Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/71/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження 22-ц/778/170/17 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Спас О.В.,

Бабак А.М.

при секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжя-Авто» до ОСОБА_3, про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2014 року ТОВ «Запоріжжя-Авто» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що з 09 липня 2014 року відповідач без поважної причини не з'являвся на своєму робочому місці. У зв'язку з тривалою відсутністю відповідача на підставі наказу по підприємству була проведена інвентаризація, про що складено протокол засідання інвентаризаційної комісії від 30 вересня 2014 року.

За результатами інвентаризації встановлена нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 212 643,88 грн. (без ПДВ). Відповідач повідомлявся про проведення інвентаризації, проте участі в її проведенні не взяв, пояснень не надавав, на контакт в подальшому не виходив.

Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Запоріжжя-Авто» матеріальну шкоду в розмірі 212 643,88 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Запоріжжя-Авто» матеріальну шкоду в сумі 212 643,88 грн. та судовий збір в сумі 2127 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу ,судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 з 2006 року працював на товаристві ЗАТ «Запоріжжя-Авто», у квітні 2007 року був переведений з посади інженера 1 категорії на посаду начальника групи закупівлі і оптового продажу запчастин (том 1 арк. справи 90).

ОСОБА_3 2 квітня 2010 р. звертався до генерального директора позивача із заявою про переведення його з посади начальника відділу на посаду завідуючого магазину № 4 (том 1 арк. справи 84).

Наказом по товариству №09/К-00125 від 2 квітня 2010 р. ОСОБА_3 було переведено на посаду завідуючого магазину.

Суд першої інстанції надав належну оцінку тому факту , що копія наказу про переведення, що подана з позовною заявою (том 1 арк. справи 9) не відповідає оригіналу (том 1 арк. справи 79), так в копії відсутні підстави переведення, в оригіналі на відміну від копії вказано, що працівник переводиться на посаду постійно. В обох випадках з наказом про переведення працівника не ознайомлювали.

Однак вірними є висновки суду, що незважаючи на розбіжності, і як це вбачається із заяви на переведення (том 1 арк. справи 84), заяв про надання відпусток (том 1 арк. справи 85 - 87), особової картки (том 1 арк. справи 90), що ОСОБА_3 був ознайомлений з умовами роботи на посаді завідуючого магазину на яку був переведений та з 2 квітня 2010 року приступив до роботи та виконував обов'язки за вказаною посадою.

Також підтвердженням того, що відповідач працював саме на посаді завідуючого магазину є надані позивачем до суду апеляційної інстанції розрахункові листи по підприємству про отримання ним заробітної плати як завідуючого магазином .

Відповідач, як касир 1 вересня 2011 р. укладав з товариством договір б/н про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 договору № 47-з про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 30 червня 2012 р. ОСОБА_3, як завідуючий магазином № 4, прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання ввірених йому підприємством матеріальних цінностей і грошових коштів. У випадку не забезпечення з вини робітника збереження ввірених йому матеріальних цінностей та грошових коштів, визначення розміру шкоди, спричиненої підприємству та її відшкодування проводяться у відповідності з діючим законодавством. Робітник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода спричинена не з його вини (п. 4 договору) (том 1 арк. справи 89).

У правовому висновку Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-16цс12 зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

На виконання вказівок, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 р., суд першої інстанції обґрунтовано визначився, що посада на якій працював відповідач входить до Переліку посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесу виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 р. № 447/24.

До кола трудових обов'язків відповідача, як працівника, визначених трудовим договором відносились наступні обов'язки: формування стратегії розвитку своєї групи товарів; управління асортиментом; розробка планів продажу запчастин та здійснення контролю за їх дотриманням; планування та контроль закупок, переговори з постачальниками; переговори з ключовими клієнтами; робота з VIP- клієнтами; контроль та забезпечення дотримання корпоративних стандартів з обслуговування клієнтів та ведення продаж; визначення перспектив, розробка планів розвитку відділу спільно з керівництвом; визначення потреб працівників в навчанні, участь у розробці навчальних заходів; організація навчання менеджерів з продажу; проведення тренінгів та пост-навчальних заходів (контроль засвоєних знань і навичок, збір зворотної інформації про якість та ефективність навчання та ін.); коректний підбір запчастин до автомобілів; моніторинг ринку запасних частин; своєчасна поставка запасних частин (в тому числі на склад); своєчасна відправка замовлень в роботу; вчасне інформування клієнтів про зміну умов в виконанні замовлення; постійна та якісна робота з базою клієнтів; закупівля запасних частин на внутрішньому, а також зовнішньому ринках; робота з поставщиками для подальшого розширення асортименту товару; робота з документами; відстеження наявності необхідної номенклатури товару; подача заявки на замовлення товару у потрібній кількості.

Також до кола обов'язків відповідача входив обов'язок виконувати окреме трудове завдання - одержати від третьої особи чи матеріально відповідального працівника трудового колективу за разовою довіреністю або іншим разовим документом під свою відповідальність визначене майно та інші цінності і передати його (повернути) в цілості і збереженості власнику або уповноваженому ним органу. Зазначене випливає, зокрема, зі змісту умов договору, які встановлювали обов'язки відповідача здійснювати своєчасну поставку запасних частин, їх закупівлю, роботу з поставщиками, що передбачає наявність в нього відповідних повноважень щодо отримання запасних частин від постачальників та їх розміщення на підприємстві позивача, складі. В іншому випадку така робота була б неможливою. Вказане підтверджено наданою позивачем первинною документацію (видатковими накладними, накладними на внутрішнє переміщення, квитанціями до прибуткових касових ордерів та ін.), яка була особисто підписана ОСОБА_3 як матеріально відповідальною особою (томи № 2-8). При цьому, в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили, що договори із постачальниками, на підставі яких зазначені первинні документи, визнавались недійсними, а також дані, що первинні документи визнані такими, що складені із порушенням законодавства відповідними контролюючими органами, які в силу закону мають повноваження перевіряти такі документи. З огляду на вказане, суд вірно не взяв до уваги посилання відповідача на невідповідність вимогам закону вказаних первинних документів, оскільки ці твердження не підтверджені належними та допустимими доказами і є припущеннями відповідача.

9 липня 2014 р. відповідач на роботу не вийшов та в подальшому на товаристві не з'являвся. Ключі від магазину передав через знайомого, трудову книжку не отримував, за нею не звертався (том 1 арк. справи 11, 13, 14).

Наказом по товариству № 75 від 7 серпня 2014 р. у зв'язку з тривалою відсутністю матеріально відповідальної особи та у зв'язку із її зміною була призначена інвентаризація в магазинах № 4 та №12.

Спростовуються матеріалами справи і посилання відповідача про те ,що йому було невідомо про призначення інвентаризація в магазинах № 4 та №12 ,так як цінним листом від 07.08.2014 року його було запрошено для участі в інвентаризації, однак він не з"явився./т.1 а.с.96-98/

Протоколом засідання інвентаризаційної комісії від 30 вересня 2014 р. по результатах проведення була встановлена нестача товарно-матеріальних цінностей по магазину №4 та магазину №12 у розмірі 212 643,88 гривень (том 1 арк. справи 17 - 58).

Згідно з вказаним протоколом нестача у магазині № 4 становить 170 515,85 гривень, у магазині № 12 - 41 833,78 гривень, а також відсутній мобільний телефон Nokia вартістю 94,52 гривень, ноутбук Toshiba M45S165 вартістю 200,00 гривень.

Магазин АДРЕСА_1 є філією магазину АДРЕСА_2. Остання інвентаризація магазину № 12 проводилась 27 вересня 2013 року (том 2, арк. справи 1 - 11), магазину № 4 - з 27 вересня 2013 р. по 30 вересня 2013 р. (том 2 арк. справи 12 - 58). Договір про надання послуг охорони об'єкта за адресою: АДРЕСА_3 торговий ряд НОМЕР_1, було укладено позивачем з ПП «Приватна юридична фірма «Олімп «2» 10 грудня 2013 р. (том 1 арк. справи 158 - 159). Інформація із зняття та постановки на охорону об'єкта АДРЕСА_4, надана позивачем за період з 20 червня 2014 р. по 9 липня 2014 р. та з 9 липня 2014 р. по 11 серпня 2014 р. (том 1 арк. справи 156, 157).

Суд правильно зробив висновок ,що наявна в матеріалах справи первинна документація (том 2 - 8) про отримання відповідачем товарно-матеріальних цінностей, а також результати проведеної інвентаризації доводить дійсний розмір заподіяної позивачеві шкоди.

Відповідно до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, і у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ч.1 ст.153-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Провівши інвентаризацію наявних товарно-матеріальних цінностей в магазинах № 4 та № 12 на підставі даних бухгалтерського обліку, товариство встановило розмір шкоди, завданої ОСОБА_3

Відповідно до ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

На підтвердження вини відповідача в заподіянні шкоди, позивачем було надано відповідні товарні звіти, накладні, видаткові накладні, прибуткові касові ордера та ін. первинну документацію (томи № 2-8), в яких міститься особистий підпис відповідача про їх отримання. До кола обов'язків відповідача входило обов'язок виконати окреме трудове завдання - одержати відповідні товарно-матеріальні цінності від постачальників під свою відповідальність і передати його власнику (зокрема, на склад).

Суд першої інстанції розглянувши справу вірно встановив характер спірних правовідносин і обґрунтовано зробив висновок, що зазначені товарно-матеріальні цінності, відповідальність за які ніс відповідач, були відсутні при проведенні їх інвентаризації, і вказане свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх трудових обов'язків, що призвело до нестачі товару і відповідач за встановлених судом фактичних обставин справи має нести перед позивачем повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду у її дійсному розмірі.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року по цій справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: