У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, третя особа житлова комісія гарнізону м. Києва, про поновлення загальної черги в квартирному обліку за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є військовим пенсіонером, капітаном 1-го рангу у відставці, ветераном військової служби. Був звільнений з лав Збройних Сил України у 2002 році, маючи 35 років календарної вислуги. Перебуваючи на службі в Збройних Силах України, його зараховано на квартирний облік у загальну чергу рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил України у м. Севастополі 27 липня 1992 року. Після переведення його для подальшої служби у м. Київ (в/ч НОМЕР_2 ), він був зарахований на квартирний облік назагальну чергу в житловій комісії Київського гарнізону та в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні з 1 липня 1993 року. Проте не було враховано попереднього часу перебування його на квартирному обліку з 27 липня 1992 року.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, житлову комісію гарнізону м. Києва поновити його в загальній черзі на отримання житла в Київському гарнізоні з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку з 27 липня 1992 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, житлову комісію гарнізону м. Києва поновити ОСОБА_1 у загальній черзі на отримання житла в Київському гарнізоні з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку з 27 липня 1992 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, застосувавши положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. ст. 9, 43, 44 ЖК УРСР, виходив із того, що взяття позивача на квартирний облік відбулось 27 липня 1992 року, що має бути враховано під час перебування на такому обліку.
Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що судом першої інстанції повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.
Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов`язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених положень закону апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, обмежився лише узагальнюючою фразою про те, що висновки суду відповідають дійсним обставинам справи, вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.
Проте апеляційний суд взагалі не перевірив як доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції; не звернув уваги на те, що апеляційна скарга на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року подана Київським квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України, а не ОСОБА_1 та розглянув апеляційну скаргу останнього, яка в матеріалах справи відсутня.
Крім того, в ухвалі апеляційного суду в порушення вимог пп. 2, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України взагалі не зазначено встановлені судом обставини щодо кожної з вимог заявника Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, та з яких мотивів і на підставі яких положень закону відхилені доводи апеляційної скарги.
За таких обставин ухвала апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою та в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до судуапеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України задовольнити частково.
Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик