Справа № 653/3350/16-ц
Провадження № 2/653/117/17
РІШЕННЯ

іменем України

15.02.2017

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

при секретарі Тимашовій Т.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 до Новодмитрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новодмитрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, в якому просив визнати у порядку спадкування право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) розміром 6,19 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Червоний Сиваш» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новодмитрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, згідно сертифікату серії ХС №0143193, який було видано ОСОБА_4, померлого 04 листопада 1997р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 листопада 1997 р. помер батько позивача. У спадщину вступив своєчасно, так як до дня смерті батька, здійснював за ним догляд, спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном померлого. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, до складу якої увійшла земельна ділянка в розмірі 6,19 умовних кадастрових гектарів, згідно отриманого померлим батьком сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХС №0143193, розташованої на території Новодмитрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області. Тому просив визнати за ним в порядку спадкування право на зазначену земельну частку (пай).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що у 2016р. до нього звернувся працівник сільської ради з питанням визначитись щодо прийняття земельної частки (паю) у порядку спадкування після померлого батька, та відповідно здійснити дії щодо оформлення документів. Вказані обставини і стали підставою звернення до суду. Крім того, зазначив, що батько дійсно хворів тривалий час, а він до нього приїжджав, допомагав по господарству. Після смерті батька, покинув батьківську хату, жодних дій по утриманню майна не вчиняв.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що позивач проживав разом з батьком, здійснював за ним догляд, до часу смерті останнього. Після смерті батька він прийняв спадщину шляхом вступу в управління майном. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1, батьками останнього записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

За життя ОСОБА_4 був членом КСП «Червоний Сиваш», у звязку з чим 22 жовтня 1997р. на підставі розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації за №459, було оформлено сертифікат на земельну частку (пай) серії ХС №0143193, розташованої на території Новодмитрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, розміром 6,19 умовних кадастрових гектарів.

04 листопада 1997р. ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09 березня 2000р., виданого Генічеським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонської області серії 1-КГ за №116487.

У відповідності до Інформаційної довідки від 10 травня 2016р., виданої приватним нотаріусом ОСОБА_6, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

Згідно довідки начальника відділу Держгеокадастру у Генічеському районі Херсонської області ОСОБА_7 від 05 грудня 2016р. за №9-2110-99.3-685/2-16 вбачається, що реєстрація вищевказаного сертифікату на земельну частку (пай) відбулась 06 квітня 2000р. за №186, проте сертифікат гр. ОСОБА_4 не був отриманий та зберігається у відділі Держгеокадастру.

З урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, суд вважає, що до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ЦК УРСР 1963р., оскільки на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 р.

Системний аналіз положень Розділу VII «Спадкове право» ЦК УРСР у редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

За правилами ст.ст.548, 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Окрім того, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України за №18/5 від 14 червня 1994р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (п. 113 вищевказаної Інструкції).

У судовому засіданні, ані позивачем, ані його представником не надано жодних доказів на підтвердження факту прийняття ОСОБА_1 спадку після смерті його батька.

Крім того, у судовому засіданні позивач під час надання пояснень з приводу заявлених позовних вимог пояснив, що вирішувати питання про прийняття земельної частки у порядку спадкування почав лише після звернення до нього представників сільської ради. При цьому знав, що після смерті батька залишилась земельна частка (пай), проте жодних дій щодо переоформлення її на себе не вчиняв.

Допитана за ініціативою представника позивача свідок ОСОБА_8 зазначила, що дійсно за життя ОСОБА_1 здійснював догляд за батьком, однак однією сімєю вони не проживали. Після смерті ОСОБА_4, позивача у селі вона більше не бачила, за будинком ні хто не дбав, огород не обробляв.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За правилами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що конкретних доказів , які б свідчили про те, що позивач саме у шестимісячний термін з дня смерті свого батька ОСОБА_4 вчинив дії, направлені на прийняття спадщини, вступив у фактичне управління чи користування майном (земельної частки (паю) не має, позовна заява таких не містить.

Просте зазначення про такі дії, про їх констатацію, без зазначення та надання документальних доказів не може братися судом до уваги.

Фактично до суду адресовано позов, який є бездоказовим та поданий до суду за збігом тривалого періоду часу з дня відкриття спадщини, у 1997 році помер батько позивача, а позов щодо спадщини подано до суду у 2016 році, тобто, з часу відкриття спадщини збігло більше 19 років.

Суду не надано квитанцій про оплату комунальних послуг, обов'язкового страхування майна, оплати податку, інших платежів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, державного акту на право власності на землю,і інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, володіння і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього, тобто, не надано доказів, які б свідчили про дії позивача, направлені на вступ у фактичне управління майном, користування цим майном, відсутні будь які дані що це майно позивач прийняв.

При цьому, суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_9 про те, що позивач інколи приїжджав до батьківського будинку, де садив огород, вирощує сад, оскільки вони спростовуються особистими поясненнями позивача та свідка ОСОБА_8

Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, суд вважає, що позивач не довів суду свої позовні вимоги відповідними належними та допустимим доказами, а тому, у суду не має підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_10