АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О,

за участі секретаря:- Григор»євій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В Л Е Н О:

У листопаді 2015 р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом і просив визнати недійсним кредитний договір № 06.19/07-СК від 03.10.2007 р., посилаючись на те, що 03.10.2007 року між позивачем як позичальником та відповідачем було укладено Кредитний договір № 06.19/07-СК. Згідно до п. 1.1.1 якого відповідач надав позивачу кредитні кошти у розмірі 170 000 доларів США, що у відповідності з статтями 4, 11, 12 Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчім кредитом.

Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору № 06.19/07-СК Позичальник зобов'язується сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 14,1% річних. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) відповідно до Додатку № 1 Кредитного договору №06.19/07-СК, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Згідно п. 3.2 при розрахунку процентів використовується 360 умовних днів. При нарахуванні процентів враховується день зарахування коштів на позичковий рахунок і не враховується день повернення кредиту або його частини. П. 3.4 Кредитного договору № 06.19/07-СК передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання зобов'язань

Позичальника за кредитним договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги Банку у наступній черговості: у першу чергу сплачується неустойка та відшкодовуються витрати банку, що пов'язані із одержанням виконання; у другу чергу плата за користування кредитом; у третю чергу-сплачується сума кредиту.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено повністю.

Судові витрати у справі віднесено на рахунок позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Погоджуючись з висновком суду про необхідність відмови у задоволені заявлених позовних вимог, судова колегія не може погодитись із зазначеною судом першої інстанції підставою - у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Судом встановлено, що за кредитним договором №06.19/17-СК від 03.10.2007 року відповідач надав позивачу кредит у розмірі 170000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,1% з кінцевим погашенням заборгованості 03.10.2014 року (а.с.8-10). П.2.5. договору передбачено, що банк надає кредит на споживчі потреби. У п.2.6. спірного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він письмово ознайомлений про особу і місцезнаходження банку, про кредитні умови та умови застави, що запропоновані банком, а також про сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів застави та страхування. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами.

Оскільки, договір споживчого кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню договору споживчого кредиту, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. При цьому суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для визнання спірних договорів недійсними відповідно до положень частини першої статті 230 ЦК України як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними; позивачка не навела доказів щодо введення її в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписала.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, а саме у зв'язку із відсутністю правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В інший частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: