УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про встановлення факту родинних відносин, визнання договору недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в ході розгляду справи, та остаточно просив:

- встановити факт, що він, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним батьком ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2; - визнати за ним право власності на ѕ частини квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті його рідної доньки - ОСОБА_11;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений між ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

від 27 березня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одесбкого міського нотаріального округу Федорченко Т.М.;

- виселити з цієї квартири ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 без надання іншого житла.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його донька ОСОБА_11, якій на момент смерті на праві приватної власності належало ѕ частини вказаної вище квартири, а інша ј частини цієї квартири належала на праві приватної власності ОСОБА_12

Позивач вказував, що він своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті доньки, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючого документу на спадкове майно та у зв'язку із розбіжностями в написанні ім'я та прізвища померлої доньки з його прізвищем.

Позивач вказував, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2008 року визнано право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_6, яке було скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2009 року, проте 27 березня 2009 року спірна квартира була відчужена за договором купівлі-продажу ОСОБА_7

Зважаючи на вищевикладене та посилаючись на порушення його прав як спадкоємця першої черги за законом, ОСОБА_4 просив задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2014 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 27 березня 2009 року між

ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., реєстраційний № 1273.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ѕ частин квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11

Виселено з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2014 року змінено.

Скасовано рішення в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та виселення, та в цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу ѕ частин квартири АДРЕСА_1, укладений 27 березня 2009 року, між ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_6 і ОСОБА_7

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, на підставі показів свідків та наявних в матеріалах справи доказів, встановив факт, що ОСОБА_4, є батьком ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, якій на час смерті на праві власності належало ѕ частини спірної квартири, а тому враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_11, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання за ним права власності на ѕ частин квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11

Апеляційний суд вмотивовано погодився з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та виселення, апеляційний суд правильно виходив з того, що на час продажу квартири 27 березня 2009 року у позивача не виникло право власності на ѕ частини квартири відповідно до положень ст. 331 ЦК України, а тому у нього було відсутнє переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, передбачене ст. 362 ЦК України, у зв'язку із чим оспорюваний договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним тільки в частині незаконності відчуження ѕ частини квартири.

Відхиляючи доводи відповідачів про стосовно пропуску строку позовної давності, судами вмотивовано зазначено, що початок перебігу строку позовної давності розпочинається з 09 жовтня 2009 року, як з моменту, коли позивачу стало відомо про існування договору купівлі-продажу від 27 березня 2009 року, а тому враховуючи, що він звернувся до суду із позовом 22 серпня 2012 року, трирічний строк позовної давності ним не пропущено.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2014 року в частині, яка не змінена судом апеляційної інстанції, та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М. Коротун