Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шеремет А.М., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

за участі: представників осіб, які беруть участь в справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на рішення Костопільського районного суду від 21 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", ОСОБА_2 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3; про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Костопільського районного суду від 21 листопада 2016 року позов задоволено: визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 "а", в м. Костопіль Рівненської області.

На рішення суду Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (далі ПАТ "Укртелеком") через свого представника ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність і необґрунтованість через неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначалося про нехтування вимог ст. 43 Конституції України щодо непорушності права власності, а також порушення ст.ст. 30, 32 ЦК України щодо цивільної дієздатності особи, оскільки з моменту набуття позивачем повної дієздатності (повноліття) 15 років, що є необхідним для застосування набувальної давності, ще не спливло. В звязку з цим не міг він прийняти спадщину 11 липня 2000 року в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР.

Неправильно судом обґрунтовано свої висновки і наказом Державного комітету статистики України №95 від 18.04.2010 року, адже він втратив чинність ще 24 січня 2011 року.

Вважає, що судом неповно зясовано обставини справи. Так, беручи до уваги будинкову книгу, не було враховано те, що її заведено 22 серпня 1960 року, а перший напис здійснено 14 березня 1996 року. При цьому запис щодо дідуся позивача 10 липня 1986 року вчинено по-порядку пізніше за запис щодо самого позивача. Залишено без уваги і те, що договір від 2006 року відповідача з третьою особою останнім не підписаний взагалі. При цьому суд не звернув уваги на аналогічний договір від 2007 року, де п. 3.8. забороняв дозволяти третій особі проживання інших осіб. Не є зрозумілим для ПАТ "Укртелеком" і залучення до участі ОСОБА_2 міської ради, адже не зясовано, чим орган місцевого самоврядування порушив права позивача.

Застосування судом положень ст. 344 ЦК України щодо набувальної давності суперечить розясненням п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" щодо необізнаності та неможливості обізнаності особи про відсутність прав для набуття права власності. Крім того, суд встановив безперервність володіння спірним майном більше 10 років, не зазначивши початок цього володіння.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов і визнаючи право за набувальною давністю, суд першої інстанції виходив з його доведеності і обґрунтованості, оскільки позивач протягом більше як 15 років відкрито, безперервно, не приховуючи факт користування спірною квартирою, володів нею, не знаючи про відсутність у нього підстав для набуття права власності.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, і ці обставини сторонами не заперечуються, що в 1960 році для сім'ї ОСОБА_5 з дозволу Рівненського лінійно-технічного вузла Міністерства звязку УРСР, де він працював лінійним робітником, було виділено приміщення для проживання в будинку по провулку Артилерійський, 2 "а", в м. Костопіль Рівненської області. ОСОБА_5 був дідусем позивача, який з 14 березня 1996 року зареєстрований в даному приміщенні.

Вважаючи, що внаслідок добросовісного, відкритого та безперервного володіння квартирою №1 в будинку № 2 "а" по провулку Артилерійський а м. Костопіль з моменту реєстрації в ній понад 10 років, утримання її, підтримання в належному стані та в звязку з проживанням там протягом зазначеного часу, у позивача виникли підстави для визнання за ним права власності на неї за набувальною давністю, ОСОБА_1 звернувся в суд з відповідним позовом до ПАТ "Укртелеком".

У засіданні суду першої інстанції до участі в справі залучено як відповідача ОСОБА_2 міську раду та як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1

Повно і правильно встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції зробив висновки, які їм не відповідають, та в звязку з цим застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню при вирішенні спірних правовідносин.

На а.с. 32 міститься рішення Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №714 від 29.08.2001 року, яким приміщенню кабельної дільниці присвоєно поштовий номер 2 "а" по провулку Артилерійський в м. Костопіль.

Наказом Державного комітету звязку та інформатизації України від 25.11.2003 року №299 передано нерухоме майно, що знаходилося на балансі УДПЕЗ "Укртелеком" по Рівненській дирекції станом на 01.07.1999 року, у власність ВАТ "Укртелеком" та затверджено Перелік такого нерухомого майна (а.с. 33).

На виконання наказу Державним комітетом звязку та інформатизації України і Відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" тоді ж ухвалено акт приймання-передачі нерухомого майна, що передано у власність набувачу (а.с. 37-44).

На підставі наказу Державного комітету звязку та інформатизації України від 25.11.2003 року №299 та акту приймання-передачі нерухомого майна від 25.11.2003 року за ВАТ "Укртелеком" зареєстровано право власності на монтерський будинок в м. Костопіль Рівненської області по провулку Артилерійський, 2"а", про що свідчить відповідний витяг від 02.09.2004 року (а.с. 35).

З Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що рішення про державну реєстрацію монтерського будинку в м. Костопіль по провулку Артилерійський, 2 "а", прийняте 24.04.2012 року; його власником є Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" відповідно до наказу №299 від 25.11.2003 року Державного комітету звязку та інформатизації України (акт приймання-передачі від 25.11.2003 року); форма власності приватна (а.с. 36-36, зв.).

Земельна ділянка по провулку Артилерійський, 2 "а", в м. Костопіль площею 0, 1057 га з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації обєктів і споруд телекомунікацій, на якій розташовано монтерський будинок, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно знаходиться у комунальній власності і перебуває в оренді Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", де орендодавцем є Територіальна громада м. Костопіль в особі ОСОБА_2 міської ради (а.с. 56-56, зв.).

Окрім того, 2 січня 2006 року та 17 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" та ОСОБА_3 укладалися договори найму, за якими наймодавець передавав, а наймач приймав у тимчасове платне короткострокове користування строком у 11 місяців квартиру №1 в будинку № 2 "а" по провулку Артилерійський в м. Костопіль (а.с. 78-79; 80-81).

Тобто обставини справи вказують про те, що власником будинку, де розміщена спірна квартира, з 2003 року є відповідач, який в свою чергу двічі у 2006 і 2007 роках передавав у найм це приміщення не позивачу, а іншій особі. Таким чином, право володіння ОСОБА_1 переривалося.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

З розяснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. другому п. 9 своєї постанови від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вбачається, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не з своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Тому набуття за позивачем права власності на неї на підставі набувальної давності унеможливлюється тим, що право власності на будинок, де розташована ця квартира, належить і зареєстроване за ПАТ "Укртелеком".

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Спонуканням для ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На підставі ст. 344 ЦК України, абз. другого п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду від 21 литсопада 2016 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", ОСОБА_2 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3; про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: