У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи: ОСОБА_7, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, про поновлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2008 року у справі № 2-334-2008 вона була позбавлена батьківських прав відносно дочки ОСОБА_9 з підстав ухилення її від виконання батьківських обов'язків. Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 20 березня 2008 року № 87/2 опікуном ОСОБА_9 призначено ОСОБА_7

Посилаючись на те, що відпали обставини, які були підставою для позбавлення її батьківських прав, спиртні напої та наркотики вона не вживає, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, вона бажає приймати повноцінну участь у вихованні дитини, дбати про її фізичний, духовний та моральний розвиток, безперешкодно з нею спілкуватися та віддавати їй свою материнську любов і турботу, тому просила задовольнити позов.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено. Поновлено ОСОБА_6 у батьківських правах відносно неповнолітньої ОСОБА_9

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2008 року у справі № 2-334-2008 ОСОБА_10 та ОСОБА_6 було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнуто з кожного з них на користь закладу, куди дитину буде влаштовано, аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 20 березня 2008 року № 87/2 опікуном ОСОБА_9 було призначено ОСОБА_7 та визначено місце проживання дитини: АДРЕСА_1.

З 22 вересня 2012 року ОСОБА_6 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, з яким вони зареєстровані та проживають у трикімнатній квартирі № АДРЕСА_2.

Згідно з довідкою Комунального закладу «Дніпропетровська міська дитяча стоматологічна поліклініка № 1» Дніпропетровської обласної ради від 22 квітня 2015 року № 5/3-26 ОСОБА_6 з 19 березня 2009 року по теперішній час працює на посаді дитячого лікаря-стоматолога.

Відповідно до долучених до справи характеристик позивач характеризується позитивно, має належні житлово-побутові умови для проживання. Згідно із наданими документами у позивача не виявлено будь-яких наркологічних або психіатричних захворювань.

Згідно з висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 21 травня 2015 року № 13/15-184 доцільним є поновити у батьківських правах ОСОБА_6 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_9

Аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, на підставі постанови від 18 березня 2015 року, сплачує вчасно, до кримінальної відповідальності не притягувалася, у лікарів нарколога та психіатра під наглядом не перебуває.

Ухвалюючи рішення про поновлення ОСОБА_6 у батьківських правах щодо неповнолітньої ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з того, що всі обставини, які були підставами для позбавлення позивача батьківських прав відносно її дитини ОСОБА_9 відпали.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що поновлення ОСОБА_6 у батьківських правах не відповідає інтересам дитини, оскільки відсутні беззаперечні докази стійких змін у поведінці позивача відносно її ставлення до виховання дитини; позивач не цікавиться вихованням дитини, не робить подарунки, не надає їй моральну підтримку.

Відповідно до ст. 11 Закону України від 26 квітня 2001 року

№ 2402-III «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

За змістом ч. 4 ст. 169 СК України, поновлення в батьківських правах можливе лише за умови, що батьки істотно змінили в кращий бік поведінку, спосіб життя і (або) ставлення до виховання дитини.

Зміни в способі життя батьків, їхнє ставлення до дитини не можуть відбутися швидко, для цього необхідний значний період часу. При цьому, недостатньо одних намірів батьків змінити свою поведінку, необхідно, щоб їх спосіб життя дійсно змінився настільки, що ніяких небезпек і загроз життю і здоров'ю дитини більше не буде, а батьки в змозі належним чином виховувати дитину і захищати її права і інтереси.

Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах.

Суд зобов'язаний з'ясувати думку дитини з приводу можливості поновлення батьківських прав і повернення її батькам. Причому мотиви незгоди дитини на поновлення в батьківських правах значення не мають. Але при цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст. 171 СК України).

Допитана судом першої інстанції малолітня ОСОБА_9 пояснила, що не спілкується з матір'ю, не відчуває її турботу, мати не намагається зустрічатися з нею, тільки привітала з днем народження, бажає проживати з бабусею.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач не цікавиться життям та інтересами дитини, не надає їй моральну підтримку, вважав, що остання не довела стійких змін у поведінці відносно її ставлення до виховання дитини, керуючись ст.ст. 150, 151, ч. 4 ст. 169 СК України, виходив з того, що поновлення батьківських прав ОСОБА_6 не відповідає інтересам дитини, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відмова у позові про поновлення батьківських прав не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з вказаним позовом після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову, у разі коли всі обставини, які були підставами для позбавлення позивача батьківських прав відносно її дитини ОСОБА_9 відпали (ч. 7 ст. 169 СК України).

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи судом апеляційним судом допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішення, касаційна скарга підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова