АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача Патрик Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - відповідач або МТСБУ), в якому просив стягнути з відповідача 9 591,94 грн. пені за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 32 644,15 грн. інфляційних втрат; 3 063,09 грн. відсотків за прострочення строків виплати страхового відшкодування та 487,20 грн. судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2014, стягнуто з МТСБУ на його користь 45 503,76 грн. страхового відшкодування. Проте відповідач фактично виплатив страхове відшкодування лише 13.05.2015, а тому зобов'язаний сплатити пеню, інфляційні втрати та відсотки за прострочення строків виплати страхового відшкодування (а.с. 1-5).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20.01.2016 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 48-51).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.04.2016 скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20.01.2016 та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_6 пеню за прострочення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 9 591,94 грн., інфляційне збільшення суми боргу за прострочення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 32 644,15 грн. та три відсотки річних за прострочення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 3 063,09 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 84, 85).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2016 скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.04.2016, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 113-115).

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального прав, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає, що суд дійшов неправомірного висновку про безпідставність і необґрунтованість заявлених вимог, які, на думку позивача, узгоджуються з вимогами закону, а відтак підлягають задоволенню (а.с. 52-58).

В судовому представники позивача підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 30.11.2012 по вул. Надсонова у м. Ірпені Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7 і автомобіля марки «Фіат», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6

Постановою Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до звіту про оцінку вартості збитків вартість матеріального збитку, нанесеного власнику транспортного засобу «Фіат», д.н.з. НОМЕР_3, склала 46 003 грн. 76 коп.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність ОСОБА_7 застрахована не була, тому 16.01.2013 позивач звернувся до Моторного (транспортного) бюро України на підставі ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» із заявою про виплату страхового відшкодування».

12.02.2013 МТСБУ у виплаті страхового відшкодування відмовило.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2014, яке 04.06.2014 набрало законної сили, було частково задоволено позов ОСОБА_6 до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_6 45 958 грн. 79 коп.

02.03.2015 МТСБУ перерахувало на рахунок ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві належну позивачу суму, визначену рішенням суду.

Відповідно до п. 41.1. а) ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Отже, у Моторного (транспортного) бюро України є обов'язок відшкодувати шкоду на умовах, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18.12.2009 № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

У судовому рішенні суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляд.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 просив стягнути з МТСБУ пеню за прострочення виплати страхового відшкодування, що передбачено п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також інфляційні втрати та три відсотки річних у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Відповідальність за порушення строків виплати страхового відшкодування визначена п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно із якою за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Позивач звернувся до суду 09.11.2015 (а.с. 17) та просив стягнути пеню за весь час прострочення, тобто по 12.05.2015 включно. Разом з цим, пеня може бути стягнута лише в межах одного року до дня пред'явлення позову з урахуванням заявлених позовних вимог та в їх межах.

Для обрахунку розміру пені перш за все потрібно визначити період для нарахування. Так, з урахуванням того, що позивач звернувся до суду 09.11.2015, а пеня підлягає стягненню в межах одного року до дня пред'явлення позову, то пеня підлягає нарахуванню з 09.11.2014.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2014 МТСБУ перерахувало 02.03.2015 на рахунок ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві суму в розмірі 45 958,79 грн. (45 503,76 грн. страхове відшкодування та 455,03 грн. судових витрат), що підтверджується платіжним дорученням від 02.03.2015 № 36255 (а.с. 36).

Отже, період нарахування пені становить з 09.11.2014 по 02.03.2015.

В зазначений період облікова ставка НБУ становила:

- з 17.07.2014 - 12,50% (постанова НБУ № 417 від 15.07.2014), подвійна - 25%;

- з 13.11.2014 - 14,00% (постанова НБУ № 719 від 12.11.2014), подвійна - 28%;

- з 06.02.2015 - 19,50% (постанова НБУ № 81 від 04.02.2015), подвійна - 39%.

Кількість днів у періоді за який нараховується пеня, з урахуванням дії облікової ставки НБУ, становила:

- з 09.11.2014 по 12.11.2014 - 4 дні;

- з 13.11.2014 по 05.02.2015 - 85 днів;

- з 06.02.2015 по 02.03.2015 - 25 днів.

Сума не виплаченого вчасно страхового відшкодування становить 45 503,76 грн.

Таким чином, пеня за період прострочення виплати страхового відшкодування становить:

- з 09.11.2014 по 12.11.2014 - 124,67 грн. (45 503,67 грн. : 365 днів х 25% х 4);

- з 13.11.2014 по 05.02.2015 - 2 967,09 грн. (45 503,67 грн. : 365 днів х 28% х 85);

- з 06.02.2015 по 02.03.2015 - 1 215,51 грн. (45 503,67 грн. : 365 днів х 39% х 25), загалом 4 307 грн. 27 коп., яка підлягає стягненню з відповідача у відповідності до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Що стосується вимог позивача про стягнення трьох відсотків річних і інфляційних втрат, слід вказати наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці три відсотки та індекс інфляції нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним (чи звільнення його від сплати) неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті чого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Як вже вказувалось відповідач 12.02.2013 відмовив у виплаті страхового відшкодування. Рішенням суду, яке набрало законної сили 04.06.2014, страхове відшкодування стягнуто з відповідача, проте останній фактично сплатив страхове відшкодування лише 02.03.2015, отже період за який підлягають нарахуванню інфляційні втрати та три відсотки річних слід визначити з 13.02.2013 (з наступного дня після відмови у виплаті страхового відшкодування) по 02.03.2015 (фактичне виконання зобов'язання зі сплати страхового відшкодування).

Отже, три відсотки річних за період з 13.02.2013 по 02.03.2015 (748 днів) дорівнюють сумі в 2 797 грн. 55 коп. (45 503,76 грн. : 365 днів х 3% х 748 днів).

Індекс інфляції за вказаний період помісячно становив:

- лютий 2013 - 99,90% (газета «Урядовий кур'єр» № 46 від 12.03.2013);

- березень 2013 - 100,00% (газета «Урядовий кур'єр» № 66 від 09.04.2013);

- квітень 2013 - 100,00% (газета «Урядовий кур'єр» № 83 від 14.05.2013);

- травень 2013 - 100,10% (газета «Урядовий кур'єр» № 102 від 08.06.2013);

- червень 2013 - 100,00% (газета «Урядовий кур'єр» № 121 від 10.07.2013);

- липень 2013 - 99,90% (газета «Урядовий кур'єр» № 142 від 08.08.2013);

- серпень 2013 - 99,30% (газета «Урядовий кур'єр» № 163 від 10.09.2013);

- вересень 2013 - 100,00% (газета «Урядовий кур'єр» № 184 від 09.10.2013);

- жовтень 2013 - 100,40% (газета «Урядовий кур'єр» № 205 від 07.11.2013);

- листопад 2013 - 100,20% (газета «Урядовий кур'єр» № 228 від 10.12.2013);

- грудень 2013 - 100,50% (газета «Урядовий кур'єр» № 3 від 09.01.2014);

- січень 2014 - 100,20% (газета «Урядовий кур'єр» № 25 від 08.02.2014);

- лютий 2014 - 100,60% (газета «Урядовий кур'єр» № 45 від 12.03.2014);

- березень 2014 - 102,20% (газета «Урядовий кур'єр» № 65 від 09.04.2014);

- квітень 2014 - 103,30% (газета «Урядовий кур'єр» № 83 від 13.05.2014);

- травень 2014 - 103,80% (газета «Урядовий кур'єр» № 103 від 11.06.2014);

- червень 2014 - 101,00% (газета «Урядовий кур'єр» № 121 від 09.07.2014);

- липень 2014 - 100,40% (газета «Урядовий кур'єр» № 144 від 09.08.2014);

- серпень 2014 - 100,80% (газета «Урядовий кур'єр» № 164 від 09.09.2014);

- вересень 2014 - 102,90% (газета «Урядовий кур'єр» № 185 від 08.10.2014);

- жовтень 2014 - 102,40% (газета «Урядовий кур'єр» № 208 від 08.11.2014);

- листопад 2014 - 101,90% (газета «Урядовий кур'єр» № 229 від 09.12.2014);

- грудень 2014 - 103,00% (газета «Урядовий кур'єр» № 5 від 14.01.2015);

- січень 2015 - 103,10% (газета «Урядовий кур'єр» № 24 від 10.02.2015);

- лютий 2015 - 105,30% (газета «Урядовий кур'єр» № 44 від 11.03.2015), а загальний (підсумковий) індекс інфляції дорівнює 135,964%.

Отже, сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 61 868 грн. 95 коп. (45 503,76 грн. х 135,964%), відтак втрати від інфляції склали 16 365 грн. 19 коп. (61 868,95 - 45 503,76).

У даному випадку, у зв'язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, він, в силу вимог ст. 625 ЦК України, зобов'язаний відшкодувати позивачу втрати від інфляції та три відсотки річних в якості компенсації (плати) за користування належними позивачу грошовими коштами

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про відсутність належних правових підстав для стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, не відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам в їх сукупності та вимог закону.

Разом з цим, з огляду на наведені вище розрахунки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не вірно визначено періоди нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а відтак і апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, рішення суду, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Водночас, у зв'язку із частковим задоволенням позову, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні позивачем і документально підтверджені судові витрат, зокрема витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 487,20 грн./мінімальна ставка/ (а.с. 6) та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 535,92 грн. /110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви/ (а.с. 59).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 88, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України(місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) на користь ОСОБА_6 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4)інфляційні втрати за період з 13.02.2013 по 02.03.2015 у розмірі 16 365 (шістнадцять тисяч триста шістдесят п'ять) грн. 19 коп., три відсотки річних за період з 13.02.2013 по 02.03.2015 у розмірі 2 797 (дві тисячі сімсот дев'яносто сім) грн. 55 коп. та пеню за період з 09.11.2014 по 02.03.2015 у розмірі 4 307 (чотири тисячі триста сім) грн. 27 коп.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України(місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) на користь ОСОБА_6 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 535 (п'ятсот тридцять п'ять) грн. 92 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва