Справа № 750/6707/16-ц Провадження № 22-ц/795/471/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Жук М. І. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:позивача ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6 представника відповідача Отцевича Є.Ю.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «АСТА-СТРАХУВАННЯ» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «АСТА-СТРАХУВАННЯ» про стягнення страхового відшкодування,

третя особа - Державне підприємство «ДОКУМЕНТ»,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 січня 2017 року позов ОСОБА_5 до ТДВ «СК «АСТА-СТРАХУВАННЯ» про стягнення страхового відшкодування задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 59813 грн. 07 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Стягнуто з ТОВ «СК «АСТА-СТРАХУВАННЯ» на користь держави судові витрати по справі у розмірі 598 грн. 13 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням ТДВ «СК «АСТА-СТРАХУВАННЯ» звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дійшов хибного висновку про сплату позивачем страхового платежу та, відповідно, про набрання чинності Договором медичного страхування подорожуючих №24036 від 26 жовтня 2015 року. Апелянт вважає, що позивач не сплатила страховий платіж у розмірі 100 грн., тому договір не набув чинності.

Також апелянт звертає увагу, що судом були проігноровані умови страхування, тому суд прийшов до безпідставного висновку, що понесені позивачем витрати охоплюються Програмою страхування за Договором. Зокрема, апелянт зазначає, що умовами договору медичного страхування, який був підписаний між сторонами, передбачено обсяг страхування за Програмою «П», що підтверджується додатком до договору, а також агентським договором №001 від 23 квітня 2014 року, відповідно до додатку №1 якого агенту було дозволено діяльність з добровільного медичного страхування подорожуючих. Проте даною програмою не передбачено відшкодування витрат, які понесені подорожуючим при лікуванні у стаціонарі.

Крім того, ТДВ «СК «АСТА-СТРАХУВАННЯ» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що суд при розгляді справи був упередженим по відношенню до відповідача, однобоко дослідив надані сторонами докази, не проголосив судового рішення прилюдно, не роз'яснив його зміст, не вийшов з нарадчої кімнати та сторони не запрошувались на оголошення рішення, їм просто вручили копії повного тексту рішення секретар судового засідання.

Апелянт вважає, що суд прийняв від представника позивача та залучив до матеріалів справи новий доказ, який підтверджував розрахунок за надання правових послуг адвокатом, під час судових дебатів, тобто після початку розгляду справи по суті, та зазначає, що судом приймались всі подані докази на протязі всього часу розгляду справи, при цьому поважність причин несвоєчасного подання доказів судом не з'ясовувалось.

Також апелянт вважає ОСОБА_5 неналежним позивачем та вважає, що позов заявлено нею в своїх інтересах, а не в інтересах дитини, що також є порушенням ст.39 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умов договору медичного страхування подорожуючих, не виплатив страхове відшкодування, хоча позивач своєчасно зверталася з заявою про настання страхового відшкодування. Також судом задоволені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., які підтверджені належними доказами.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно Закону України «Про страхування» №85/96-ВР від 07 березня 1996 року визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. При настанні страхового випадку Страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст.8 даного Закону страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2015 року позивач, діючи як законний представник свого малолітнього сина - ОСОБА_8, 2010 року народження, та відповідач (діючи як страховик через Агента - Державне підприємство «ДОКУМЕНТ» відповідно до Агентського договору №001 від 23 квітня 2014 року) уклали договір медичного страхування подорожуючих №2403 в інтересах ОСОБА_8, строк дії з 27 жовтня 2015 року по 27 жовтня 2016 року, згідно якого страхувальнику гарантувалась виплата страхового відшкодування у розмірі 30000 євро за понесені медичні витрати у зв'язку із хворобою застрахованої особи і ці обставини встановлені зазначеним договором та квитанцією про сплату позивачем страхового платежу №13294278 у розмірі 100 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що з 17 січня 2016 року по 31 січня 2016 року ОСОБА_8 перебував на лікуванні у Харбінській дитячій лікарні Китайської Народної Республіки, діагноз - бронхопневмонія з гіпертермією, слабкість дихання, виснаження, токсичне запалення легенів, слабкий ритм серця, сповільнений пульс і позивач витратила на його лікуванні власні кошти у розмірі 16910 юанів, що у національній валюті України становить 59813 грн. 07 коп. (за відрахуванням франшизи у розмірі 100 євро).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_8 перебував у Харбінській дитячій лікарні у терапевтичному відділенні 2 з діагнозом бронхопневмонія з гіпертермією, слабкість дихання, виснаження. Токсичне запалення легенів, слабкий ритм серця, сповільнений пульс. Дитина перебувала на лікуванні з 17 січня по 31 січня 2016 року (а.с.11, 12, 13, 14).

Позивачем надано квитанцію про оплату за лікування в клініці, де міститься повний розрахунок послуг (а.с.15).

З умов Договору медичного страхування №24036 вбачається, що страхова сума становить 30 000 євро, страховий платіж 100 грн., строк сплати страхового платежу по 19 жовтня 2015 року, діє даний договір по всьому світу, інші будь-які умови не заповнені, як і не заповнена графа Програма, а лише є перелік А, В, С, D, П. Тобто, доводи апеляційної скарги, що Програмою страхування не передбачено відшкодування всіх витрат спростовуються матеріалами справи адже в самому договорі не міститься інформація, що страхування передбачене лише за програмою П.

ОСОБА_5 звернулась до страхової компанії в передбачений законом строк з заявою про настання страхового випадку (а.с.16), проте дана заява була зареєстрована відповідачем 31 березня 2016 року №15/1/16. Згідно їх відповіді на дану заяву страхова компанія прийняла рішення щодо відшкодування витрат на медичне обслуговування в розмірі 3932 грн. та запропоновано заповнити заяву про порядок виплати страхового відшкодування із зазначенням реквізитів для зарахування вказаної суми (а.с.7).

В подальшому на адресу ОСОБА_5 13 липня 2016 року відповідачем ТДВ «СК «АСТА-СТРАХУВАННЯ» направлено іншого листа, де зазначено, що позивачем не було сплачено страховий платіж до 19 жовтня 2015 року, що передбачено умовами договору.

Однак в матеріалах справи є копія квитанції про оплату на рахунок 28, МФО 38482401, банк отримувача АТ Ощадбанк, код банку отримувача 300465, на 100 грн., призначення - страховий платіж за договором страхування 74-1 за договором 1509940 (а.с.57).

Те, що даний рахунок, на який ОСОБА_5 було сплачено 100 грн. страхового відшкодування, належить ТДВ «СК «АСТА-СТРАХУВАННЯ» визнається також самою страховою компанією (а.с.89).

Також в матеріалах справи є Агентський Договір №001 від 23 квітня 204 року між ТДВ «СК «АСТА-СТРАХУВАННЯ» та ДП «Документ». З пункту 1.4 вбачається, що права та обов'язки за договорами страхування, укладеними Агентом, тобто ДП «Документ», виникають безпосередньо у Страховика, тобто ТДВ «СК «АСТА-СТРАХУВАННЯ» (а.с.90-93).

Умовами вказаного агентського договору передбачено, що Агент зобов'язаний належним чином заповнювати всі необхідні реквізити бланків договорів страхування (полісів) та видавати їх страхувальникам (застрахованим особам) в порядку, передбаченому цим Договором. Видавати заповнені договори страхування (поліси) страхувальникам дозволяється тільки після факту оплати останніми відповідних страхових платежів на рахунок Страховика у відповідній банківській установі, що підтверджується квитанціями або відміткою банківської установи про сплату (здійснення платежу) (п.п.3.2.5, 3.2.6). Реквізити страховика для оплати також надає страхувальнику Агент.

Згідно роздруківки звіту ДП «Документ» про укладені договори страхування за жовтень 2015 року, платіж від ОСОБА_5 не надходив (а.с.96, 97-123), проте даний платіж не мав сплачуватись ДП «Документ», адже договір страхування було укладено саме ТДВ «СК «АСТА-СТРАХУВАННЯ». Крім того довідка відповідача не є належним доказом несплати ОСОБА_5 коштів в розумінні ст.60 ЦПК України.

Враховуючи умови договору страхування, колегія суддів дійшла висновку, що укладаючи договір добровільного страхування з ОСОБА_5 саме страховою компанією не було вказано, що саме за Програмою П здійснюється страхування, а отримання даного договору Страхувальником підтверджує те, що позивач сплатила страховий внесок.

У відповідності до положень ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

В силу положень ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Доказів на підтвердження належного виконання вимог вказаних норм відповідачем суду не надано.

Згідно з положеннями п.п.7.5 Правил добровільного страхування медичних витрат, факт укладання Договору страхування може посвідчуватись страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою Договору страхування.

В той же час, Правилами добровільного страхування медичних витрат не передбачена Програма П, на яку посилається відповідач (а.с.40,41).

Апеляційний суд вважає, що такі дії ТДВ «СК «АСТА-СТРАХУВАННЯ» свідчать про бажання з будь-яких підстав не здійснювати виплату страхового відшкодування ОСОБА_5 Спочатку страхова компанія визнавала страховий випадок та запропонувала виплату в сумі 3932 грн. 20 коп. страхового відшкодування, а в подальшому вказувала на те, що договір добровільного страхування не набрав чинності, оскільки позивач не сплатила страховий платіж.

Давши належну оцінку дослідженим доказам, доводам сторін і поясненням та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не проголосив рішення прилюдно, не роз'яснив його зміст, не вийшов з нарадчої кімнати та сторони не запрошувались на оголошення рішення, що їм просто вручив копії повного тексту рішення секретар судового засідання спростовуються матеріалами справи, оскільки вбачається, що суд вийшов з нарадчої кімнати, проголосив повний текст рішення та крім того після його проголошення зазначив, що на оголошенні рішення не були присутні сторони (а.с.147 та аудіозапис засідання).

Що стосується доводів апелянта про упередженість суду, однобокість дослідження доказів, а також приєднання до матеріалів справи нових доказів вже після початку розгляду справи, слід зазначити, що судом крім доказів, які були подані позивачем після початку слухання справи по суті, тобто після 16 вересня 2016 року, також приєднувались докази, які були надані відповідачем. За обставин розгляду справи, колегія суддів не вважає доведеним факт, що суд першої інстанції був упередженим.

Апелянт вважає ОСОБА_5 неналежним позивачем та вважає, що позов заявлено нею в своїх інтересах, а не в інтересах дитини в порушення ст.39 ЦПК України. Проте, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Апеляційний суд вважає, що вказана обставина перебільшено формалізована відповідачем та, зважаючи на спільність інтересів матері і дитини, характер правовідносин та обсяг законного представництва, не може слугувати в даному випадку підставою для скасування судового рішення чи його зміни, оперуючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «АСТА-СТРАХУВАННЯ» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: