Справа № 489/7760/15-ц
Номер провадження 2/489/374/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), третя особа - Комунальне підприємство "Спеціалізоване комунальне підприємство "Гуртожиток" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що гуртожиток по пров. Кобера, 13 в м. Миколаєві належить до комунальної власності. Вказує, що відповідач є наймачем займаної кімнати. Проте у вказаній кімнаті не проживає з 2005 року. Зазначає, що місцями загального користування блоку відповідач не користується, в спільних заходах щодо належного санітарного утримання місць загального користування участі не приймає, його робоче місце на кухні відсутнє.

Позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування кімнатою № 156 в гуртожитку по пров. Кобера, 13 в м. Миколаєві.

11 квітня 2016 року у справі було ухвалено заочне рішення, яке ухвалою від 21 жовтня 2016 року скасовано.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до довідки КП СКП «Гуртожиток» за вих. №2241 від 13.08.2015 та виписки з домової книги відповідач зареєстрований за адресою: кімната № 156 в гуртожитку по пров. Кобера, 13 в м. Миколаєві.

Згідно Виписки з особового рахунку №6803 заборгованість відповідача за квартирну плату станом на 13.08.2015 становить 165 грн. 68 коп.

Відповідно до Акту за вих. № 490 від 17.08.2015 р., складеного працівниками КП «СКП «Гуртожиток» та мешканцями гуртожитку, в кім. № 156 гуртожитку по пров. Кобера, 13 в м. Миколаєві відповідач не проживає з 2005 року, вказана кімната постійно здається в оренду, на кухні робоче місце відсутнє.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач стверджує, що такого періоду, щоб він не проживав в спірному приміщення півроку поспіль ніколи не було. Вказує, що у зв'язку з характером його роботи він часто змушений працювати за межами Миколаєва.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вказали, що ОСОБА_1 не проживав у спірній кімнаті протягом 2014-2015 років. Вказали, що в цій кімнаті проживали квартиранти, які постійно змінювалися. За кімнатою слідкувала сусідка ОСОБА_5, яка надавала квартирантам свою плиту на кухні для приготування їжі. Місце відповідача та електрона плита на спільній кухні відсутні, відповідача не бачили взагалі на кухні. Зазначили, що відповідач не ночував в кімнаті, їсти на кухні не готував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказав, що він вселився до кімнати №156. До його вселення, у цій кімнаті проживали інші квартиронаймачі. Відповідача протягом 2014-2015 років не бачив взагалі.

У разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення (ст. 163 ЖК УРСР).

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а визнання особи такої, що втратила право користування ним внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку.

З інформаційної довідки вбачається, що за договором купівлі-продажу від 20.12.2003 відповідач придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, яку 07 серпня 2013 року подарував своїй дружині ОСОБА_7 (п. 12 договору).

Відповідач не заперечує факту не проживання в кімнаті, однак вказує, що це пов'язано з його роботою, яка передбачає відрядження та зазначає, що періодів не проживання в шість місяців не допускав.

Відповідач не бронював житло відповідно до ст. 73 ЖК УРСР.

Суд вважає, що факт не проживання доведений показами свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, оскільки вони є сусідами, проживають на одному поверсі і не бачили відповідача більше року. Так само, відсутність плити та місця на кухні підтверджує, що відповідач постійно не проживав у спірній кімнаті. Свідок ОСОБА_5 вказала, що коли відповідач був відсутній в кімнаті проживали інші люди, її донька та інші знайомі відповідача. При звільненні кімнати, відповідач не просив свідка ОСОБА_5 (яка дивилася за кімнатою і має ключі) забрати якісь його особисті речі. Меблі винесли в коридор, де вони і стоять.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не змогли вказати з якою періодичністю відповідач був відсутній. ОСОБА_8 вказав, що не знає чи ночував відповідач у кімнаті.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позов Виконавчого комітету Миколаївської міської рад до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, 27.01.1971 р. н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою №156 в гуртожитку за адресою: пров. Кобера, 13 в м. Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (, р/р 1357 в ГУДКУ в Миколаївській області) судовий збір в розмірі 1218 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв