1Справа № 335/8870/16-ц 2/335/175/2017
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Апаллонової Ю.В.,

при секретарі Кудряшовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 04.05.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 18500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що тм.. підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_2 з «Умов та правил падання банківських послуг» та ОСОБА_2 з «Тарифів Банку» .

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач станом на 23.05.2016 року має заборгованість 32 692,14 гривен, що складається із : 30 595,16 грн. тіло кредиту; 4883,79 грн. нараховані відсотки за користування кредитом; 8333,37 грн. - нараховано пені; 750,00 грн нараховано штраф; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:500,00 грн. нарахований штраф (фіксована складова); 1532,96 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, в своєму позові, позивач зазначає, що 01.06.2015 року на погашення заборгованості була внесена сума в розмірі 13 903,14 гривен.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по договору в розмірі 32692,14 гривень та судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю проти винесення заочного рішення не заперечує.

Додатковою заявою надав пояснення, що відповідно ч.16 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобовязаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Відповідно до умов договору клієнт зобовязаний застосувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їх незаконного використання, інформувати банк, а також правоохоронні органи про факт втрати картки, або отримання інформації про її незаконне використання. Крім того, надав виписку про рух грошових коштів на рахунку відповідача.

У судове засідання відповідач не з'явився, про день і час слухання справи повідомлявся завчасно, у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. У минулих судових засіданнях зазначав, що позов не визнає, оскільки 20.08.2015 року в 14-43, невідома особа з телефону , зателефонувала на її мобільний телефон (НОМЕР_1), молодий чоловік представився працівником ПАТ КБ «ПриватБанк», продиктував номер її кредитної картки, що видана ПриватБанком, та повідомив про те, що він, як працівник ПАТ КБ «ПриватБанк» повинен здійснити в телефонному режимі деякі уточнення по даним. При цьому, він повідомив про те, що вона повинна продиктувати йому код, який буде відправлений банком на мобільний телефон. Отримавши СМС повідомлення з кодом, позивач продиктувала даний код працівнику банку. В той час, не виникло жодного сумніву, що зі нею спілкується в телефонному режимі саме працівник ПриватБанку, оскільки така процедура в телефонному режимі, за весь час обслуговування в даному банку починаючи із 2011 року, проводилася неодноразово. Але, в той же день після цієї розмови (через декілька хвилин пізніше), стало відоме про те, що дана невідома особа, через електронну систему ПриватБанку, шахрайським шляхом, за допомогою електронних незаконних платежів, заволодів коштами в розмірі 17000,00 гривен, які були даною невідомою особою зняті з кредитної картки, що була видана ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_1 Відомості про дане кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесено слідчим СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області до Єдиного реєсру досудових розслідувань 21 серпня 2015 року. В ході досудового розслідування встановлено, що 20.08.2015 року невстановлена особа назвавшись працівником ПАТ КБ «ПриватБанк», шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами у сумі 17 000,00 гривен, які належать ОСОБА_1 Правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 УК Укрїни. Досудове розслідування по матеріалам даного кримінального провадження триває. Також зазначала, що вона наступного дня внесла сама кошти на погашення боргу на цю карту у розмірі 1500,00 грн.

Також зазначала, що 04.05.2011 року вона дійсно підписала Анкета №б/н, щодо обслуговування зарплатної картки у ПАТ КБ «Приватбанк». Але, в Анкеті від 04.05.11 року в графі, яка передбачає надання банком суми бажаного кредитного ліміту, вона самостійно не зазначала жодної суми, оскільки сім'я не потребувала в отриманні кредиту. В зв'язку із чим вона особисто не була ознайомлена та особисто не підписувала Пам'ятку клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також не була ознайомлена із тарифами надання банківських послуг, які на той період часу у 2011 році діяли в ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, починаючи із 2011 року до дати розгляду даної справи в суді ніяких заяв, щодо надання кредитної картки та зарахування на неї суми кредитних коштів, Пам'ятку клієнта. Умови та Правила надання банківських послуг, вона не підписувала та між нею і позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» в письмовому вигляді (із відповідними підписами сторін) не укладалося. В зв'язку із чим вважає, що не була письмово, належним чином ознайомлена із Правилами, Умовами та тарифами надання банківських послуг, які на той період часу у 2011 році діяли в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, вона дійсно користувалася кредитної картою, яку їй «навязали» працівники банку при отриманні зарплатної карти, погашала вчасно усі платежі до випадку із шахрайством, погодилася, що тіло кредиту на теперішній час становить 17000 грн., оскільки 1500 грн. нею було внесено на карту.

Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, у звязку з наступним.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 04.05.2011 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, з якої вбачається весь рух коштів по рахунку, та фото відповідачки з отриманою карткою, які містяться в матеріалах справи.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено матеріалами справи розмір кредитного ліміту за даним договором становив на дату укладання 3400,00 грн., 20.08.2015 року його було збільшено до 18500 грн.

Суд вважає, що доводи відповідача про те, що в даному випадку ОСОБА_1 не отримувала кошти 18500 грн. і не використовувала їх, про що нею повідомлено до правоохоронних органів та до банку, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач на порушення ст. 60 ЦПК України не надав належних та допустимих засобів доказування на підтвердження своїх доводів щодо протиправного заволодіння його коштами з кредитної картки іншою особою, а порушення кримінального правопорушення, не звільняє його від виконання за кредитним договором, в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким було б встановлено, що інша особа зняла грошові кошти з кредитної карти ОСОБА_1 шахрайським шляхом, підстав вважати ці обставини встановленими у суду немає, а тому суд виходить із розміру заборгованості за даним договором за ОСОБА_1

До того ж згідно з пунктами 6.1, 6.2, 6.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, чинного на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Держатель зобов'язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.Користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Розрахунки щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів, позивач обґрунтовує умовами, викладеними у довідці та Умовами і правилами надання банківських послуг.

При цьому, як встановлено судом, 04.05.2011 року ОСОБА_1 було підписано лише відповідну заяву позичальника. Будь-які підписи відповідача на «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Правилах користування платіжною карткою» та «Тарифах Банку», як і на наданій банком довідці про умови кредитування відсутні.

На запит суду ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано вказаних документів, які б містили підпис ОСОБА_1 на Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, Памятці клієнта.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, оскільки в порушення вимог, ст. ст. 57-60 ЦПК України, п. 14 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», до

позовної заяви представником позивача не надано жодного підписаного ОСОБА_1 належного та допустимого доказу, а саме: підписаних особисто ОСОБА_1 (як клієнтом банку) Пам'ятки клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, тарифи надання банківських послуг, які на той період часу у 2011 році діяли в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, представлені банківською установою умови, правила та тарифи надання кредиту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови/правила/тарифи не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови/правила/тарифи розумів позичальник при підписанні відповідної заяви позичальника, що умови/правила/тарифи містили в момент підписання заяви позичальника саме заявлені банківською установою розміри та підстави для нарахування відсотків, комісій та пені, або ж в подальшому такі умови/правила/тарифи не змінювались.

Зазначені умови і правила всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», на які посилався позивач, не містять підпису позичальника, такі умови/правила/тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Не містить домовленості сторін щодо встановлення розміру та підстав для нарахування відсотків, комісій та пені, штрафів й представлена до суду заява позичальника від 04.05.2011 року.

За таких умов суд вважає, що банком не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів факту погодження між сторонами при укладенні договору підстав та умов нарахування відсотків, сплати комісій та пені, штрафів, відтак правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача на користь банку вказаних нарахувань в даному випадку відсутні.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише сума основної заборгованості за отриманими коштами, заявлений розмір якої визнавав відповідач по справі. Матеріалами справи, а саме довідкою про рух коштів, підтверджено користування ОСОБА_1 протягом тривалого строку кредитним лімітом (т.1 а.с.145-164).

З огляду на зазначене позовні вимоги банку підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17000,00 грн. (кредитний ліміт 18500 грн. -1500,00 грн. внесених відповідачем 21.08.2015 року (а.с.9)

З огляду на зазначене, позовні вимог задовольняються судом частково.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, зважаючи на співвідношення позовних вимог, які підлягають та не підлягають до задоволення, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 716,56 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 57- 61,88,212-215,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_2 АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 р/р 3111 - для погашення заборгованості, МФО 305299, ) заборгованість за договором в розмірі 17000,00 грн.(сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 716,56 (сімсот шістнадцять) гривень 56 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Ю.В. Апаллонова