Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Родіній Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «МК Азовсталь», третя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва ,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, де зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Азовсталь» та 19.09.1997 року , отримав виробничу травму, внаслідок якої встановлено 30% стійкої втрати працездатності, у звязку з чим до теперішнього часу живе з відчуттям сильного душевного хвилювання, досі має проблеми зі сном, постійно роздратований, відчуває загальну слабкість, загальний біль отриманої травми підсилюється при психоемоційному навантаженні, зміні погодних умов, які негативно впливають на його стан. Зазначив, що наслідки отриманої травми порушили його професійні плани, оскільки позивач отримав незворотні наслідки у своєму здоровї, втратив можливість отримати підвищення на роботі, так як частина робочих професій для нього була закрита у звязку із невідповідністю фізичного стану здоровя вимогам, що предявляються до працівників. Усі ці фактори викликають негативні емоції і переживання. Крім того, порушено його нормальні життєві звязки, позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, адже він не може в повній мірі витримувати фізичні навантаження. Просив стягнути з відповідача 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому у результаті втрати працездатності.

До судового засідання позивачс не зьвився, надав заяву про слухання справи у його відсутності.

Представник позивача - ОСОБА_2 , що діяв на підставі договору, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, що діяла на підставі довіреності, позов не визнав, посилаючись на те, що моральна шкода повинна підтверджуватись медичними документами , яких позивачем суду не було надано, крім того, згідно Правил Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою КМУ від 23.06.1993 р. № 472 , які були чинні на час встановлення позивачу втрати працездатності, діяли обмеження щодо сум відшкодування моральної шкоди, які суд має враховувати при винесенні рішення. Просила у позові відмовити.

Представник третьої особи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності, вважав факт заподіяння позивачу моральної шкоди недоведеним.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає,що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснив, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Стаття 173 КЗпП України в редакції, що діяла на час встановлення позивачу за висновком МСЕК стійкої втрати працездатності, покладала на власника або уповноважений ним орган обовязок з відшкодування працівнику шкоди, заподіяної йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням трудових обовязків.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР, чинному на момент виникнення у позивача права на відшкодування шкоди, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обовязку доказування та зобовязує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Судом встановлено, що позивач із червня 1996 року по 28 травня 2001 року знаходився в трудових відносинах з відповідачем.

19 вересня 1997 об 20 годині 30 хвилин , під час виконання позивачем трудових обовязків , стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_5 було травмовано та він отримав тілесні ушкодження, про що 23 вересня 1997 року було складено акт № 66 про нещасний випадок (форма Н-1).

За даними медичних документів у звязку з отриманою на виробництві 19.09.1997 р. травмою позивач втратив 30% професійної працездатності, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК від 19.05.1998р.

Таким чином, судом встановлено, що позивач одержав виробничу травму і частково втратив працездатність внаслідок діяльності, повязаної з використанням відповідачем механізмів, що є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому будь-які докази, які б свідчили про те, що нещасний випадок стався внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у справі відсутні.

Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд керується критеріями загальнолюдських цінностей і виходить з розуміння того, що втрата працездатності сама по собі, поза всяким сумнівом, пов'язана з душевними стражданнями. По суті при ушкодженні здоровя моральні страждання презюмуються і за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми.

Порядок і умови відшкодування шкоди заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням трудових обовязків регулювалися Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою КМУ від 23.06.1993 р. № 472 (далі Правил) відповідно до пункту 38 яких право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

19 травня 1998 року висновком МСЕК позивачеві було встановлено втрату професійної працездатності 30 %. На той час абзацом 5 пункту 11 Правил було передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваними мінімумами доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат, а отже сума відшкодування моральної не може перевищувати 2550 грн.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати (ч. 2 ст. 440-1 ЦК УРСР).

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З урахування наведеного, виходячи з принципів розумності, поміркованості, співмірності й справедливості, суд в передбачених законом межах вважає за можливе стягнути з відповідача на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 2550 грн.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розяснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Пунктом 9 вказаної постанови роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно з Перехідними положеннями Податкового кодексу України (пункт 5 підрозділу 1 розділу XX), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Отже, неоподатковуваний мінімум доходів громадян на час розгляду справи дорівнює 17 грн.

Доводи представника відповідача про те, що з визначеного розміру відшкодування моральної шкоди підлягають утриманню обовязкові податки та платежі, з зазначенням цієї обставини у судовому рішенні, суд вважає безпідставними, оскільки дотримання податкової дисципліни є обовязком підприємства, в роботу якого суд не має права втручатися.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі за позовом про відшкодування моральної шкоди становить 551,20 грн.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 173 КЗпП України, ст. ст. 440-1, 450 ЦК УРСР, Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою КМУ від 23.06.1993 р. № 472, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «МК Азовсталь», третя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2550( дві тисячі пятсот пятдесят) гривень .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова