Справа № 265/900/17
Провадження № 6/265/44/17
У Х В А Л А

14 лютого 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєвої І.М.,

за участю секретаря судового засідання Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області подання Лівобережного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі по тексту Лівобережний ВДВС) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Лівобережний ВДВС звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні в Лівобережному ВДВС міста Маріуполь знаходиться виконавче провадження № ВП 52371288, а саме: виконавчий лист № 265/4486/-ц від 18.08.2016 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ « Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі заборгованість по кредиту в сумі 27 125,47 дол. США, суму пені за прострочену заборгованість по кредиту у розмірі 5595,42 грн., суму пені за прострочені відсотки у розмірі 1495,60 грн., а разом 7654,40 грн.; 27.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії постанов направлено сторонам. 04.10.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно відповіді ДПС України інформація стосовно боржників-фіз.осіб щодо сум доходу,нарахованого(сплаченого) податковим агентом на користь платників податку,та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня,рахунків не має. Згідно відповіді УПФУ боржник пенсію не отримує,офіційно не працює. За даними ТСЦ 1441 РСЦ МВС в Донецькій області за боржником зареєстрований транспортний засіб: ЗАЗ 1102, хетчбек-В, НЗ: АН 7357 АІ. ОСОБА_1 за адресою: м. Маріуполь, пр. Перемоги 119-41 не зареєстрований,не мешкає, нова адреса фактичного мешкання боржника не відома, про що складено акт державного виконавця від 02.11.2016 року. Боржником на теперішній час виконавче провадження № ВП 52371288, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ « Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі заборгованість по кредиту в сумі 27 125,47 дол. США, суму пені за прострочену заборгованість по кредиту у розмірі 5595,42 грн., суму пені за прострочені відсотки у розмірі 1495,60 грн., а разом 7654,40 грн. не виконано. 01.02.2017 року до відділу ДВС надана заява стягувача про направлення подання тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України. ЛівобережнийВДВС просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Дослідивши надані матеріали, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ (зі змінами та доповненнями) громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у разі, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання ним зобовязань.

Разом з тим, право на свободу пересування та право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, визначається Протоколом №4 до Конвенції про захист прав та основних свобод людини від 04 листопада 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року), який гарантує деякі права і свободи, що не включені до Конвенції та першого Протоколу до неї (відкритий для підписання 16 вересня 1963 року). Зокрема, стаття 33 Конституції України від 28 червня 1996 року №254к/96-ВР (зі змінами та доповненнями) без суттєвих змін відтворює це конвенційне положення.

Свобода пересування не є абсолютним правом. Вона може бути правомірно обмежена державою, але лише за певних умов: такі обмеження мають бути передбачені національним законом, відповідати критерію необхідності у демократичному суспільстві та слугувати правомірній меті (інтереси національної або громадської безпеки, забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, охорона здоровя або моралі, захист прав і свобод інших осіб). Крім того, п.4 ст.2 Протоколу №4 встановлює, що право на свободу пересування можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдовуються суспільними інтересами.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, підлягають доведенню державним виконавцем. Задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання". Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

За таких підстав, суд вважає, що подання Лівобережного ВДВС про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань є не обґрунтованим та в його задоволенні слід відмовити, оскільки свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, гарантується Конституцією України.

Також у справі відсутні будь-які докази про наявність або відсутність у ОСОБА_1 закордонного паспорту, або наявності у компетентних органів заяви боржника про отримання такого, не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник має намір виїхати за кордон тимчасово або на постійне місце проживання, а також те, що не застосування таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368, 377-1 ЦПК України, Законом України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, Законом України Про виконавче провадження, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Лівобережного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга, що подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя________________ ОСОБА_2