ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 20 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір (іпотечний кредит) № К2S4GІ, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 757 500 грн, зі сплатою за користування кредитом 15,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 грудня 2037 року.

На забезпечення виконання зобов'язання між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір від 20 грудня 2007 року № К2S4GІ, відповідно до якого ОСОБА_6 передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка є її власністю на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між іпотекодавцем та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу СамкоН.Т. від 20 грудня 2007 року за реєстровим № 7400.

Позивач зазначав, що за умовами кредитного договору ОСОБА_6 зобов'язувалася здійснювати погашення заборгованості в наступному порядку: щомісячно в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Позивач указував, що відповідач порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 20 грудня 2007 року № К2S4G1, у зв'язку з чим станом на 13 жовтня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 4 107 446 грн 54 коп., яка складається з: 756 433,96 грн - заборгованість за кредитом, 1 324 439,21 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 026 573,37 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, що й стало підставою для звернення до суду з указаним позовом.

Позивач просить суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2007 року № К2S4G1 звернути стягнення на квартиру загальною площею 76,20 кв. м, житловою площею 47,90 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 20 грудня 2007 року № К2S4G1) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, а також виселити відповідача та третіх осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № К2S4GІ від 20 грудня 2007 року в розмірі 4 107 446 грн 54 коп., яка складається з: 756 433 грн 96 коп. - заборгованості за кредитом, 1 324 439 грн 21 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 026 573 грн 37 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором № К2S4GІ від 20 грудня 2007 року, а саме на нерухоме майно: квартиру загальною площею 76,20 кв. м, житловою площею 47,90 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою - покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, на умовах та в порядку, передбаченими ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень продавця предмета іпотеки.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з яким також погодилася колегія суддів апеляційного суду, виходив з того, що відповідачем умови договору про іпотечний кредит належним чином не виконувались, що призвело до порушення вимог закону.

Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Однак відповідачем не було отримано вимоги про добровільне звільнення спірного житлового приміщення.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 20 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір (іпотечний кредит) № К2S4GІ, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 757 500 грн зі сплатою 15,00 відсотків річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 грудня 2037 року.

На забезпечення виконання зобов'язання між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір від 20 грудня 2007 року № К2S4GІ, відповідно до якого ОСОБА_6 передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка є її власністю на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між іпотекодавцем та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н.Т. від 20 грудня 2007 року за реєстровим № 7400.

Відповідно до п. 2.4 договору про іпотечний кредит позичальник зобов'язується щомісячно до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 9 704 грн 48 коп. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, відкритий у кредитора.

Судами встановлено, що ОСОБА_6, порушуючи умови кредитного договору, своїх договірних зобов'язань належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 13 жовтня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 4 107 446 грн 54 коп., яка складається з: 756 433,96 грн - заборгованість за кредитом, 1 324 439,21 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 026 573,37 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості.

10 вересня 2014 року на адресу відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» направило вимогу про дострокове виконання зобов'язання, в якому повідомило, що позивач прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки й у разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги вимагало добровільно разом з усіма членами сім'ї звільнити предмет іпотеки.

Жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості чи виконання інших вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_6 не вчинила.

Відповідно до п.п. 3.2 іпотечного договору від 20 грудня 2007 року у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, за вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину такого рішення, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, а також з аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 цього Закону зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1923цс15.

Апеляційний суд вищевикладеного не врахував, під час перевірки законності та обґрунтованості рішення місцевого суду не взяв до уваги, що районний суд під час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, на порушення вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» не зазначив у рішенні необхідних складових, передбачених цією нормою, зокрема початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої цієї статті.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм матеріального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак