Справа № 535/18/17
Провадження № 2/535/72/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області:

у складі головуючого-судді - Мальцева С.О.,

з секретарем судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Котельва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Котелевська державна нотаріальна контора, Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області,-

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог, остаточно просила суд:

- встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняла спадщину померлої 26 лютого 1994 року, ОСОБА_4, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

- визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку, площею 2,8055 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області і на підставі державного акта, серії IV-ПЛ 026855, виданого ОСОБА_3 сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, за № 44, до смерті належала ОСОБА_4, яка померла 26 лютого 1994 року.

Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином.

Позивачка подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада Котелевського району Полтавської області в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, надали до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в заяві зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, наслідки визнання позову передбачені ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України їм відомі та зрозумілі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області до канцелярії суду надав заяву з проханням провести розгляд справи без участі представника Відділу, у прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.

Третя особа, Котелевська державна нотаріальна контора повідомлена належним чином, надали письмову заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, розгляд справи провести без участі державного нотаріуса.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

26.02.1994 року померла ОСОБА_4 (а.с. 8).

Відповідно до довідки, №471, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області, від 08.07.2016 року, на час відкриття спадщини, померла була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

За життя, померла склала заповіт, посвідчений ОСОБА_3 сільською радою Котелевського району Полтавської області, 13 січня 1993 року, в якому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося вона заповіла ОСОБА_2 (а.с.11).

В день смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка знаходиться на території ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області.

Відповідно довідки, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області, за померлою на час смерті рахувався житловий будинок, який розташований за адресою: с. Милорадове, вул. Широка, 19, Котелевського району Полтавської області (а.с.9).

У відповідності до повідомлення відділу Держегокадастру у Котелевському районі Полтавської області, померлій ОСОБА_4 належить земельна частка (пай) площею 2,8055 умовних кадастрових гектарів (а.с. 12).

Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини ОСОБА_2 не подала заяву про прийняття спадщини, в установленому Цивільним кодексом УРСР порядку. Однак користувалася спадковим майном померлої, дбала про нього, охороняла його і не заявляла про свою відмову від спадщини, тобто прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном померлої.

З метою отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, вона звернулася до нотаріуса Котелевської державної нотаріальної контори. Через поважний вік, незнання законодавства, вона повідомила нотаріусу лише той факт, що не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини спадкодавця, оскільки не мала наміру на той час оформляти свої права на житловий будинок померлої, то вона повідомила нотаріусу лише про наявність у сестри земельного паю.

Про те, що до складу спадкового майна спадкодавця входить і жиловий будинок, і що вона користувалася вказаним спадковим майном померлої, дбала про нього, охороняла його і не заявляла про свою відмову від спадщини, тобто прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_4, вона нотаріусу не повідомила, оскільки не знала, що дані обставини є важливими, і що вона, відповідно до ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, який був чинним на момент виникнення правовідносин, є доказом того, що вона є такою особою, що прийняла спадщину.

В звязку з вказаним, через неграмотність, і не повідомлення суттєвих обставин справи нотаріусу, остання, 22.07.2016 року, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, по причині того, що пропустила встановлений Цивільним кодексом УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини, та в неї відсутній оригінал правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої.

З метою отримати юридичну допомогу в формуванні позовної заяви, ОСОБА_2 звернулася до адвоката з вказаною відмовою.

Під час підготовки позовної заяви, представником було зібрано додаткову інформацію про наявність осіб, які прийняли спадщину, та коло спадкового майна. Зокрема, у відповідності до довідок, виданих виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області, №356, 357, від 28.07.2016 р., вона управляла, володіла та користувалася спадковим майном померлої, у відповідності до даних погосподарської книги, за померлою 26.02.1994 року ОСОБА_4 рахується житловий будинок. У відповідності до повідомлення відділу Держгеокадастру, взамін сертифіката на земельну частку пай, на імя померлої 26.02.1994 року ОСОБА_4, було видано державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ПЛ, 026855, на земельну ділянку площею 2,83 га., яка знаходиться на території ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області, додатково повідомлено, що площа вказаної земельної ділянки на підставі розпорядження голови Котелевської РДА, №221, від 20.06.2012 року, була змінена, і на даний час становить 2,8055 га. (а.с. 45).

Зібравши вказані докази, та подавши позовну заяву до суду, виявивши невідповідність у довідці нотаріуса, до заявлених нею вимог до суду, 18.01.2017 року, повторно звернулася до Котелевської ДНК з додатковими поясненнями.

18.01.2017 року, нотаріус повторно відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, по причині того, що ОСОБА_2 не подала документів, що свідчать про факт вступу в управління та володіння спадковим майном померлої, та відсутній оригінал правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої.

Оскільки, від дня смерті спадкодавця, вона користувалася житловим будинком, особистими речами спадкодавця, та розпоряджалася ними, підтримувала в належному стані, вчиняла дії по забезпеченню їх належного догляду, тобто я прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджую довідкою ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області. Оскільки вона не має іншої можливості встановити вказаний факт, що має для неї юридичне значення, та реалізувати свої права спадкоємця на спадкове майно спадкодавця, то ситуація, що склалася, ОСОБА_2 змушена звернутися до суду в порядку позовного провадження із заявою про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном спадкодавця, та визнання за нею права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Стаття 258 ЦПК України визначає, що у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Згідно ст. 548 ЦК України, в редакції 1963 року, який був чинним на момент виникнення правовідносин, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, тобто від дня смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, який був чинним на момент виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до абзацу 2, п. 2 Постанови пленуму ВСУ, №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення прав на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження; зокрема у такому порядку суди повинні розглядати заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року.

Відповідно до абз. 2, п. 2 , ОСОБА_5 Спеціалізованого суду України, з розгляду цивільних і кримінальних справ, №24-753/0/4-13, від 16.05.2013 року, судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР).

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Статтями 328, 392 ЦК передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Матеріали справи свідчать, що відповідач подав заяву про визнання позову у повному обсязі.

Так, положеннями частини 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Отже, зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову.

Судом установлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України.

Підсумовуючи все вище викладене суд, вважає за необхідне встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після померлої 26 лютого 1994 року, ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, та визнати за ОСОБА_2Ву порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку, площею 2,8055 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області і на підставі державного акта, серії IV-ПЛ 026855, виданого ОСОБА_3 сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, за № 44, до смерті належала ОСОБА_4, яка померла 26 лютого 1994 року.

Керуючись ст. 548, 549 1258, 259, 265, ЦК України, в редакції 1963 року, враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», ОСОБА_5 Спеціалізованого суду України, з розгляду цивільних і кримінальних справ, №24-753/0/4-13, від 16.05.2013 року, ст.ст.5,10, 60, 61, 88, 174,213-215, 218, 256,258 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1225, 1258, 1268, 1277, 1296 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Котелевська державна нотаріальна контора, Відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області - задовільнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняла спадщину померлої 26 лютого 1994 року, ОСОБА_4, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку, площею 2,8055 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Котелевського району Полтавської області і на підставі державного акта, серії IV-ПЛ 026855, виданого ОСОБА_3 сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, за № 44, до смерті належала ОСОБА_4, яка померла 26 лютого 1994 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено протягом пяти днів.

Суддя

Котелевського районного суду

Полтавської області ОСОБА_6