У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, застосування наслідків недійсного правочину та стягнення сплачених коштів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 24 листопада 2015 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») укладено договір фінансового лізингу № 003309, предметом якого є міні трактор «Dong Feng», який він повинен був отримати протягом двох-трьох днів після сплати 33 000 грн авансу. Після фактичного отримання трактора позивач мав сплатити ще 33 000 грн. Оскільки трактор не було доставлено вчасно, він зателефонував до представника відповідача, який йому повідомив, що ціна товару значно вища, ніж він розраховував та що він зможе отримати предмет лізингу після додаткової сплати 33 000 грн.

02 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про розірвання договору та повернення перерахованих коштів, на що отримав листа з відповіддю про те, що відповідно до п. 12.12 ст. 12 договору фінансового лізингу сплачені ним кошти у розмірі 33 000 грн не підлягають поверненню.

Просив визнати недійсним договір фінансового лізингу, укладений 24 листопада 2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», стягнути з відповідача 33 000 грн.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 16 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 16 травня 2016 року рішення суду Березнівського районного суду Рівненської області від 16 березня 2016 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 33 000 грн комісії. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року рішення апеляційного суду Рівненської області від 16 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 07 грудня 2016 року рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 16 березня 2016 року скасовано, позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 003217, укладений 24 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 33 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-XII несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-330цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов, оскільки умови оспорюваного договору фінансового лізингу відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, що є підставою для визнання його недійсним та стягнення сплачених позивачем за цим договором коштів.

Доводи касаційноїскарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, застосування наслідків недійсного правочину та стягнення сплачених коштів, відмовити.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік