Справа № 212/7478/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Колочко О.В.,

за участі секретаря судового засідання Деменко А.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 04 липня 2016 року близько 19.00 год. він залишив свій скутер Honda-27 на подвірї будинку № 15 на мкрн. 5-й Зарічний, і пішов додому. Вранці 05.07.2016 о 10.00 год. він, вийшовши на вулицю, не знайшов скутер на місці, де залишив його напередодні вечером. Позивач одразу зателефонував до поліції, яка через дві години повернула скутер в несправному стані, оскільки зловмисник, викрадаючи його, зламав блокування керма, через що стало неможливим увімкнення двигуна. Дане правопорушення здійснив ОСОБА_2 Позивачу було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 8437,38 грн., що становить вартість скутера, який йому повернули і вартість якого було встановлено судовою авто товарознавчою експертизою № 4/12.2-554 від 22.08.2016. Але пошкодження блокування керма та запалювального апарату склало збиток на загальну суму 1000 грн. з урахуванням вартості необхідної для заміни запчастин та оплати ремонтних робіт на станції технічного обслуговування. Дану суму матеріальної шкоди просив стягнути з відповідача. Крім того, кримінальним правопорушенням позивачу було заподіяну моральну шкоду, яку він оцінив в сумі 8000 грн. і яку просив стягнути з відповідача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, суду пояснив, що суму матеріального збитку визначив, опитавши відповідні майстерні СТО, ця сума приблизна, однак відмовився від проведення судової експертизи для визначення матеріального збитку, посилаючись на те, що йому необхідно виїхати до Польщі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, однак зазначив, що не буде відшкодовувати позивачу спричинену шкоду.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, діючи повторно, 05.07.2016 приблизно о 05.00 годині, маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливу мету, знаходячись біля будинку № 15 на мікрорайоні 5-й Зарічний в Покровському районі м. Кривий Ріг, впевнившись в тому, що будь-які можливі свідки та очевидці відсутні, відкотив скутер «Хонда-27» до ринку «Зарічний», який розташований по вулиці Панкєєва в Покровському районі м. Кривого Рогу, тим самим незаконно заволодів скутер «Хонда-27», державний номер AF 27-1039848», що належить потерпілому ОСОБА_1, причинивши останньому збиток, який згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 4/12.2-554 від 22.08.2016 станом на 05.07.2016 складає 8437,38 гривень.

Даний факт встановлений вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29.09.2016, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 ч.1 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна. Даний вирок набрав законної сили 11 листопада 2016 року. Цивільний позов ОСОБА_1 не заявлявся, викрадене майно останньому було повернуто. (а.с. 4-6).

У вироку вказано, що відповідач повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, при наведених у обвинувальному акті обставинах.

Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному проваджені, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов'язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 вказаного Кодексу, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтю 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 р. у справі №3-51гс14).

З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір (постанова Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14).

Як вбачається із матеріалів справи позивачу було повернуто викрадене майно скутер Хонда-27, вартістю 8437,38 грн., що встановлено вироком суду.

Відповідно п.25 постанови пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 10 розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

В судовому засіданні було розяснено сторонам їх право заявити клопотання про призначення експертизи відповідно до вимог ст. 143 ЦПК України для визначення розміру матеріальної шкоди, такі клопотання не були заявлені.

Таким чином, позивачу слід відмовити в частині відшкодування шкоди завданої злочином, внаслідок пошкодження скутера на суму 1000 грн., оскільки така шкода не доведена, вироком не встановлена, експертиза для визначення розміру завданих пошкодженням майна збитків не призначалася.

Обґрунтовуючи моральну шкоду позивач ОСОБА_1 посилався на те, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, оскільки ним було пережито стрес, порушено нормальний спосіб життя, що призвело до негативних змін у його житті, зокрема дратівливості, нервозності, депресивного стану психіки. Завдану моральну шкоду оцінив у 8000 гривень.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, гарантоване статтями 32, 56, 62 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 № 4 позивачем має бути доведено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем не надано суду доказів, що внаслідок дій відповідача здоров'ю позивача завдано шкоду, хоча й мали місце моральні та фізичні страждання внаслідок вчинення відповідачем злочину щодо позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачу було спричинено моральну шкоду внаслідок протиправних дій відповідача, позивач зазнав душевних страждань, оскільки було порушено його особисте немайнове право внаслідок викрадення відповідачем майна позивача.

З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим задовольнити позов То карюка В.Я. в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 2000 грн., оскільки на думку суду саме така сума є співрозмірною обставинам справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 11, 57-61, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням, в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: О. В. Колочко