АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1547/17. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Шаповал Н.М., Кіпенка І.С.,

за участю секретаря: - Єрьоменко О.В.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - про вселення,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 звернулась в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй та її тіткам ОСОБА_8, ОСОБА_8 належить на праві власності по 1/3 частині жилого будинку АДРЕСА_1

З 2000 року по 2010 рік вона навчалась в інтернаті та не користувалась належною її частиною жилого будинку.

Після відрахування із інтернату вона мешкала в орендованій квартирі та періодично відвідувала спірний жилий будинок, але проживати в ньому не могла у зв'язку з незадовільним технічним станом будинку.

В червні-липні 2015 року вона прийшла до будинку з метою поселитися в ньому, але з'ясувала, що замки на дверях змінені, а в будинку проживає неповнолітня донька ОСОБА_6, яка відмовилась впустити її до будинку з посиланням на заборону батька.

Іншого житла вона не має, а тому просила суд вселити її у належний їй на праві спільної часткової власності жилий будинок.

Відповідач ОСОБА_6, діючий у власних інтересах та інтересах недієздатних ОСОБА_8, ОСОБА_8, позов не визнав.

При цьому посилався на те, що ОСОБА_7 є власником 1/3 частини спірного жилого будинку. Інша частина будинку належить його двоюрідним сестрам ОСОБА_8, ОСОБА_8, які за рішенням суду визнані недієздатними та опікуном яких він є. Після інтернату ОСОБА_7 в будинку не мешкала, технічний стан будинку не підтримувала, а лише періодично навідувалась до нього. Він та його опікуни ОСОБА_8, ОСОБА_8 мешкають в АДРЕСА_2. Його неповнолітня дочка ОСОБА_10 навчається у м. Харкові та проживає в спірному будинку.

Він не бажає щоб ОСОБА_7 проживала в будинку доки судом не буде проведено його реальний поділ та позивачці не буде виділена її частка в будинку. Крім того, ОСОБА_7 не приймала участі в утриманні будинку, а його відновлення та приведення до жилого стану було здійснено за його власні кошти.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_7 в житловий будинок АДРЕСА_1

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_8 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що ОСОБА_6 замінив замки на вхідних дверях спірного жилого будинку та перешкоджає ОСОБА_7 вселитись для проживання до належного їй на праві спільної часткової власності жилого будинку.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦПК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_7 та відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_8 є співвласниками жилого буднику АДРЕСА_1 Кожній із них належить на праві власності по 1 /3 частині жилого будинку (а. с.8,9, 60-69,76, 77,80,85,86).

Зазначений жилий будинок (літ. «А-1») складається з трьох жилих кімнат, кухні, двох коридорів, мансарди, загальною площею 51,9 кв. м., житловою площею 39,2 кв. м., ганку, сараю, вбиральні, льоху, колодязя, огорож. Порядок користування жилим будинком, надвірними будівлями та спорудами між його співвласниками не визнано (а. с. 20-23).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2008 року співвласники будинку ОСОБА_8, ОСОБА_8 визнані недієздатними та визнано ОСОБА_6 опікуном над ОСОБА_8, ОСОБА_8 (а. с.63,64, 89,90).

ОСОБА_6 та ОСОБА_8, ОСОБА_8 фактично проживають в АДРЕСА_2.

В буднику АДРЕСА_1 фактично мешкає неповнолітня дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_10

17 серпня 2015 року та 13 жовтня 2015 року ОСОБА_7 зверталась до Червонозаводського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області з заявою про порушення ОСОБА_6 її права на користування належним їй на праві спільної часткової власності жилим будинком АДРЕСА_1, про що свідчать надані до суду копії висновків Червонозаводського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області.

Згідно вказаних висновків ОСОБА_10 та її батько ОСОБА_6 не бажають впускати ОСОБА_7 для проживання в зазначений жилий будинок ( а. с. 24-25).

В судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_6 не заперечував, що він перешкоджає позивачці мешкати у спірному будинку, оскільки судом не вирішено питання про розподіл жилого будинку у натурі, в якому частка ОСОБА_7 не відокремлена. Крім того, однією з причин його заперечень щодо проживання відповідача в будинку є відмова відшкодувати йому компенсацію за проведені ним відновлювальні роботи в будинку. Також не спростовував, що не пускаючи ОСОБА_7 в будинок, його неповнолітня донька ОСОБА_10 виконувала його вимогу.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що право ОСОБА_7, яка є співвласником жилого будинку АДРЕСА_1, порушеним відповідачем ОСОБА_6, та підлягає захисту шляхом вселення ОСОБА_7 до вказаного жилого будинку.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що справа була розглянута судом першої інстанції без сплати позивачем судового збору, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Звертаючись з позовом в суд про захист порушеного права, ОСОБА_7 в своїй позовній заяві просила суд відстрочити їй оплату судового збору в дохід держави до закінчення розгляду справи по суті через тяжкий її матеріальний стан.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року ОСОБА_7 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судного рішення (а. с. 15).

У зв'язку з частковим задоволенням позову ОСОБА_7, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнув з відповідача ОСОБА_6 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1. ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: