Провадження № 22-ц/780/182/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 22.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановила:

у вересні 2015 року ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №28-07-И/05 від 04.09.2007 року, згідно з яким позичальнику було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів в сумі 38714 доларів США.

Кредитні кошти були видані готівкою згідно з заявою від 04.09.2007 року №21 для придбання однокімнатної квартири в АДРЕСА_1 за договором купівлі продажу квартири від 04.09.2007 року.

Позичальник зобовязувалася щомісячно, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості у розмірі 161,31 долар США, згідно графіку зниження заборгованості та повністю повернути кошти до 03.09.2027 року.

Процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 13,5% річних, які сплачуються щомісячно до 10 числа кожного місяця згідно графіку.

Кредитним договором передбачена черговість погашення поточної заборгованості, а також сплата пені за прострочення повернення кредитних ресурсів або процентів з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

За час дії кредитного договору станом на 14.07.2015 року, позичальником було сплачено 48199,20 доларів США, з них 18678,55 доларів США в рахунок погашення по основному боргу, 29520,65 доларів США в рахунок сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Станом на 14.07.2015 року заборгованість ОСОБА_4 перед банком становить 1620203 грн. 59 коп., з яких: 20035,45 доларів США, (що становить за курсом НБУ 440054,62грн.) сума заборгованості по основному боргу, 9026,14 доларів США ( що становить за курсом НБУ - 198248,33 грн.) борг по оплаті відсотків за користування кредитними коштами, 981900,64 грн. пеня за прострочення по сплаті основного боргу та відсотків.

З метою забезпечення виконання боржником зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №28-07-П1/05 від 04.09.2007 року, відповідно до якого, поручитель зобовязувався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що боржник та поручитель неодноразово повідомлялися про наявність боргу за кредитним договором, однак до цього часу зобовязання не виконані, а тому просили суд позов задовольнити та стягнути суму заборгованості та судовий збір, сплачений в розмірі 3654,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року, позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2007 року №28-07-И/05 в розмірі 29 061,59 доларів США, з яких: заборгованість за основним боргом 20 035,45 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом 9 026,14 доларів США, пеня 100 000 грн. та судовий збір 3654 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_2 як солідарного боржника за кредитним договором в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що ОСОБА_3 подаючи позов зазначав, що нібито між ним та ОСОБА_2 в якості забезпечення за кредитним договором було укладено договір поруки №28-07-П1/04 від 29 вересня 2007 року.

Однак ніякого договору поруки між відповідачем ОСОБА_2 та банком не укладалося та не підписувалося.

Апелянт звертає увагу на те, що в прикінцевих положеннях договору поруки, який був наданий Банком міститься заява ОСОБА_5 (жінки апелянта), що вона підтверджує свою згоду на укладення договору поруки. ОСОБА_5 не укладала з Банком вищезгаданої заяви та не підписувала жодного документу.

Тому апелянт вважає, що суду потрібно відмовити у стягненні заборгованості з поручителя, як солідарного боржника. Договір поруки підписано невідомою особою, яка не мала на те повноважень з порушенням норм ЦК України, щодо дотримання вимог при його укладенні.

Крім цього, апелянт вважає, що договір поруки є таким що припинив свою дію, навіть якщо припустити що він дійсно укладався, оскільки в п.5.1 договору поруки зазначено, що вона припиняється із припиненням зобовязань, що забезпечуються нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя.

02 лютого 2015 року ОСОБА_3 направляв на адресу позичальника поручителя досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості №270, згідно з якою підлягає сплаті погашення заборгованості за кредитом та відсотками, сплата пені та штрафних санкцій.

Кредитний договір припинив свою дію з дня надсилання вимоги, а саме з дня коли ОСОБА_3 скористався своїм правом дострокового стягнення всієї суми кредиту.

Позивач звернувся з позовом про солідарне стягнення з позичальника та поручителя 28 вересня 2015 року (штамп канцелярії про отримання позову).

ОСОБА_6 пропустив можливість звернення до поручителя, як солідарного боржника по кредитному договору, оскільки пройшло майже 8 місяців з дня надіслання вимоги до подачі позову до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що дійсно між ТОВ ОСОБА_6 «ОСОБА_3 та кредит» та ОСОБА_4 04.09.2007р. був укладений Кредитний Договір №28-07-И/05, згідно з яким позичальнику було надано готівкою кредитні кошти в розмірі 38 714 доларів США зі сплатою 13,5% річних (п.2.1); з цільовим призначенням на придбання однокімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_1, загальною площею - 31,5кв.м., житловою площею 15,5кв.м. (п.2.3).

ОСОБА_6 до п.3.2 договору позичальник зобовязується повністю повернути кредитні ресурси до 03.09.2027 року та щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами у розмірі 161,31 доларів США, згідно з графіком зниження розміру заборгованості, додаток №1 до цього договору.

ОСОБА_6 до п.4.1 позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту по процентній ставці 13,5% річних. А згідно з п.4.3 сплата процентів за користування кредитом проводиться щомісячно до 10 числа кожного місяця згідно графіку.

ОСОБА_6 до п.5.1 договору забезпечення виконання зобовязань за цим договором є застава нерухомого майна (іпотека) однокімнатної квартири в АДРЕСА_2, загальною площею 31,5кв.м., житловою площею 15,5кв.м.

ОСОБА_6 до п.6.1 договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

ОСОБА_6 до п.7.1 кредитного договору, у випадку, якщо сплачених коштів недостатньо для погашення загальної суми заборгованості, що виникла на цей момент, погашення заборгованості здійснюється наступним чином: у першу чергу погашаються прострочені проценти за користування кредитом, у другу чергу погашаються проценти за користування кредитом, у третю чергу погашаються комісійна винагорода банку за надання кредитних ресурсів, у четверту чергу погашаються сума основного боргу по кредиту, у пяту чергу погашається пеня та штрафи.

Судом також встановлено, що станом на 14.07.2015 року, позичальником було сплачено 48 199,20 доларів США, з них 18 678,55 доларів США в рахунок погашення по основному боргу, 29520,65 доларів США в рахунок сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Станом на 14.07.2015 року заборгованість ОСОБА_4 перед банком становить 1 620 203 грн. 59 коп., з яких: 20 035,45 доларів США, (що становить за курсом НБУ 440054,62 грн.) сума заборгованості по основному боргу, 9 026,14 доларів США (що становить за курсом НБУ -198 248,33 грн.) борг по оплаті відсотків за користування кредитними коштами, 981 900,64 грн. пеня за прострочення по сплаті основного боргу та відсотків.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що виписками по особовому рахунку повністю підтверджено всі проведені платежі позичальником ОСОБА_4, а тому сума заборгованості за основним боргом та відсотками за користування кредитом, підлягає до задоволення в повному обсязі. Сума ж пені значно перевищує збитки банку.

Поручитель, яким є ОСОБА_2 з урахуванням ст.553 ЦК України зобовязаний солідарно відповідати за зобовязаннями боржника ОСОБА_7 перед банком.

З такими висновками колегія суддів у повній мірі погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення повністю не відповідає.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосуються положення п.1 цієї глави.

Згідно з ст.1050 цього Кодексу якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

ОСОБА_6 до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ОСОБА_6 до ст.610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання).

ОСОБА_6 до п.27 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору в частині нарахованої пені, суди повинні обєктивно оцінити конкретну ситуацію: чи є цей випадок винятковим виходячи з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; майновий стан сторін; ступінь виконання зобовязання; причини неналежного виконання зобовязання та форму вини боржника; спів розмірність розміру неустойки наслідкам порушення; добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

Висновок суду першої інстанції про стягнення сум заборгованості по тілу кредиту, несплачених відсотках за користування кредитними коштами та частково пені є обґрунтованим та узгоджується з вимогами вищезазначених норм законодавства.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2015 року позивач направив відповідачам лист-вимогу (а.с.26-27) про погашення заборгованості, чим змінив строк виконання основного зобовязання, тоді як з позовом до суду банк звернувся 13 серпня 2015 року, що підтверджується поштовим відтиском на конверті (а.с.48).

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобовязання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку з припиненням такого зобовязання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обовязку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить до поручителя вимоги.

Правова природа зобовязання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобовязання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобовязань та настання строку виконання основного зобовязання.

Виходячи з тотожної природи зобовязань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобовязань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки предявлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобовязання.

ОСОБА_6 на вказані строки не поширюється положення частини пятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Разом із тим позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Отже, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Оскільки позивач протягом шести місяців не звернувся з позовом до поручителя, колегія суддів приходить до висновку, що порука припинилась, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_2

ОСОБА_6 до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

ОСОБА_6 до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У звязку із скасуванням рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_2, судовий збір у розмірі 3654 грн. сплачений позивачем при подачі позову підлягає стягненню тільки з ОСОБА_4, а з ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 судовий збір сплачений останнім за подання апеляційної скарги у розмірі 4 020 грн.

В решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому повинно бути залишене без змін.

ОСОБА_6 до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором №28-07-И/05 від 04.09.2007 року та солідарного стягнення судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №28-07-И/05 від 04.09.2007 року відмовити, у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та Кредит» судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та Кредит» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 020 грн.

В решті рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді