АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівЛевенця Б.Б., Мазурик О.Ф.
при секретаріГоін В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Стрикаля Сергія Валерійовича на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 90-92/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ПАТ «Дельта Банк» Стрикаль С.В. подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що в договорі іпотеки від 26.02.2008 р. передбачена вартість предмета іпотеки згідно оцінки, яка становить 441 723, 00 грн., у зв'язку з чим посилання суду першої інстанції на відсутність звіту про оцінку предмета іпотеки є безпідставним, оскільки моментом набуття предмета іпотеки у власність, відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державна реєстрація, а тому саме до органу такої реєстрації подається звіт про оцінку майна. Також зазначив, що всі документи, що підтверджують факт відступлення права вимоги за іпотечним договором надані. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

№ справи 755/16528/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/967/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Судом встановлено, що 26.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого у подальшому став ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №2619/0208/88-005, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 26.02.2008 року по 26.02.2018 року.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, з 25.05.2012р. ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора щодо відповідача згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_6 за договором іпотеки №2619/0208/88-005-Z-1 від 26.02.2008р. передав в іпотеку ПАТ ТАС-Комерцбанк» нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 27,9 кв.м., житловою площею 15, 4 кв.м.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», про те, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню та п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якою передбачено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі.

Встановивши, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів відступлення прав за іпотечним договором, оскільки не надано нотаріально посвідченого договору відступлення прав за іпотечним договором, ні доказів його реєстрації, ні витягу з Єдиного державного реєстру іпотек, яким би підтверджувалася перереєстрація іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк» щодо іпотечного договору, іпотекодавцем в якому є ОСОБА_6 Крім того, вбачається не співмірність зазначеної позивачем суму заборгованості та вартості іпотечного майна, на яке він просить звернути стягнення, яка у чотири рази перевищує заявлену позивачем суму боргу за договором кредиту - сума боргу за кредитним договором - 108 693, 40 грн., визначена сторонами в іпотечному договорі вартість предмету іпотеки - 441 723, 00 грн., а доказу на підтвердження ринкової вартості предмета іпотеки на час розгляду справи суду не наданий, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги, щодо наявності у матеріалах справи підтвердження відступлення права вимоги за іпотечним договором та співмірності суми заборгованості та зазначеної в договорі іпотеки вартості майна, колегія суддів не приймає до уваги, на підставі наступного.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, п. 12.3.1 іпотечного договору від 26.02.2008 року передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, у порядку, встановленого ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»

При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). / правова позиція №6-1219цс16 від 14.09.2016 р./

Так, іпотекодержателем за укладеним іпотечним договором є ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк».

Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» в цьому разі не може слугувати належним підтвердженням зміни іпотекодержателя за укладеним іпотечним договором, оскільки у разі наявності нотаріально завіреного договору забезпечення кредиту, зокрема іпотеки, на виконання припису ч. 1 ст. 513 ЦК України, договір відступлення права вимоги, за яким новий кредитор набуває прав іпотекодержателя за відповідним договором забезпечення, підлягає державній реєстрації, підтвердженням такої реєстрації є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, незважаючи на надання такої можливості шляхом оголошення перерви, представником позивача надано не було.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Стрикаля Сергія Валерійовича на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: