Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1747/16-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 32 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Косигіної Л.М., Худякова А.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Домінанта», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення шкоди

встановила:

У червні 20164 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідача товариства з додатковою відповідальністю «Домінанта» (далі ТДВ «Домінанта») 100 000, 00 грн страхового відшкодування за полісом № АС 8773034; 528 000,00 грн пені за прострочення виконання обов'язків за договором; 70 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та 4 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Домінанта» на користь ОСОБА_1 14 616,00 грн витрат на поховання, 83,76 грн витрат на правову допомогу. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення даних позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 27 вказаного закону передбачено порядок та розміри відшкодування шкоди, пов'язаною із смертю потерпілого.

Так, згідно ст. 27.1. визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 27.2. передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 27.3. страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачами) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно ст. 27.4. страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть.

Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати визначений у сумі 1 218,00 грн.

Судом встановлено, що 06.03.2014 року близько 21-30 год. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_3, який керував автомобілем НОМЕР_1 та пішохода ОСОБА_4, в наслідок якої останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні, а водій після вчинення ДТП з місця пригоди зник.

По даному факту дорожньо-транспортної пригоди було відкрите кримінальне провадження та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України. Під час досудового провадження дії водія ОСОБА_3 04.06.2013 року (так у висновку) було перекваліфіковано на ч. 1 ст. 135 КК України, оскільки водій не мав технічної можливості уникнення наїзду на пішохода ОСОБА_4 (а.с. 110). На відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_1 одержала від водія ОСОБА_3 36 000,00 грн (а.с. 158). На підставі ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 лютого 2016 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 135 ч. 1 КК України у зв'язку з відмовою потерпілої ОСОБА_1 від обвинувачення (а.с. 14). Вказана ухвала ніким не оскаржена та є чинною.

05.03.2014 року між ОСОБА_3 та ТДВ «Домінанта» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8773034. Зі змісту договору вбачається, що застрахованим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_2, 2003 року випуску (а.с. 12).

08.12.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн (а.с. 16), зазначивши, що 06.03.2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода із застрахованим транспортним засобом, внаслідок чого загинув її чоловік ОСОБА_4 14.01.2016 року позивач повторно звернулася до відповідача та надала додаткові документи (а.с. 18-20).

08.04.2016 року ТДВ «Домінанта» надано відповідь, згідно якої прийняття рішення щодо розміру страхового відшкодування та його виплати буде вирішено страховиком після надання ОСОБА_1 рішення суду відносно ОСОБА_3 за скоєння ДТП, оскільки надана ухвала суду від 01.06.2016 року містить лише відомості про звільнення ОСОБА_3 від відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК України (а.с. 21).

Матеріали цивільної справи не містять, а позивачем (представником) не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, натомість представник позивача неодноразово зазначав, що вказані особи перебували у незареєстрованому шлюбі. Крім того, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження її перебування на утримання померлого. Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про підтвердження такого факту поясненнями сина сторін ОСОБА_5, оскільки належним та допустими доказом цього є виключно рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність заявлених позовних вимог в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, передбаченої страховим полісом.

Разом з тим, визначаючи розмір витрат, пов'язаних із похованням та на спорудження надгробного пам'ятника в розмірі 14 616,00 грн, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 27.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та визначив його з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку та з урахуванням вимог ст. 27.4. вказаного закону.

Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 36.5. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ст. 36.2. вказаного закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, за наявності документів, визначених у статті 35 цього закону, зобов'язаний прийняти рішення про виплату (або відмову у виплаті) страхового відшкодування та повідомити про це заявника. Разом з тим, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили.

За таких обставин, коли із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика звернулася ОСОБА_1, проте нею не було надано у повному обсязі документи на підтвердження факту страхового випадку та підстав для виплати страхового відшкодування, а страховиком ТДВ «Домінанта» рішення при визнання події, що мала місце 06.03.2014 року страховим випадком та відповідно про розмір страхового відшкодування, як і його підстави прийнято не було, такий розмір страхового відшкодування не є узгодженим. А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки відповідно до вимог ст. 922 ЦК України.

Визначаючи розмір витрат на надання правової допомоги, суд першої інстанції стягнув його пропорційно до задоволених позовних вимог, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування не має.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи та є наслідком помилкового тлумачення закону.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді