Справа № 185/9813/14-ц
Провадження 6/185/3/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючий - суддя Бабій С.О., при секретарі судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про поворот виконання заочного рішення Київського районного суду м.Донецька від 23 травня 2011 року у цивільній справі № 2-1916/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Сведбанк", третя особа - ОСОБА_3, про захист прав споживачів, треті особи ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство"Перший ОСОБА_7",

В С Т А Н О В И В:

07.10.2014 р. (як вбачається із відбитка штемпеля установи звязку на конверті поштового відправлення та описі вкладення) заявник звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про поворот виконання заочного рішення Київського районного суду м. Донецька від 23 травня 2011 року. В обґрунтування поданої заяви посилався на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Донецька від 23 травня 2011 року позов ОСОБА_1 до ВАТ "Сведбанк" про захист прав споживачів задоволено: визнано недійсними кредитний договір №2706/0208/71-079 від 20 лютого 2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», іпотечний договір №2706/0208/71-079-Z-1, іпотечний договір №2706/0208/71-079-Z-2; знято заборону відчуження та вилучено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, майно яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором №2706/0208/71-079-Z-1 від 20.02.2008 року, а саме: житлове приміщення квартира №58, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Толстого Льва, буд. 11; знято заборону відчуження та вилучено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, майно яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором №2706/0208/71-079-Z-2 від 20.02.2008 року, а саме: житлове приміщення квартира №168, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 37; вилучено запис з Державного реєстру іпотек, щодо нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором №2706/0208/71-079-Z-1 від 20.02.2008 року, а саме: житлове приміщення квартира №58, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Толстого Льва, буд. 11; вилучено запис з Державного реєстру іпотек, щодо нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором №2706/0208/71-079-Z-2 від 20.02.2008 року, а саме: житлове приміщення квартира №168, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 37.

Зазначене заочне рішення було виконано, вилучені записи з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та Державного реєстру іпотек щодо майна, переданого за Іпотечними договорами.

Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 13 жовтня 2011 року заочне рішення Київського районного суду м. Донецька від 23 травня 2011 року було скасовано.

Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 26 жовтня 2011 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Сведбанк", третя особа: ОСОБА_3, про захист прав споживачів було залишено без розгляду.

Під час скасування вищезазначеного заочного рішення та залишення позову без розгляду, питання про поворот виконаного заочного рішення судом вирішено не було.

На підставі Договору Факторингу № 15 від 28.11.2012р. та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012р. ВАТ "Сведбанк" відступило свої права за кредитними та іпотечними договорами щодо ОСОБА_1

У зв'язку із зазначеним заявник просить допустити поворот виконання заочного рішення Київського районного суду м. Донецька від 23 травня 2011 року.

У судове засідання представник заявника не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити (том 2, а.с.238-239). Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, представником ОСОБА_8 було подано письмовий відзив на заяву, у задоволенні якої просить відмовити (том 1, а.с.121-126). Представник відповідача ПАТ "Сведбанк" у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство"Перший ОСОБА_7", у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представником третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_9 було надано письмові пояснення по справі, у задоволенні заяви "Факторингова компанія "Вектор Плюс" просить відмовити (том 2, а.с.197-200). Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, надала письмові пояснення по справі, у задоволенні заяви "Факторингова компанія "Вектор Плюс" просить відмовити (том 3, а.с.18-20).Представником третьої особи ОСОБА_10 ОСОБА_11 було надано письмові пояснення по справі, у задоволенні заяви "Факторингова компанія "Вектор Плюс" просить відмовити (том 3, а.с.25-28).

Дослідивши матеріали справи зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника та заперечення учасників справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити повністю.

Ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, визначено територіальну підсудність справ підсудних Київському районному суду м.Донецька - Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2706/0208/71-079 про надання кредиту у сумі 579000 доларів США, на строк з 20 лютого 2008 р. по 20 лютого 2038 року (том 1, а.с.24-29).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2706/0208/71-079 від 20.02.2008 р., між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 2706/0208/71-079-Z-1 від 20.02.2008 року, за яким ОСОБА_1 передав ВАТ "Сведбанк" в іпотеку нерухоме майно - квартиру №58, яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Толстого Льва, будинок №11. Також, з метою виконання зобов'язань за кредитним договором №2706/0208/71-079 від 20.02.2008 р., між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки Іпотечний договір № 2706/0208/71-079-Z-2 від 20.02.2008 року, за яким ОСОБА_3 передав ВАТ "Сведбанк" в іпотеку нерухоме майно - квартиру №168, яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Закревського Миколи, будинок №37 (том 1, а.с.18-23)

Згідно Договору Факторингу № 15 від 28.11.2012 року ВАТ "Сведбанк" відступило право вимоги заборгованості за Кредитним договором ТОВ "ФК "Вектор Плюс". Відповідно до договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012р. між ВАТ "Сведбанк" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс" одночасно з відступленням прав вимоги заборгованості за кредитними договорами відступлені і права вимоги за іпотечними договорами. (том 1, а.с.84, 101-104).

Згідно ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Так само, відповідно до ч. 3 ст. 3 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Донецька від 23 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк" про захист прав споживачів задоволено, визнано недійсними кредитний договір №2706/0208/71-079 від 20 лютого 2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», іпотечний договір №2706/0208/71-079-Z-1, іпотечний договір №2706/0208/71-079-Z-2; знято заборону відчуження та вилучено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, майно яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором №2706/0208/71-079-Z-1 від 20.02.2008 року, а саме: житлове приміщення квартира №58, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Толстого Льва, буд. 11; знято заборону відчуження та вилучено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, майно яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором №2706/0208/71-079-Z-2 від 20.02.2008 року, а саме: житлове приміщення квартира №168, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 37; вилучено запис з Державного реєстру іпотек, щодо нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором №2706/0208/71-079-Z-1 від 20.02.2008 року, а саме: житлове приміщення квартира №58, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Толстого Льва, буд. 11; вилучено запис з Державного реєстру іпотек, щодо нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором №2706/0208/71-079-Z-2 від 20.02.2008 року, а саме: житлове приміщення квартира №168, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 37 /том №1 а.с.12-14/.

Зазначене заочне рішення було виконано, вилучені записи з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та Державного реєстру іпотек щодо майна, переданого за Іпотечними договорами, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 липня 2015 року (том 2, а.с.65-76).

У період чинності зазначеного рішення право власності на спірні квартири набула ОСОБА_4 Так, згідно договору купівлі-продажу від 16.06.2011 року продавець ОСОБА_3 передав у власність, а покупець ОСОБА_4 прийняла належну продавцю на праві власності квартиру №168, яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Закревського Миколи, будинок №37, що підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 16.01.2017 р. (том №1, а.с.131-132, том 3, а.с.31-32)

Згідно договору купівлі-продажу від 16.06.2011 року продавець ОСОБА_1 передав у власність, а покупець ОСОБА_4 прийняла належну продавцю на праві власності квартиру №58, яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Толстого Льва, будинок №11 (том №1, а.с.127-128). Як випливає із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 16.01.2016 р., в подальшому право власності вказане нерухоме майно набула третя особа ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу від 18.08.2011 р. (том 3, а.с.33-34).

13 жовтня 2011 року ухвалою Київського районного суду м. Донецька заочне рішення Київського районного суду м. Донецька від 23 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк", третя особа: ОСОБА_3, про захист прав споживачів було скасовано (том №1, а.с.17).

26 жовтня 2011 року ухвалою Київського районного суду м. Донецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Сведбанк", третя особа: ОСОБА_3, про захист прав споживачів було залишено без розгляду.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Так само, відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

З огляду на скасування рішення Київського районного суду м. Донецька від 23 травня 2011 року ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 13 жовтня 2011 року, вказане рішення суду не могло породжувати жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Згідно п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9 заяву про поворот виконання рішення суду відповідно до ст.380 ЦПК України в разі скасування рішення суду про визнання правочину недійсним можуть подати лише особи, які беруть участь у справі, а також особи, які набули майно за рішенням суду. У даному випадку ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" є процесуальним правонаступником ПАТ "Сведбанк", яке було відповідачем у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Сведбанк", третя особа: ОСОБА_3, про захист прав споживачів, на підставі договору Факторингу № 15 від 28.11.2012 року та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012р. (том 1, а.с.84, 101-104), відтак суд погоджується із доводами заявника про те, що він має право звертатись до суду із заявою у про поворот виконання рішення суду відповідно до статті 380 ЦПК.

Згідно ч.2 ст.380 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Одночасно, відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦПК України під поворотом виконання судового рішення слід розуміти повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим (зміненим) рішенням, тобто поворот виконання рішення суду можливий у разі, якщо позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України №13-рп/2011 від 02.11.2011 р., поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Поворот виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

У постанові Верховного суду України від 13.05.2015 р. у справі № 6-53цс15 зазначено, що у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається у звязку із скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

Встановивши у справі, що переглядається, факт переходу до відповідача права власності на нерухоме майно під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на підставі незаконного судового рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування до правовідносин сторін статті 23 Закону України «Про іпотеку», поширення її дії на відповідача та збереження обтяження цього майна іпотекою за іпотечним договором.

При цьому судом враховано, що кредитором дії попереднього іпотекодавця з відчуження спірної квартири під час зняття за судовим рішенням обтяження та право власності нового набувача не оспорюється, а ставиться питання про застосування механізму реалізації його переважного права на іпотечне майно, передбаченого нормами статей 23, 33, 39 Закону України «Про іпотеку».

Відтак, з огляду на скасування рішення Київського районного суду м. Донецька від 23 травня 2011 року ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 13 жовтня 2011 року договір іпотеки № 2706/0208/71-079-Z-1 від 20.02.2008 року та договір іпотеки № 2706/0208/71-079-Z-2 від 20.02.2008 року є дійсними, а з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Сведбанк" жодних стягнень не здійснювалося.

Порядок відновлення запису про обтяження на нерухоме майно врегульовано Законом «Про державне реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» та відповідним Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМ України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Оцінюючи доводи ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", якими останне обґрунтовує вимоги, викладені у заяві про поворот виконання заочного рішення Київського районного суду м.Донецька від 23 травня 2011 року, суд також виходить із того, що відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справ розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обовязками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п. 65), рішення від 18 лютого 1999 року у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 59), рішення від 10 травня 2001 року у справі «Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства» (п. 98), рішення від 10 травня 2001 року у справі «Z. ОСОБА_8 інші проти Сполученого Королівства» (п. 93), рішення від 12 липня 2001 року у справі «ОСОБА_12 Ганс-Адам II проти Німеччині» (п. 45).

У цьому контексті Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 67), «ОСОБА_12 Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (п. 45).

Зважаючи на положення п.1 ст.6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зміст п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2", у яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом, суд вважає, що задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про поворот виконання заочного рішення Київського районного суду м.Донецька від 23 травня 2011 року у спосіб, який визначено заявником відповідно до п.п.4-11 прохальної частини заяви, у порядку ст.380 ЦПК України законодавством Украни не передбачено, що не позбавляє його можливості звернення до суду з метою відновлення його порушених чи оспорюваних прав кредитора за кредитним договором №2706/0208/71-079 від 20.02.2008 р. та/або іпотекодержателя нерухомого майна (квартири №58, яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Толстого Льва, будинок №11 та квартири №168, яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Закревського Миколи, будинок №37), у порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 209-210, 293, 380-381 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.О. Бабій