Провадження № 2/761/2118/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Піхур О.В.,

при секретарі Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ІДС ака сервіс», третя особа : ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «ІДС аква сервіс» (далі- відповідач), третя особа : ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.04.2016 о 08 год. 55 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «RENAULT», державний номер НОМЕР_1, по вул. Якіра, 12/42 у м. Києві, порушив п. 16.14 Правил дорожнього рух, рухаючись по головній дорозі виїхавши на другорядну дорогу, не надав дорогу автомобілю марки «DAEWOO», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого відбулось зіткнення. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.05.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди спричинено пошкодження автомобіля марки «DAEWOO», державний номер НОМЕР_2, чим було заподіяно майновий збиток позивачу, вартість відновлюваного ремонту встановлено актом виконаних робіт від 04.07.2016 року становить 19750,00 грн. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «RENAULT», державний номер НОМЕР_1 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова». 08.04.2016 року позивач повідомив АТ «СК «НОВА» про настання страхового випадку та місцезнаходження пошкодженого майна. Проте страховик у строки встановлені Законом свого представника для визначення причини настання страхового випадку та розміру збитків не направив. Оскільки, як вбачається з постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 11.05.2016 року, що на час вчинення ДТП ОСОБА_2 працював водієм у ПрАТ «ІДС аква сервіс» та виконував свої службові обов'язки на службовому транспортному засобі, а тому відповідач, як роботодавець винної в ДТП особи, зобов'язаний відшкодувати позивачу завдану його працівником шкоду.

Тому позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ІДС аква сервіс» на користь ОСОБА_1 19750, 00 грн. матеріального збитку та витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволенні, оскільки ПрАТ «ІДС аква сервіс» є неналежним відповідачем та позивачу з цього питання надалась 20.09.2016 року відповідь на його претензію, що водій ОСОБА_2 працівником товариства не був і в трудових відносинах не перебував. До матеріалів справи додано заперечення.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав.

Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

07.04.2016 року о 08 год. 55 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Рено», державний номер НОМЕР_1, по вул. Якіра, 12/42 у м. Києві, порушив п. 16.14 Правил дорожнього рух, рухаючись по головній дорозі виїхавши на другорядну дорогу, не надав дорогу автомобілю марки «Деу», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого відбулось зіткнення, про що зазначено в постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 11.05.2016 року, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 07 квітня 2016 року, відбулася з вини ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова».

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що на час вчинення ДТП ОСОБА_2 працював водієм у ПрАТ «ІДС аква сервіс» та виконував свої службові обов'язки на службовому транспортному засобі, а тому відповідач, як роботодавець винної в ДТП особи, зобов'язаний відшкодувати позивачу завдану його працівником шкоду.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем та в рамках здійснення господарської діяльності між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ПрАТ «ІДС аква сервіс» укладено договір транспортного експедирування № ВЕ від 01.07.2014 року.

Власником автомобіля «RENAULT», державний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

В порушення вимог ст. 33 ЦПК України, стороною позивача не подавалася заява про заміну неналежного відповідача, або залучення співвідповідачів, хоча про відсутність трудових відносин між відповідачем і третьою особою позивачу було відомо ще з відповіді відповідача від 20.09.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, даючи юридичну оцінку доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пред'явлено позов до неналежного відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1187 ЦК України; ст. ст. 3, 10, 57, 58, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України; суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ІДС ака сервіс», третя особа : ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя