Справа № 523/3310/16-ц
Провадження №2/523/1072/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

при секретарі Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у місті ОСОБА_1, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Суворовського відділу поліції м. Одеси ГУНП в Одеській області, Одеської місцевої прокурати №4, за участю третьої особи без самостійних вимог Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами, в яких зазначив, що в грудні 2012р. слідчим Суворовського ВП ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за фактом шахрайських дій відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, та було розпочато кримінальне провадження за № 0000453.Згодом були внесені відомості про кримінальне порушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України №90005191. В рамках вказаного кримінального провадження за зверненням слідчого Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за погодженням з прокурором, на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси в квартирі АДРЕСА_1 та в квартирі АДРЕСА_2 були проведені обшуки. На думку позивача слідчий при зверненні до суду надав недостовірну інформацію про наявність в діях ОСОБА_2. складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 176 КК України, а також неправомірно визначив його статус, як підозрюваний. При проведені досудового розслідування слідчий сприяв у вимаганні грошових коштів у ОСОБА_2 для владнання питань, а також заволодінню ОСОБА_3 часткою в статутному капіталі ТОВ «Норма-Плюс», що підтверджується розпискою про передачу 30 000,00дол. США. Позивач зазначає, що слідчий навмисно затягував строки досудового розслідування кримінального провадження, ігнорував докази, які надавалися ОСОБА_2 Посилаючись на протиправні дії відповідачів ОСОБА_2В просить стягнути з відповідачів завдану йому моральну шкоду в розмірі 1 500 000, 00 грн. Зазначаючи, що органом досудового розслідування було надано недостовірну інформацію у прес-службу УВД в Одеській області про скоєння ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України, яка була розповсюджена засобами масової інформації, яку позивач просить спростувати, шляхом розміщення в засобах масової інформації м. Одеси. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити. В судове засідання призначене на 28.02.2017р. не зявилися, направив заву про розгляд справи у їх відсутність.

Прокурор Одеської місцевої прокурати №4посилаючись на безпідставність та недоведеність предявлених позовних вимог, просить відмовити в їх задоволенні.

Суворовський ВП ГУНП в Одеській області, ГУ державної казначейської служби України в Одеській області, Державна казначейська служба України не забезпечили участі своїх представників у судове засідання. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Суд, заслухавши представників позивача, представника прокуратури, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань08.12.2012р. Суворовським відділом міліції в м. Одесі (на даний час Суворовський відділ поліції м. Одеси) були внесені відомості про вчинення кримінального порушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. В заяві про скоєння кримінального порушення було зазначено «в період з жовтня 1999року невстановлена особа, шляхом обману та зловживання довірою співзасновника ОСОБА_3 заволоділа грошовими коштами, які мали бути надані ОСОБА_3 в якості дивідендів у розмірі 150 000, 00 грн. причинивши своїми діями ОСОБА_3 матеріальний збиток у розмірі 150 000,00 грн., а також шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_3 переоформила у власність ПП ОСОБА_5 майно, яке належить товариству з обмеженою відповідальністю «Норма Плюс». Кримінальному провадженню був присвоєний № 0000453 та було розпочато досудове розслідування.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, згідно представлених з боку позивача та його представників доказів, на підставі ухвал Суворовського районного суду м. Одеси від 30.01.2013р. (справа №523/1610/13-к), 12.12.2013р. (справа №523/19412/13-к)з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, слідчим Суворовського відділу міліції м. Одеси були проведені обшуки в квартирі АДРЕСА_1 та в квартирі АДРЕСА_2.

Постановою заступника начальника СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області 31.12.2015р. було закрито вказане кримінальне провадження.

За зверненням ОСОБА_3, в особі адвоката ОСОБА_6 від 10.03.2016р. постановою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18.03.2016р. (справа №523/3247/16-к) зазначена вище постанова про закриття кримінального провадження була скасована, а матеріали кримінального провадження № 0000453 направлені до Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для проведення досудового розслідування, яке триває до цього часу.

Крім того, Суворовським РВ поліції м. Одеси 15.10.2014р. в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано звернення ТОВ «Норма Плюс» в особі його директора ОСОБА_7, за правовою кваліфікацією за ч.3 ст. 191 КК України та було розпочате досудове розслідування кримінального провадження №90005191.

В межах вказаного кримінального провадження,на підставі ухвал слідчого суді Суворовського районного суду м. Одеси від 19.12.2014р. (справа №523/20482/14-к), від 28.01.2015р. (справа №523/1162/15-к) з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, слідчим Суворовського відділу міліції м. Одеси були проведені обшуки в квартирі АДРЕСА_2.

Стаття 56 ЦК України визначає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підпискою про невиїзд, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Частина 2 цієї ж статті визначає, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодується на загальних підстав (ч.6 ст. 1176 ЦК).

Згідно ч.7 ст.1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким законом є Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994р. (далі за текстом Закон) та Положення про застосування зазначеного вище Закону затвердженого сумісним наказом Міністерства юстиції України та Генеральної прокуратури України № 106/1131 від 06.03.1996р.

Стаття 1 п.1 Закону, визначає, що шкода завдана громадянинові підлягає відшкодуванню внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, тощо.

В той же час, право на відшкодування шкоди в розмірі і в порядку, передбачених вказаним Законом,виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку виїмки, незаконного накладання арешту на майно (п.п.1, 1-1 ст.2 Закону).

Згідно п.5 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Отже, правовою підставою для відшкодування завданої шкоди, внаслідок незаконного проведення обшуку є встановлення обвинувальним вироком чи іншим рішенням суду такого факту. При цьому за обставинами справи та встановлених судом фактів, у виниклих між сторонами правовідносинах застосуванню підлягає не ч.1 ст. 1176 ЦК України, а ч.6 вказаної статті. Відтак, посилання позивача на ч.1 в позовній заяві, як на підставу заявлених вимог, є безпідставною та судом відхиляється.

Як було зазначено вище, кримінальне провадження № 0000453 та кримінальне провадження №90005191на даний час перебуває в Суворовському ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області де проводиться досудове розслідування, яке триває до цього часу.

Позивачем та його представниками суду не надано жодного належного та допустимого доказу, які б вказували на незаконність дій під час досудового розслідування з боку посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури або суду. Такі твердження ґрунтуються на припущеннях, що не може бути прийнято судом в якості доказу (ч.4 ст.60 ЦПК).

Представлена розписка про передачу ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 30000 дол. США, через представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 носить цивільно-правої характер та вказує на наявність договірних відносин між сторонами договору, а отже жодного відношення до кримінальних проваджень немає.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є безпідставні, недоведені та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стаття 3 Конституції України визначає життя і здоровя людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1, 3, 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів сімї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного.

Спростування інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При цьому слід зазначити, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п.15 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009р.).

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

При розгляді справи ані позивач, ані його представники не довели поширення Суворовським відділом міліції недостовірної інформації щодо позивача через засоби масової інформації та той факт, що такою інформацією були порушені його особисті немайнові права та з вказаних обставин не надані відповідні докази.

При таких обставинах предявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10,11, 58, 64,88, 212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Суворовського відділу поліції м . Одеси ГУНП в Одеській області, Одеської місцевої прокурати №4, за участю третьої особи без самостійних вимог Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя