Справа № 219/7798/2013-ц
Провадження №4-с/219/6/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

при секретарі Брагіній М.В.,

представника заявника, ПАТ «ПУМБ», ОСОБА_1, представника ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут в режимі відеоконференції скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», заінтересована особа (боржник): ОСОБА_3, на дії Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

14.12.2016 року ПАТ «ПУМБ» в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо винесення постанови про повернення виконавчого провадження № 43403167 ПАТ «ПУМБ» виконавчого документа виконавчого листа № 219/7798/2013-ц про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № НД-188 від 08 серпня 2008 року у розмірі 3 779 286,60 грн., в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову ВПВР УДВС ГТУЮ в Донецькій області про повернення виконавчого провадження № 43403167 від 11.11.2014 року та зобовязати останнього відновити вказане виконавче провадження. В обґрунтування скарги вказує, що 07.05.2014 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області видано виконавчий лист № 219/7798/2013-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № НД-188 від 08.08.2008 року у розмірі 3 779 2860,60 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 1 523 500 грн.; заборгованість за відсотками 2012264,27 грн.; сума пені за порушення виконання зобовязань за кредитним договором 243 522,33 грн., а також судовий збір у розмірі 3 441 грн. 20.05.2014 року.

20.05.2014 року до ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області ПАТ «ПУМБ» направлено на виконання вищезазначений виконавчий лист.

22.05.2014 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43403167 на підставі виконавчого листа № 219/7798/2013-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» у розмірі 3 779 286,60 грн., а також судовий збір у 3 441 грн.

07.11.2016 року представником ПАТ «ПУМБ» до УДВС ГТУЮ у Донецькій області направлено запит № КНО-61.1.2/14 від 07.11.2016 року, щодо виконання вищезазначеного рішення суду.

25.11.2016 року на адресу ПАТ «ПУМБ» надійшла відповідь на запит № КНО-61.1.2/14 від 07.11.2016 року, згідно якої вбачається, що 10.11.2014 року постановою державного виконавця виконавче провадження № 43403167 завершено на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2016 р. справу № 219/7798/2013 ц номер провадження 4-с/219/23/2016 передано судді Шевченко Л.В. Ухвалою суду від 15.12.2016 року призначено судове засідання на 23.12.2016 року.

23.12.2016 року від представника ПАТ «ПУМБ» за довіреністю ОСОБА_4 та від представника ВПВР Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Донецькій області головного державного виконавця Косаревої І.В. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Розгляд справи відкладено на 13.01.2017 року.

27.12.2016 року від представників сторін (ОСОБА_4 та ОСОБА_2В.) надійшли клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції 03.01.2017 року та 12.01.2017 року відповідно.

13.01.2017 року до суду надійшли заперечення на скаргу, у яких представник ДВС просив у задоволенні скарги ПАТ «ПУМБ» на дії Відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Донецькій області відмовити в повному обсязі, а також постановити ухвалу про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області. Заперечуючи проти задоволення скарги ПАТ «ПУМБ» державний виконавець зазначає, що Законами України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові за період проведення антитерористичної операції» та ін. визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. 07.11.2014 року розпорядженням Кабінету міністрів України № 1085- р затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. У звязку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться. Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», введеного у дію Указом Президента України № 875 від 14.11.2014, припинено діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представник окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях. Тобто, з урахуванням вищевикладеного, ВДВС вважав, що проведення виконавчих дій неможливо на території проведення активної фази АТО, оскільки відділу заборонено здійснювати свою діяльність, у тому числі провадити виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала вимоги, викладені у скарзі, та просить її задовольнити, на підставах, викладених в скарзі. При цьому уточнила, що просить визнати дії відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо повернення виконавчого документа, яким завершено виконавче провадження, незаконними, скасувати постанову про повернення виконавчого документа та відновити виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № НД-188 від 08 серпня 2008 року у розмірі 3 779 286,60 грн.

Представник відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі з урахуванням заперечень, поданих до суду. В судовому засідання додатково пояснила, що вважає дії відділу законними, оскільки на той час була наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключала можливість виконання відповідного виконавчого листа у звязку із проведенням активної фази АТО на тимчасово неконтрольованої державі Україна території.

Боржник ОСОБА_3 до суду не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений шляхом надіслання повісток на адресу реєстрації та виклику через оголошення у пресі (арк. с. 84).

Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Статтею 384 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби не пізніше наступного дня після прийняття її судом.

Згідно норми ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно до ст. 1 Закону України Про державну виконавчу службу державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень суду, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб у відповідності з законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на час проведення виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з п.п. 1. п. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 25 зазначеного Закону України Про виконавче провадження передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Право на забезпечення примусового виконання судового рішення є невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

07.05.2014 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області видано виконавчий лист № 219/7798/2013-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № НД-188 від 08.08.2008 року у розмірі 3 779 2860,60 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 1 523 500 грн.; заборгованість за відсотками 2012264,27 грн.; сума пені за порушення виконання зобовязань за кредитним договором 243 522,33 грн., а також судовий збір у розмірі 3 441 грн. 20.05.2014 року.

20.05.2014 року до ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області ПАТ «ПУМБ» направлено на виконання вищезазначений виконавчий лист.

22.05.2014 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43403167 на підставі виконавчого листа № 219/7798/2013-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» у розмірі 3 779 286,60 грн., а також судовий збір у сумі 3 441 грн.

07.11.2016 року представником ПАТ «ПУМБ» до УДВС ГТУЮ у Донецькій області направлено запит № КНО-61.1.2/14 від 07.11.2016 року, щодо виконання вищезазначеного рішення суду.

25.11.2016 року на адресу ПАТ «ПУМБ» надійшла відповідь на запит № КНО-61.1.2/14 від 07.11.2016 року, згідно якої вбачається, що 10.11.2014 року постановою державного виконавця виконавче провадження № 43403167 завершено на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області у запереченнях на скаргу підтвердив, що дійсно постановою державного виконавця відділу відкрито провадження ВП № 43403167, копії якої скеровано сторонам виконавчого провадження.

10.11.2014 року постановою державного виконавця виконавче провадження ВП № 43403167 завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про провадження». Копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 10.11.2014 року ВП № 43403167 скеровано сторонам виконавчого провадження, а стягувачу - скеровано виконавчий документ. Пояснює також, що надати більш детальну інформацію з приводу перебування виконавчого документа на виконанні у відділу не має можливості на підставі того, що виконавчі провадження та журнали вихідної кореспонденції залишені на тимчасово окупованій території.

Суду не надано доказів, що виконавчий лист повернений стягувачу. Проте, цю обставину сторони не оспорювали, оскільки стягував звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа у звязку з його втратою та його заяву задоволено судом.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла у період винесення постанови, про наявність якої представник відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Донецькій області не заперечував, передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

В свою чергу, представник ДВС підставою для повернення виконавчого документу вважав приписи Закону України «Про боротьбу з тероризмом», Закону України «Про тимчасові за період проведення антитерористичної операції» та ін., якими визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Крім того вказував, що 07.11.2014 року розпорядженням Кабінету міністрів України № 1085- р затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. У звязку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться. Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», введеного у дію Указом Президента України № 875 від 14.11.2014, припинено діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представник окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях. Таким чином, вважав, що проведення виконавчих дій неможливо на території проведення активної фази АТО, оскільки відділу заборонено здійснювати свою діяльність, у тому числі провадити виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території.

Тобто, в обґрунтування повернення виконавчого документа про стягнення з боржника суми заборгованості та винесення оскаржуваної постанови державний виконавець зазначає про неможливість здійснення перевірки майнового стану боржника і здійснення заходів примусового виконання щодо арешту та опису виявленого майна боржника у звязку з проведенням активної фази АТО.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, здійснювати необхідні міри для своєчасного і повного виконання рішення способом і в порядку, передбаченому виконавчим документом. Також положеннями п.6.1. Інструкції про проведення виконавчих дій визначено, що державний виконавець вправі самостійно проводити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших фінансових установах та за наявності даних про кошти та цінності боржника накладати на них арешт.

З Витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень № 43403167, який надано заявником до скарги, вбачається, що на виконання виконавчого листа у справі № 219/7798/2013ц від 07.05.2014 року 22.05.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 30.05.2014 року постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла у період примусового виконання) заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч.4 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби.

Однак суду не надано доказів винесення подібних постанов державним виконавцем з метою виявлення та опису рухомого і нерухомого майна, що належить боржнику і розташоване на підконтрольній державі Україіна території. Так само не представлено доказів встановлення наявності чи відсутності транспортних засобів,. Державним виконавцем не було представлено до суду належних доказів виконання зазначених положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, що свідчить про порушення встановленого порядку примусового виконання рішення суду.

Суд зауважує, що жодні обставини не перешкоджали державному виконавцю виконувати передбачені законом заходи з пошуку майна боржника - грошових коштів та іншого майна боржника, яке нерозривно не пов'язано із зареєстрованим місцезнаходженням боржника.

Згідно норми ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла у період у період примусового виконання) державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відомості про здійснення заходів з виявлення та звернення стягнення на будь-яке інше майно боржника, в тому числі кошти на рахунках боржника, інше рухоме та нерухоме майно у строки та періоди передбачені ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не зазначені у виконавчому провадженні та відсутні в інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

У Законі України "Про боротьбу з тероризмом" та Законі України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", а також розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" від 07.11.2014 №1085-р не визначено, що обставини проведення антитерористичної операції виключають здійснення виконавчих дій і можуть бути підставою для повернення виконавчого документа оскільки «подальше проведення виконавчих дій неможливо у звязку з тим, що матеріали виконавчого провадження перебувають на території, на якій на даний час проводиться активна фаза АТО, а відділ примусового виконання рішень переміщено на територію підконтрольну Українській владі». Цими ж законодавчими актами не встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 та не виключається можливість реєстрації його майна на території, де не проводиться антитерористична операція.

Суд зауважує, що державний виконавець не обмежений повідомленням боржника лише рекомендованим листом через державне підприємство звязку «Укрпошта», з огляду на наявність інших можливостей інформування боржника (зокрема курєрською службою, що не заборонено законом).

До того ж, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області було переведено до міста Краматорська, саме з метою забезпечення його сталого функціонування, в тому числі, з метою виконання рішень суду щодо боржників.

Таким чином, судом встановлено, що будь-яких заборон на звернення стягнення на майно чи кошти боржника ОСОБА_3 або підзаконними нормативним актами, прямо не передбачено, тому підстави для повернення виконавчого документу у державного виконавця були відсутні.

Зазначене спростовує доводи апелянта про те, що дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства.

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі

"Горнсбі проти Греції", Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином,

ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання

судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі Півень проти України суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Аналогічну позицію висловлено у постанові від 29.02.2016 року у справі № 905/2458/14.

Таким чином, державним виконавцем безпідставно та необґрунтовано без здійснення усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення у спосіб та строки передбачені законом, зроблено висновок про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві, передбачених п. 9 ч. 1. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що в подальшому призвело до незаконного повернення виконавчого документа стягувачеві та порушення прав стягувача на своєчасне та повне виконання судового рішення.

Згідно ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа, у разі якщо постанова державного виконавця про з акінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. За наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача. Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі),

який видав виконавчий документ. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Стаття 41 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що набрала чинності 05.10.2016 року, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

З огляду на вищенаведене, скарга Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 383 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ПАТ «ПУМБ» на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо винесення постанови про повернення ПАТ «ПУМБ» виконавчого листа № 219/7798/2013-ц про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № НД-188 від 08 серпня 2008 року у розмірі 3 779 286 гривень 60 копійок, з яких: заборгованість за сумою кредиту 1 523 500 гривень 00 копійок; заборгованість за відсотками 2012264 гривні 27 копійок; сума пені за порушення виконання зобовязань за кредитним договором 243 522 гривні 33 копійки, а також судовий збір у розмірі 3 441 гривні 00 копійок, якою завершено виконавче провадження № 43403167.

Визнати незаконною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень

УДВС ГТУЮ у Донецькій області про повернення виконавчого документа № 219/7798/2013-ц 10.11.2014 року у виконавчому провадженні № 43403167.

Зобовязати Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області

відновити виконавче провадження № 43403167 щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № НД-188 від 08 серпня 2008 року у розмірі 3 779 286 гривень 60 копійок, а також судового збору у розмірі 3 441 гривні 00 копійок на користь ПАТ «ПУМБ».

Повний текст ухвали оформлено та підписано суддею 13.02.2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Суддя Л.В. Шевченко