АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/530/16-ц 22-ц/774/314/К/17
Справа № 211/530/16-ц Суддя у 1 інстанції Провадження 22-ц/774/314/К/17 Ткаченко С.В.
Категорія № 33 (ІІІ ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Барильської А.П., Зубакової В.П.,

із секретарем Гладиш К.І.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

його представника - ОСОБА_3

представника третьої особи по справі без самостійних вимог Криворізької місцевої прокуратури Дніпропетровської області - Шелудько Наталії Юріївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, Прокуратури Дніпропетровської області, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа по справі без самостійних вимог Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і незаконного утримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

04 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і незаконного утримання під вартою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив що, 31.07.2009 року його було затримано співробітниками міліції та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підставою для затримання працівники міліції вказали , що він 31.07.2009 року в 02 години 55 хвилин підпалив автомобіть марки ФІАТ, який належав гр. ОСОБА_6

Даний кримінальний злочин позивач ОСОБА_2 не вчиняв, вважає затримання незаконним, доказів причетності його по підпалу у працівників міліції не було. Співробітники міліції принижувати, оскорбляти його честь та гідність , застосовували фізичне насильство. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.11.2009 року змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд. Постановою слідчого Дзержинського РВ КМУ від 22 жовтня 2012 року кримінальна справа закрита, за відсутністю в діях позивача складу злочину.

Таким чином в період з 31.07.2009 по 22.10.2012 рку, тобто протягом 39 місяців, він безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності.

Посилаючись на перенесені страждання та сильні душевні переживання за неправомірне притягнення до кримінальної відповідальності позивач просить суд стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди з державного бюджету України шляхом списання коштів з казначейства України в розмірі 2 000 000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24.10.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 250000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної компенсації є значно заниженим, без урахування практики Європейського суду.

В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання про зменшення розміру стягнутої моральної шкоди, посилаючись на відсутність обґрунтування та мотивування розміру стягнутої шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та прокуратури Дніпропетровської області, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.07.2009 року позивача ОСОБА_2 було затримано працівниками Дзержинського РВ КМУ з підстав підозри підпалу автомобілю марки ФІАТ, який належав гр. ОСОБА_6

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10.08.2009 року позивачу ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.11.2009 року постанову скасовано, змінено запобіжний захід на підписку про не виїзд.

Постановою слідчого СВ Дзержинського РВ від 22 жовтня 2012 року закрито кримінальну справу № 51091538, порушену відносно ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу злочину. Скасовано запобіжний захід - підписку про невиїзд ( а.с. 6-8,27-28)

Отже, обставини порушення відносно позивача кримінальної справи, його перебування протягом трьох місяців під вартою, потім на підписці про невиїзд, затримання, притягнення до кримінальної відповідальності, направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування й закриття кримінальної справи підтверджується матеріалами справи та не підлягають доказуванню відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України.

Таким чином, доказами наявними в матеріалах справи підтверджується, що позивач незаконно перебував під слідством з 31.07.2009 р. по 22.10.2012 р.; тримався під вартою з 10.08.2009 р. по 13.11.2009 р.; знаходився під підпискою про невиїзд з 13.11.2009 р. по 22.10.2012 р.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції керувався ст.ст.23, 1167,1176 ЦК України та дійшов висновку, що позивачу незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, перебуваннм під вартою , спричинено моральну шкоду розмір якої визначено з урахуванням глибини страждань позивача та тривалості слідства протягом 39 міс. у сумі 250000грн.

Як видно зі змісту оскаржуваного рішення суд, при визначенні суми відшкодування, керувався вимогами ст. ст. 1-3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розрахував моральну шкоду відповідно до вимог ст. 13 зазначеного Закону, яка повинна становити не менше 56550 грн. Проте, суд дійшов висновку, з урахуванням обставин справи, про можливість відшкодування шкоди ОСОБА_2 в більшому розмірі, ніж мінімальний.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про обов'язок держави компенсувати шкоду завдану незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, однак вважає визначений судом розмір моральної шкоди, таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, не визначився із характером спірних правовідносин, які норми законодавства підлягають застосуванню, не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визначеного судом першої інстанції розміру спричиненої моральної шкоди, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, ;завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідокнезаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статею 4 зазначеного Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», передбачено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Колегія суддів звертає увагу, на доводи апеляційних скарг, що розмір моральної шкоди стягнутий судом першої інстанції визначний судом без урахування роз'яснень викладених у Порядку відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, становлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення вході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Тому посилання представника позивача в апеляційній скарзі стосвоно загального часу кримінального переслідування протягом 79 міс., виходячи з часу затримання 31 липня 2009 року до отримання копії постанови про закриття провадження 14 грудня 2015 року, не відповідають вимогам законодавства, яка передбачає відшкодування шкоди саме за період перебування особи під кримінальним переслідуванням та періодом обмеження прав позивача, а після прийняття постанови від 22 жовтня 2012 року про закритя кримінальної справи № 51091538, порушену відносно ОСОБА_2, жодних обмежень прав позивача не існувало.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року справа № 6-2203 цс15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегі суддів вважає необґрунтованими доводи представника позивача про необхідність для визначення розміру компенсації моральної шкоди застосовувати розмір мінімальної заробітної плати передбачений ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» у суммі 3200 грн., томущо не узгоджується із нормами законодавства.

Частиною 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №17774-VШ від 06 грудня 2016 року установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

З урахуванням періоду перебування позивача ОСОБА_2 під слідством з 31 липня 2009 по 22 жовтня 2012 року, протягом тридцяти девяти місяців. Розмір компенсації моральної шкоди, становитиме 62400 грн., з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, який з 01 січня 2017 року становить - 1600 грн., виходячи з розрахунку 36 місяців х 1600 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у суммі 250000 грн. є значно завищеним та більше ніж у чотири рази перевищує вставнолений законодавством мінімум.

З урахуванням роз'яснень викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та співмірності, ураховуючи загальний обсяг перебування під слідством, перебування під вартою, негативних наслідків, що настали, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_2 моральної шкоди з 250 000 грн. до 70 000 грн.

На підставі викладного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди підлягає зміні та зменшенню з 250000 грн. до 70000 грн., відповідно до положення п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України, та апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309, ст.ст. 314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Прокуратури Дніпропетровської області, задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2016 року в частині розміру стягнутої з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2, шляхом списання Державною Казначейською службою України з державного бюджету України коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, у відшкодування моральної шкоди змінити зменшивши цей розмір з 250 000 грн. до 70000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді : А.П. Барильська

В.П. Зубакова