У Х В А Л А

27 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Солом'янський районний суд м. Києва рішенням від 12 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, позов задовольнив частково: поділив спільне сумісне майно подружжя та визнав за ОСОБА_5 право власності на 19/40 частини житлового будинку літ. «А», загальною площею 177,3 кв. м, житловою - 72, 5 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнав за ОСОБА_4 право власності на 21/40 частини вказаного житлового будинку; в іншій частині позову відмовив; вирішив питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 5 жовтня 2016 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишила без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року та передачу справи на розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, статті 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), статей 62, 65, 71 Сімейного кодексу України (далі - СК України);

неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, зокрема, частини другої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України);

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема, статті 25 КпШС України, статей 62, 65, 71 СК України.

Обґрунтовуючи підстави подання заяви про перегляд судових рішень, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 355 ЦПК України, ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 серпня 2007 року, 8 та 29 квітня 2009 року, 20 січня 2010 року; для прикладу наявності підстави подання заяви про перегляд судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України 18 вересня 2013 року, 18 листопада 2015 року, 30 березня та 27 квітня 2016 року.

Також ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із клопотанням про поновлення строку подання цієї заяви з посиланням на поважність причин його пропуску.

З огляду на поважність причин пропуску вказаного процесуального строку клопотання ОСОБА_4 про його поновлення підлягає задоволенню.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що майно, яке є предметом поділу, є спільним майном подружжя, його вартість збільшено за спільні кошти подружжя у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2013 року. Таким чином, за кожною зі сторін має бути визнано право власності на відповідну частину спірного майна.

Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 серпня 2007 року, 8 та 29 квітня 2009 року, 20 січня 2010 року, що надані заявником для порівняння, якими судові рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справи передано на новий розгляд, не містять правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм матеріального права, а вказують на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

З огляду на викладене, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

У наданих для порівняння ухвалах колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 серпня 2007 року, 8 та 29 квітня 2009 року, 20 січня 2010 року, суд касаційної інстанції застосував норми процесуального права однаково із ухвалою, про перегляд якої просить заявник. Крім того, норми права, закріплені у частині другій статті 35 ЦПК України, судом касаційної інстанції в ухвалах, що надані заявником для порівняння, до спірних правовідносин не застосовувались.

Ураховуючи наведене, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, встановлена пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, що надана заявником для порівняння, суди розглядали позов про стягнення боргу за договором позики та зустрічний позов про визнання договору позики таким, що не укладався.

У наданій для порівняння постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року зазначено, що в разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку, зазначивши (назвавши) ці матеріали чи матеріали у своєму рішенні, або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року, що надана заявником для порівняння, залишено в силі рішення суду першої інстанції про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірного майна, адже позивач, пред'явивши позов про поділ майна подружжя, фактично погодився на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно, а відповідач відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не вніс.

У наданій для порівняння постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року вказано, що оскільки в період шлюбу банк надав відповідачеві кредит для придбання автомобіля, то окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, у подружжя також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення грошових коштів.

Оскільки правові висновки Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в судових рішеннях, що надані заявником для порівняння, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами, то зазначені обставини не свідчать про невідповідність ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд рішення рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року.

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко В.М. Сімоненко