АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1286/17 Справа № 202/2385/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєльченко Л. А. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання іпотеки за договором іпотеки припиненою та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про заборону відчуження, запису про державну реєстрацію іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») про визнання іпотеки за договором іпотеки припиненою та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про заборону відчуження, запису про державну реєстрацію іпотеки, мотивуючи тим, що 29 лютого 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е. посвідчений договір іпотеки №PM-SME 307/08/2008, укладений між ОСОБА_4, яка є її матір'ю, та ПАТ «ОТП Банк» в забезпечення зобов'язань іпотекодавця щодо повернення іпотечного кредиту іпотекодержателю по кредитному договору № CM-SME 307/080/2008 від 29 лютого 2008 року.

Вказувала, що предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_1, право власності на яку набуто ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 29 лютого 2008 року ВКІ №5000961, іпотека за договором іпотеки №PM-SME 307/08/200 була зареєстрована у Державному реєстрі іпотек за №6696868 29 серпня 2008 року з одночасним накладенням на його підставі заборони відчуження на об'єкт нерухомості шляхом внесення 29 серпня 2008 року відповідного запису про заборону в Єдиний реєстр заборони відчуження об'єктів нерухомого майна за №6696756.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» продав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель.

Вказувала, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 серпня 2010 року за нею, ОСОБА_2, яка на той час була неповнолітньою, визнано право особистої власності на квартиру АДРЕСА_2, цьому рішенню суду передувало рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2010 року, яким за нею було визнано право власності на 3/4 частки зазначеної вище квартири.

Зазначала, що в судовому рішенні від 17 серпня 2010 року встановлено, що згідно із розпискою від 18 червня 2007 року її мати, яка на той час була її законним представником, отримала від батька позивачки грошові кошти у сумі 82.000 грн. для спільного вкладання у житло в якості аліментів, цільовим призначенням яких було придбання нерухомості при обов'язковій умові включення її, ОСОБА_2, яка на той час була неповнолітньою, в правовстановлюючі документи.

Посилаючись на те, що мати не виконала письмових домовленостей по включенню дитини в правовстановлюючі документи, порушивши використання аліментів, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати іпотеку за договором іпотеки №PM-SME 307/08/2008 від 29 лютого 2008 року припиненою та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису від 29 лютого 2008 року за №6696756 про заборону відчуження квартири АДРЕСА_3, виключити з Державного реєстру іпотек запису від 29 березня 2011 року №6696868 про державну реєстрацію іпотеки.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 29 лютого 2008 року між ОСОБА_4, яка є матір'ю позивача ОСОБА_2, та ПАТ «ОТП Банк» з метою належного виконань зобов'язань за кредитним договором CM-SME 307/080/2008 від 29 лютого 2008 року, було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки №PM-SME 307/08/2008.

Предметом іпотеки за вказаним вище договором є квартира АДРЕСА_1.

Право власності на спірну квартиру іпотекодавцем ОСОБА_4 набуто на підставі договору купівлі-продажу від 29 лютого 2008 року ВКІ №5000961, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3Е, за кошти отримані за кредитним договором №СМ-SME 307/080/2008 від 28 лютого 2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4

В той же день, 29 лютого 2008 року, іпотека за договором іпотеки №PM-SME 307/08/200 була зареєстрована у Державному реєстрі іпотек за №6696868, з одночасним накладенням заборони відчуження на об'єкт нерухомості, шляхом внесення відповідного запису про заборону в Єдиний реєстр заборони відчуження об'єктів нерухомого майна за №6696756 (а.с.11-17,36,37).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності за ОСОБА_2 було визнано право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.18,19).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 серпня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права власності було визнано за малолітньою ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.20).

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За змістом ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» продав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбав права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік якого міститься у додатку 1 до договору), серед яких за №1133 і кредитний договір №CM-SME 307/080/2008 від 29 лютого 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_4 (а.с.78-87).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що підстави, які визначені чинним законодавством як підстави для припинення іпотеки за договором іпотеки №PM-SME 307/08/2008 від 29 лютого 2008 року, відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 18 Закону України «Про іпотеку» містить вичерпний перелік істотних умов для укладення договору іпотеки: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2)зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3)опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4)посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Як убачається з матеріалів справи, договір іпотеки, укладений між Банком та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Є. та зареєстрований за реєстровим номером 63, містить весь перелік вимог, встановлених ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст.ст.572,575 ЦК України, іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст.578 ЦК України та ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Втім колегія суддів звертає увагу на той факт, що на момент укладання та підписання спірного договору іпотеки позивач ОСОБА_2 не мала права власності на іпотечне майно.

Право власності за нею було визнане лише 26 лютого 2010 року, крім того їй належить лише 3/4 частини іпотечного майна.

Частинами 1,2 статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки, не є підставою для визнання такого договору недійсним або припиненим.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.