АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 759/16273/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1816/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

28 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_6, ОСОБА_4, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що у вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, якому відповідно до ордеру на жиле приміщення № В131693 від 5 вересня 1970 року, видано на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації від 23 вересня 1970 року за № 8536, з сім'єю з чотирьох осіб надано право зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, в подальшому на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 149 від 13 лютого 1990 року змінено адресу на АДРЕСА_3

У зв'язку зі смертю ОСОБА_8 відповідно до розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації № 671 від 16 квітня 2005 року в договорі найму житлового приміщення на квартиру АДРЕСА_2 внесено зміни шляхом укладення його з позивачем.

Зазначила, що у спірній квартирі окрім неї зареєстровані ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_10

Також зазначила, що відповідачі не проживають у зазначеній вище квартирі, у зв'язку із чим просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 та зобов'язати Святошинський районний відділ ГУДМС у м. Києві зняти вказаних осіб з реєстраційного обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно ордеру на жиле приміщення № В131693 від 5 березня 1970 року, виданого на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації від 23 лютого 1970 року за № 8536, сім'ї з чотирьох осіб надано право зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 149 від 13 лютого 1990 року змінено адресу на АДРЕСА_2

У зв'язку зі смертю ОСОБА_8 відповідно до розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації № 671 від 16 квітня 2005 року в договорі найму житлового приміщення на квартиру АДРЕСА_2 було внесено зміни шляхом укладення його з ОСОБА_7

За довідкою Форми №3 від 10 вересня 2014 року виданої КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЄРРЦ Філія №805, 806 у вказаній квартирі окрім позивача зареєстровані ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_10

Згідно акту від 10 вересня 2014 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 2004 року не проживають за адресою: АДРЕСА_4

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснює, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен звертатися до органу реєстрації з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішення суду в цій частині не оскаржувалось та апеляційним судом не перевірялось.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі більш шести місяців в спірному жилому приміщенні не проживають.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

За положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав оцінки зібраним у справі доказам, зокрема, акту про не проживання відповідачів у спірній квартирі, зазначаючи, що акт від 10 вересня 2014 року видано КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЄРРЦ Філія №805, 806, суд не звернув уваги, що даний акт складено мешканцями будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_12 і ОСОБА_13 (а.с. 14 т. 1).

Колегія суддів не може прийняти як належний доказ по справі даний акт про не проживання відповідачів в спірній квартирі від 10 вересня 2014 року з 2004 року, оскільки цей акт складено без обстеження квартири, де зареєстровані відповідачі, зміст акту та достовірність викладеної в ньому інформації відповідальним працівником КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЄРРЦ Філія №805, 806 не перевірялись, за формою та змістом акт не відповідає загальним вимогам ділового документу, не містить реєстраційного номеру та дати його реєстрації в КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЄРРЦ Філія №805, 806, зі змісту акту не вбачається, в який саме час було оглянуто квартиру, в присутності яких осіб, враховуючи мешканців спірної квартири, проводилося комісійне обстеження спірної квартири, ці обставини в судовому засіданні не спростовані, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 в судовому засіданні в якості свідків не допитувались.

Як вбачається з відповіді КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 22 червня 2016 року, від ОСОБА_7 звернень про складання акту на предмет не проживання відповідачів за місцем реєстрації у період серпень-вересень 2014 року, не надходило (а.с. 199 т. 1).

Будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог матеріали цивільної справи не містять.

Також судом не надано належну оцінку доказам, наданим відповідачами при подачі заяви про перегляд заочного рішення.

Так, із заяв від 7-8 жовтня 2010 року вбачається, що відповідачі і ОСОБА_14, як мешканці квартири АДРЕСА_2, звертались до КП РЕО-4 з проханням «нікого не реєструвати» у спірній квартирі без їх особистої згоди (а.с. 82-84 т. 1).

З ділової переписки, договорів, укладених відповідачами з фінансовими установами вбачається, що відповідачами зазначалась адреса проживання - квартира АДРЕСА_2.

Як пояснили в судовому засіданні представники відповідачів, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проживали на спірній жилплощі до червня 2015 року, тобто, до часу зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за спірною адресою на підставі оскаржуваного рішення суду.(а.с. 25-26 т. 2).

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не було доведено того факту, що ОСОБА_6 і ОСОБА_4 втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, чого позивачем не зроблено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді