Справа № 369/9790/13-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/324/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 09.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей та сімї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 109 000 доларів США, зі сплатою 12,45 % річних на строк до 10 вересня 2037 року. У забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, 11 вересня 2007 року ОСОБА_2 з ПАТ «Універсал Банк» був укладений договір іпотеки № 03-2/7367-І, за умовами якого вона передала банку в іпотеку садовий будинок №48, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Тарасівська сільська рада, садове товариство «Вишневий», який належить ОСОБА_2 на на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2007 року та земельну ділянку площею 0,0438 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :05:002:0028, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, адміністративні межі Тарасівської сільської ради, садове товариство «Вишневий», яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на земельну ділянку серії КВ № 059511 та буде належати ОСОБА_2 в майбутньому на праві власності, яке виникне на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Позивач зазначав, що у звязку з невиконання позичальником умов договору рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2013 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2007 року у сумі 112 045,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13 лютого 2013 року становить 895 253 грн. 70 коп., яке ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконали.

Посилаючись на те, що у відповідності до пункту 4.4 договору іпотеки та вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель має право прийняти предмет іпотеки у власність в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку», ПАТ «Універсал Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Універсал банк» у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року, яка згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року становить 112 045,92 доларів США, що еквівалентно 895 253 грн. 70 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей та сімї Києво-Святошинської районної державної адміністрації (а.с.107-108, т.1).

05 листопада 2014 року ухвалою цього ж суду до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору залучено ОСОБА_3 (а.с. 119-120, т.1).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року в позові ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 11 вересня 2007 року станом на час звернення до суду з даним позовом, а заборгованість, яка стягнута з відповідача за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2012 року не може підтверджувати розмір заборгованості за кредитним договором станом на час розгляду справи у суді. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у звязку з неможливістю встановлення співмірності суми заборгованості за кредитним договором вартості іпотечного майна.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна у звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною третьою статті 39 цього Закону передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Отже, законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобовязанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене положення може враховуватися лише в разі, якщо порушенням основного зобовязання іпотекодержателю не завдано збитків.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-340цс15 від 04 листопада 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212, 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у звязку з неможливістю зясування співмірності позовних вимог, не врахувавши, що це не є самостійною підставою для відмови в позові та у порушення ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» не встановив, чи не завдає збитків іпотекодержателю порушення основного зобовязання та чи не змінює обсяг прав.

Вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що позов ПАТ «Універсал банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 03-2/7367-к від 11 вересня 2007 року, за яким відповідач отримала кредит у сумі 109 000 доларів США, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом, на строк до 10 вересня 2037 року.

У забезпечення виконання зобовязань за цим договором,11 вересня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №03-2/7367-І, за умовами якого остання передала банку в іпотеку: садовий будинок №48, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Тарасівська сільська рада, садове товариство «Вишневий», який належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2007 року та земельну ділянку площею 0,0438 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :05:002:0028, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, адміністративні межі Тарасівської сільської ради, садове товариство «Вишневий», яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ №059511, що буде належати ОСОБА_2 в майбутньому на праві власності, яке виникне на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Іпотекодавець гарантує, що на протязі 365 календарних днів одержить державний акт на право власності на земельну ділянку, що є предметом іпотеки, а на протязі 30 календарних днів - технічний паспорт на садовий будинок, витяг про реєстрацію права власності на нього та передасть заставодержателю оригінали цих документів.

Відповідно до пункту 4.1 договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем кредитного договору та/або даного договору, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.3 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 4.4 договору іпотеки передбачено, що реалізація предмета іпотеки здійснюється іпотекодержателем шляхом прийняття предмету іпотеки у власність в порядку, визначеному ст.37 Закону України «Про іпотеку». Це застереження визначено сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно якого сторони домовились, що вартість предмета іпотеки не може бути нижчою від експертної оцінки майна, проведеної не пізніше, ніж за три місяці до моменту прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателем.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження, зокрема пункт 4.4 договору іпотеки, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №6-1851цс15 від 30 березня 2016 року, №6-1219цс16 від 14 вересня 2016 року, №6-1685цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1243цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-504цс16 від 12 жовтня 2016 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для усіх судів України.

Враховуючи вищезазначене, для правильного вирішення даної справи слід зясувати, чи звертався банк до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно та чи наявні у державного реєстратора підстави для відмови в державній реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ «Універсал банк» зверталося до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно за договором іпотеки від 11 вересня 2007 року, що в свою чергу виключає можливість встановити чи були у державного реєстратора підстави для відмови в державній реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку позовні вимоги ПАТ «Універсал банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно, є передчасними та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей та сімї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді