Справа № 146/198/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"24" лютого 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Скаковської І.В.

з участю секретаря Слободянюк Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до Стінянської сільської ради Томашпільського району про визнання майнового права на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

8 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею майнове право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її брата ОСОБА_2, який помер 31 березня 2006 року в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0348253, виданий 14 травня 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією.

Даний позов обґрунтовано наступним.

31 березня 2006 року в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_2, який є рідним братом позивачки.

Факт родинних відносин між ними підтверджується копіями їхніх свідоцтв про народження, випискою з погосподарської книги Стінянської сільської ради.

Після смерті брата залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0348253, виданий 14 травня 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією.

Позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем майна свого брата за законом, оскільки інші спадкоємці-брати та мати покійного відмовляються від своєї частки спадщини на її користь, заяв до нотаріальної контори вони не подавали та не мають наміру подавати, що підтверджується складеними ними власноручно заявами у сільській раді.

Брат позивачки-Челядник С.В. власної сімї не мав, тому постійно проживав з позивачем, разом вони вели спільне господарство, що підтверджується довідками Стінянської сільської ради.

Позивачем, як єдиним спадкоємцем, було подано до державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно брата, однак нотаріусом їй було відмовлено через пропущений шестимісячний термін звернення до нотаріальної контори та через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно на імя спадкодавця.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, в позовній заяві позивачем було зазначено, що вона просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Стінянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова Стінянської сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, не заперечують проти задоволення позову.

Відповідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась 31 березня 2006 року в день смерті спадкодавця ОСОБА_2

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно ст.. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 31 березня 2006 року в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_2 (а.с.9).

Згідно довідки сільського голови Стінянської сільської ради № 7 від 6 лютого 2017 року, після смерті ОСОБА_2, який помер 31 березня 2006 року, залишилось спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) розміром 2,50 га, що посвідчена сертифікатом серії ВН № 0348253. Спадкоємцем за законом залишилася сестра ОСОБА_1, яка на протязі шести місяців спадщину прийняла (а.с.11).

Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується копіями їхніх свідоцтв про народження, а також випискою з погосподарської книги Стінянської сільської ради № 11 на 1996-2000 роки (а.с.8).

Отже, спадкоємець ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2

Інші спадкоємці-мати спадкодавця ОСОБА_3, брати спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_2 не претендують, подали заяви про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с.12-14).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на заяву ОСОБА_1 від 31 січня 2017 року, останній відмовлено у прийнятті заяві про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2В, який помер 31 березня 2006 року в звязку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.15).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, померлого 31 березня 2006 року, не заведена (а.с.20).

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 2 жовтня 2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)».

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 1 липня 2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 помер, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримав державні акти на право власності на земельну ділянку.

Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 підтверджує право позивачки ОСОБА_1, яка являється спадкоємцем за законом, на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарів, яка їй перейшла у спадок від брата.

Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на імя спадкодавця, спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності.

За наведених обставин за ОСОБА_1 може бути визнано в порядку спадкування майнове право на земельний пай покійного її брата.

Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки вимоги позивачки є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано позовні вимоги ОСОБА_1, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Однак, враховуючи, що позивачка в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачкою судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за позивачкою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Стінянської сільської ради Томашпільського району про визнання майнового права на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 майнове право в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її брата ОСОБА_2, який помер 31 березня 2006 року в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0348253, виданий 14 травня 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В. Скаковська