Ухвала

іменем україни

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Добробит», Крюківський районний відділ у м. Кременчуці Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 листопада 1995 року ОСОБА_6., яка мала дитину від першого шлюбу - ОСОБА_5, зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_7

25 червня 1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів від 25 червня 1998 року № 1587/13 було видано обмінний ордер № 74, відповідно до якого дозволено ОСОБА_7 зайняти по обміну з ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_6 була зареєстрована у цій квартирі 29 травня 2001 року, а ОСОБА_5 - 12 грудня 2002 року.

5 травня 2008 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було розірвано.

Позивачі зазначали, що після розірвання шлюбу ОСОБА_7 почав чинити їм перешкоди у користуванні квартирою. У зв'язку з чим вони вимушені були звернутися до суду за захистом своїх прав. Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 березня 2009 року їхній позов було задоволено, вселено їх у квартиру АДРЕСА_1, встановлено порядок користування нею та змінено в договорі найму відповідального наймача ОСОБА_7 на ОСОБА_6 Незважаючи на це рішення суду, ОСОБА_7 не давав їм можливості користування квартирою. Лише 25 вересня 2014 року їх було примусово вселено у квартиру державним виконавцем Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ.

Позивачі вказували на те, що з часу їх вселення у квартиру і до часу подачі цього позову до суду відповідач у квартирі не з'являвся. Крім того, за ним рахувався борг за надані житлово-комунальні послуги, який вони погасили.

Посилаючись на положення ст. ст. 71, 72 ЖК України, позивачі просили визнати ОСОБА_7 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року, позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено. Визнано ОСОБА_7 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_7просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 24 листопада 1995 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб. ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_6 від першого шлюбу.

25 червня 1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів від 25 червня 1998 року № 1587/13 було видано обмінний ордер № 74, відповідно до якого дозволено ОСОБА_7 зайняти по обміну з ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 13, т. 1).

Встановлено, що ОСОБА_7 зареєстрований у квартирі з 20 лютого 2001 року, ОСОБА_6 - з 29 травня 2001 року, а ОСОБА_5 - з 12 грудня 2002 року.

5 травня 2008 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було розірвано.

У вересні 2008 року відповідач, змінивши замки, позбавив ОСОБА_5 можливості користування квартирою.

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 березня 2009 року у справі № 2-2421/2008 позов ОСОБА_6, ОСОБА_5 задоволено, вселено їх у квартиру АДРЕСА_1, встановлено порядок користування квартирою та змінено в договорі найму квартири відповідального наймача ОСОБА_7 на ОСОБА_6 і відкрито на ім'я останньої особистий рахунок (а. с. 23-25, т. 1). Рішення набрало законної сили 21 квітня 2009 року.

Однак у добровільному порядку відповідач рішення не виконав, 26 березня 2014 року державним виконавцем Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 42642319, відповідно до виконавчого листа № 2-128, виданого 18 березня 2014 року Крюківським районним судом м. Кременчука, про вселення ОСОБА_6, ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з актом державного виконавця від 3 квітня 2014 року при примусовому виконанні зазначеного виконавчого листа під час виходу за адресою з метою перевірки виконання рішення суду було встановлено, що останнє не виконано, доступу до помешкання стягувачу не надано і він не вселений (а. с. 166, т. 1).

25 вересня 2014 року позивачів було примусово вселено у квартиру АДРЕСА_1. При цьому державним виконавцем було складено акт опису майна відповідно до якого були описані всі речі, які знаходились у квартирі на момент вселення (а. с. 164-165, т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи ОСОБА_7 таким, що втратив право користування квартирою, суди виходили із показань свідків та наявних у справі актів про непроживання відповідача від 16 вересня 2013 року, 23 квітня 2015 року, 26 листопада 2015 року.

Однак такий висновок судів свідчить про неповне з'ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди у порушення вимог ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин у справі, належним чином не перевірили заперечень ОСОБА_7, в яких він посилався на проживання його у квартирі та надав відповідні докази цього, однак суди не надали їм належної правової оцінки і дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то ухвала місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Дем'яносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: