,50 грн. - основний борг, 3673,37 грн. - втрати від інфляції (розрахованих станом на дату подачу первинного позову 01 вересня 2013 року), 3255,81 грн. - 3% річних за користування коштами (розрахованих станом на дату подачу первинного позову 01 вересня 2013 року), 20000 грн. - штраф згідно п. 6 Договору позики грошей. Оскільки сума боргу стягнута не була, 28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення боргу за договором позики в частині стягнення інфляційних, 3% річних за період з 02 вересня 2013 року по 28 жовтня 2015 року та стягнення курсової різниці. 08 липня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено заочне рішення у справі № 607/1226/15-ц, яким частково задоволено позовні вимоги, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 25382,14 грн. інфляційних та 3% річних за користування коштами згідно договору позики грошей від 18 березня 2010 року, а також 253,82 грн. судового збору. У стягненні 60966,90 грн. курсової різниці та 609,67 грн. судового збору - відмовлено.

03 лютого 2016 року відповідач повернув відповідачу 28000,00 грн. боргу, однак цього платежу не вистачало на виконання грошового зобов'язання, яке складається з 29883,50 грн. - суми основного боргу, 32311,32 грн. - суми інфляційних та 3% річних та 20000,00 грн. - суми штрафу згідно п.6 Договору позики грошей, сума основного зобов'язання залишилась без змін в розмірі 29883,50 грн.

Оскільки ОСОБА_2 не виконав своє грошове зобовязання з повернення суми позики, позивач вважає, що він має право на отримання від відповідача процентів від суми позики за 3 роки, суми втрат від інфляції та 3% річних за період з дати їх останнього нарахування по день звернення до суду. Оскільки розмір та порядок отримання процентів за договором позики не були встановлені договором, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України проценти за користування позикою встановлюються на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно поданого розрахунку, виходячи з суми боргу в розмірі 29 883,50 грн., проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 11 листопада 2013 року по 10 листопада 2016 року складають 15629,39 грн., три проценти річних за користування чужими коштами в період з 29 жовтня 2015 року по 10 листопада 2016 року становлять 930,88 грн., а інфляційні втрати за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року - 3693,30 грн., які ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2, а також 551,21 грн. судового збору.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у судовому засіданні не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

18 березня 2010 року між ОСОБА_1 (Кредитор) та ОСОБА_2 (Боржник) було укладено договір позики грошей, за змістом якого Кредитор безпроцентно передає у власність Боржнику грошові кошти в сумі 39883,50 грн., що за взаємною домовленістю сторони визначають як еквівалент 5000,00 дол. США (згідно офіційного курсу Національного Банку України з розрахунку 7,9767 грн. за 1 долар США), а Боржник зобовязується повернути Кредитору вищезазначені кошти до 01 вересня 2010 року (п.1).

Вказані грошові кошти мають бути повернуті Кредитору в м.Тернополі. При цьому розмір позики розраховується як еквівалент визначеної в п.1 суми доларів США, згідно з курсом продажу долару США, що діятиме на момент повернення (п.3). Якщо Боржник не поверне позичені кошти до вказаного строку, Кредитор вправі предявити цей договір до стягнення. При цьому Боржник зобовязаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 20000,00 грн.

У звязку з невиконанням умов договору позики ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

11 грудня 2013 року Козівським районним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі № 600/1388/13-ц, № 2/600/476/2013, яким задовольнив позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 56812,68 грн. боргу за договором позики та 568,13 грн. судового збору. Вказана сума боргу складалася із суми основного боргу - 29883,50 грн.; 3673,37 грн. - втрат від інфляції; 3255,81 грн. - 3% річних за користування коштами; 20000 грн. - штраф згідно п.6 Договору позики грошей.

Оскільки сума боргу стягнута не була, 28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення боргу за договором позики в частині стягнення інфляційних, 3% річних за період з 02 вересня 2013 року по 28 жовтня 2015 року та стягнення курсової різниці. 08 липня 2016 року судом ухвалено заочне рішення у справі № 607/1226/15-ц, яким частково задоволено позовні вимоги, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 25382,14 грн. інфляційних та 3% річних за користування коштами згідно договору позики грошей від 18 березня 2010 року, а також 253,82 грн. судового збору.

Таким чином, попередніми рішеннями судів встановлено факт укладення між сторонами договору позики та неналежне виконання його умов зі сторони боржника.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

03 лютого 2016 року відповідач повернув частину боргу, що вбачається із акту прийому-передачі, згідно з яким ОСОБА_3А повернув, а ОСОБА_1 прийняв грошові кошти в розмірі 28000, грн.

Разом з тим, поверненням вказаної вище грошової суми відповідач в повному обсязі не виконав своїх зобовязань за договором позики перед позивачем, у звязку з чим він звернувся до суду з вимогами про стягнення: процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 11 листопада 2013 року по 10 листопада 2016 року в розмірі 15629,39 грн.; 930,88 грн. - три проценти річних за користування чужими коштами в період з 29 жовтня 2015 року по 10 листопада 2016 року; 3693,30 грн. - інфляційних втрат за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч.3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені ст. 1048 ЦК України, та суму передбачену ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року (справа № 6-369цс15).

Зважаючи на вищевикладене, з врахуванням того, що відповідачем не надано суду доказів виконання в повному обсязі своїх зобовязань за договором позики грошей після ухвалення 11 грудня 2013 року рішення Козівським районним судом Тернопільської області про стягнення заборгованості за договором позики грошей від 18 березня 2010 року, як і рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2016 року про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами згідно договору позики грошей від 18 березня 2010 року, суд вважає, що позивачем підставно заявлено вимоги про стягнення процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 11 листопада 2013 року по 10 листопада 2016 року в розмірі 15629,39 грн.; 930,88 грн. - три проценти річних за користування чужими коштами в період з 29 жовтня 2015 року по 10 листопада 2016 року; 3693,30 грн. - інфляційних втрат за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року.

Проведені ОСОБА_1 розрахунки інфляційних, 3% річних та процентів за користування позикою є вірними, їх розмір відповідає вимогам чинного законодавства України.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 551,21 грн. судового збору.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 218, 223, 224, 226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 20253 (двадцять тисяч двісті пятдесят три) гривень 57 копійок, з яких: проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 11 листопада 2013 року по 10 листопада 2016 року в розмірі 15629,39 грн.; 930,88 грн. - три проценти річних за користування чужими коштами в період з 29 жовтня 2015 року по 10 листопада 2016 року; 3693,30 грн. - інфляційних втрат за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 21 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий суддяОСОБА_4