Справа № 645/6423/14-ц
Провадження № 2/645/12/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Горпинич О.В.,

секретар судового засідання - Денісенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у 2014 році звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 144000 доларів США 00 центів, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11.06.2029 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,85 % річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №П1/0 від 11.06.2008 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №П2/0 від 11.06.2008 року. Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобовязується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору, а відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. 27.06.2014 року відповідачам були направлені вимоги про погашення простроченої заборгованості, проте відповідачі своїх зобовязань щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним, не виконують. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд солідарно стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 11 червня 2008 року у розмірі 124985 доларів США 34 центи, з яких: 111009, 01 доларів США заборгованість за кредитом; 12180, 08 доларів США заборгованість за процентами; 747, 07 доларів США пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 1049, 18 доларів США пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, а також вирішити питання про стягнення витрат по сплаті судового збору у розмірі 3654, 00 грн. з відповідачів в дольовому порядку.

Представник позивача - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, надали заяву, якою просили розглядати справу у відсутності їх представника.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстави відсутності у позивача - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» права вимоги за даними договорами. Так, на підставі договору факторингу №22/06 від 22.06.2016 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Арма Факторинг», до останнього перейшло право вимоги у повному обсязі до боржника ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, а також права вимоги за договорами поруки, укладених з метою забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_1 Відповідно до договору відступлення права вимоги від 22.06.2016 року, укладеного між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_2, до останньої перейшло право вимоги у повному обсязі до боржника ОСОБА_1 за договором №0 від 11 червня 2008 року. Відповідно до договору про відступлення прав за договорами поруки від 22.06.2016 року, укладеного між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_2, до останньої перейшли усі права за договором поруки №П1/0 від 11.06.2008 року та договором поруки №П2/0 від 11.06.2008 року. Окрім того, у звязку з відступленням прав вимоги на підставі зазначених договорів, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 22.06.2016 року укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту № від 11.06.2008 р., згідно з п. 1 якого дія Договору про надання споживчого кредиту № від 11.06.2008 р. припинена. Також 22.06.2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про припинення дії договору іпотеки, у звязку з чим у додатковій угоді №1 від 22.06.2016 року внесено зміни до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11.06.2016 р., а саме виключено іпотеку із забезпечення виконання зобовязань за договором споживчого кредиту. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, у судове засідання не зявилися, про час, дату, місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомлені, клопотань про розгляд справи за відсутністю чи відкладення розгляду справи суду не надано.

Суд, дослідивши доводи, викладені у позовній заяві, а також доводи представника відповідача, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

11 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі в іноземній валюті у розмірі 144000 доларів США 00 центів, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11.06.2029 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,85 % річних (п. 1.1, 1.2.2, 1.3.1 договору).

Згідно вимогами Закону України «Про акціонерні товариства», у статуті Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» внесено зміни, у звязку з чим найменування банку змінилось на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №П1/0 від 11.06.2008 року. Так, згідно п. 1.1 даного договору, поручитель - ОСОБА_2 зобовязується перед кредитором - АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №П2/0 від 11.06.2008 року. Так, згідно п. 1.1 даного договору, поручитель - ОСОБА_3 зобовязується перед кредитором - АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом статті 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

27.06.2014 року на адресу відповідачів по справі направлена вимога про погашення простроченої заборгованості, про що свідчать відповідні листи, наявні в матеріалах справи.

Згідно частини 1 статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до договору факторингу №22/06 від 22.06.2016 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг», клієнт - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» зобовязується передати у власність фактору - ТОВ «Арма Факторинг», а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Додаток №1 до договору факторингу №22/06 від 22.06.2016 року містить перелік первинних договорів та договорів забезпечення, а саме це: 1) договір про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року; 2) договір поруки №П1/0 від 11 червня 2008 року; 3) договір поруки №П2/0 від 11 червня 2008 року. Акт приймання передачі документації від 22.06.2016 року підтверджує передання клієнтом та приймання фактором оригіналів договорів №0, №П1/0 та №П2/0 від 11 червня 2008 року, акт приймання-передачі прав вимоги підтверджує факт передання клієнтом та приймання фактором прав вимоги за договорами №0, №П1/0 та №П2/0 від 11 червня 2008 року.

Відповідно до статтей 512, 513 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 22.06.2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг» та ОСОБА_2, первісний кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг» відступає новому кредитору - ОСОБА_2 належне первісному кредитору право вимоги за кредитним договором договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2008 року з усіма змінами та доповненнями до нього та договорами забезпечення - договором поруки №П1/0 від 11 червня 2008 року та договором поруки №П2/0 від 11 червня 2008 року.

Відповідно до договору відступлення прав за договорами поруки від 22.06.2016 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг» та ОСОБА_2, у звязку з укладенням між цедентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг» та цесіонарієм - ОСОБА_2 договору відступлення права вимоги від 22.06.2016 року, цедент (первісний кредитор) передає, а цесіонарій (новий кредитор) приймає права за договорами поруки, що зазначені у додатку №1 до цього договору. Відступлення прав за договорами поруки здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення прав, включаючи всі права кредитора, що передбачені умовами договорів поруки. Акт приймання передачі документів від 22.06.2016 року підтверджує передання цедентом та приймання цесіонарієм оригіналів договорів №П1/0 та №П2/0 від 11 червня 2008 року.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють.

Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові.

22.06.2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 11.06.2008 р., згідно пунктів 1 та 2 якої, дія договору за взаємною згодою сторін припинена, а на момент укладення та підписання цієї додаткової угоди сторони підтверджують, що відсутні будь-які претензії з приводу виконання договору.

22.06.2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 І,Б. укладено договір про припинення дії договору іпотеки, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим №2790. Згідно пунктів 1, 2 даного договору, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим №2846, сторони домовились припинити дію договору за взаємною згодою сторін з 22.06.2016 року, а на момент укладення та підписання цього договору про припинення дії сторони підтверджують, що відсутні будь-які претензії з приводу виконання договору.

22.06.2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року, згідно пункту 1 якого сторони домовились викласти пункт 2.1 договору наступним чином: виконання зобовязань позичальника за цим договором забезпечується наступним чином, а саме: «З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника банком приймається порука ОСОБА_2, ОСОБА_3М.», тобто заставу нерухомості - трикімнатну квартиру, загальною площею 106 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_1, із забезпечення виконання зобовязань за договором споживчого кредиту виключено.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, а саме долученими представником відповідача усіх наведених вище договорів, які є належними та допустимими доказами у даній справі, позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» є неналежним позивачем у справі.

Відповідно до частин 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі був зобов'язаний довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що права та інтереси юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», що звернулася до суду із вказаним позовом жодним чином не порушені. Порушення своїх прав та необхідність їх захисту, особи, що звертаються до суду, повинні довести належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України. У порушення цього, позивачем не зазначено, в чому полягає порушення, невизнання чи оспорювання його прав та інтересів з боку відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Питання про розподіл витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 88 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя