АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Васалатій К.А.
№ 22-ц/796/747/2017 Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Усика Г.І.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) - Фоменко Людмили Анатоліївни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування.

В обґрунтування вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу ICTV в програмі «Надзвичайні новини» транслювався відео сюжет, зміст якого порушив його честь, гідність та ділову репутацію. Відповідач ОСОБА_3 під час надання інтерв'ю журналісту сказала, що: «моєму старшому сину три роки, його вкрав колишній чоловік разом з моєю мамою, з моєю мамою вони коханці», «ми його спіймали біля його будинку. Він ніс дитину, дитина була в неадекватному стані. Тому що вона була на якихось таблетках».

Коментуючи знятий відео сюжет за кадром, журналіст зазначила, що: «два тижні тому її колишній чоловік викрав її старшого сина», «те, що у власної матері та чоловіка ОСОБА_5, ОСОБА_3 дізналася ще вагітною. Утім заради синів змирилася із позором. Але коли родичі пішли аж на викрадення, терпець урвався», «сподівається вирвати з рук парочки-полюбовників хоча би рідну дитину».

Також цей відео сюжет під назвою «Чоловік зрадив дружині з її матір'ю та вкрав маленького сина» було можливо подивитись на сайті телеканалу ICTV за посиланням АДРЕСА_1.

Позивач вказував на те, що загальнодоступність цих інтернет-ресурсів з необмеженим доступом користувачів приводить до безконтрольного розповсюдження даної інформації по всій мережі Інтернет.

Зазначав про те, що розповсюджена про нього шляхом випуску в ефір телеканалу ICTV цього відео сюжету інформація є недостовірною, а її зміст порочить його честь, гідність та ділову репутацію, скільки створює враження причетності до протиправної діяльності, створює помилкове уявлення у родичів, сусідів, суспільства, клієнтів та партнерів як злочинця, спроможного до аморальних поступків та пов'язаного з вчиненням злочинів.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.11.2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування задоволено.

Визнано такою, що є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, яка поширена ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у телевізійній програмі «Надзвичайні новини» на телеканалі «ICTV», а саме:

«Моєму старшому сину три роки, його вкрав колишній чоловік разом з моєю мамою, з моєю мамою вони коханці». Ми його спіймали біля його будинку, він ніс дитину, дитина була в неадекватному стані, тому що вона була на якихось таблетках».

Визнано такою, що є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «ICTV» у телевізійній програмі «Надзвичайні новини», а саме:

«Два тижні тому її колишній чоловік викрав її старшого сина та те, що у власної матері та чоловіка ОСОБА_5, ОСОБА_3 дізналася ще вагітною. Утім, заради синів змирилася із позором, але коли родичі пішли аж на викрадення, терпець урвався». «Сподівається вирвати з рук парочки - полюбовників хоча би рідну дитину».

Зобов'язано ТОВ «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) оголосити вступну та резолютивну частини рішення суду у програмі «Надзвичайні новини» на телеканалі «ICTV» не пізніше 1 місяця з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Зобов'язано ТОВ «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) зняти з Інтернет сайту телеканалу «ICTV» сюжет від ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (російською мовою «ІНФОРМАЦІЯ_2»).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія (ICTV) судовий збір у сумі 2204,84 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник відповідача ТОВ «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) - Фоменко Л.А. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вказувала на те, що відеозапис наданий позивачем до матеріалів справи не містить логотипу телеканалу ICTV, що дозволяє зробити висновок, що даний запис не є записом безпосередньо з трансляції у ефірі телеканалу ICTV.

Посилалася на те, що судом першої інстанції не надано відповідної правової оцінки поясненням позивача, який зазначав про те, що джерелом відтворення даного відеозапису є сайт: www.youtube.com., позивач побачив вказаний сюжет в мережі Інтернет, а не під час перегляду телепередачі «Надзвичайні новини» на телеканалі ICTV у ефірі. Враховуючи те, що позивач просить здійснити спростування оспорюваної інформації саме на телеканалі ICTV, тому позивач зобов'язаний довести, а суд встановити, що поширення оспорюваної інформації відбувалося саме під час трансляції телеканалу ICTV у ефірі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, надала до суду письмові пояснення в яких зазначає, що відомості, які надавалися нею кореспондентам телеканалу ICTV в програмі «Надзвичайні новини» та які транслювалися ІНФОРМАЦІЯ_1 в програмі «Надзвичайні новини» на телеканалі ICTV щодо нібито ганебної поведінки та вчинків позивача не відповідали та не відповідають дійсності. Диск з записом, який наданий позивачем не є належним та допустимим доказом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, покази свідків, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_2

Під час шлюбу відповідача ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_2 народилися діти: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_6 є матір'ю відповідача ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалом ICTV в програмі «Надзвичайні новини» транслювався відео сюжет, в якому відповідач ОСОБА_3 під час надання інтерв'ю журналісту сказала, що: «моєму старшому сину три роки, його вкрав колишній чоловік разом з моєю мамою, з моєю мамою вони коханці», «ми його спіймали біля його будинку. Він ніс дитину, дитина була в неадекватному стані. Тому що вона була на якихось таблетках». Коментуючи знятий відео сюжет за кадром, журналіст зазначила, що: «Два тижні тому її колишній чоловік викрав її старшого сина», «те, що у власної матері та чоловіка ОСОБА_5, ОСОБА_3 дізналася ще вагітною. Утім заради синів змирилася із позором. Але коли родичі пішли аж на викрадення, терпець урвався», «сподівається вирвати з рук парочки-полюбовників хоча би рідну дитину».

Поширення цієї інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалом ICTV в програмі «Надзвичайні новини» підтвердили допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8., які в своїх показах вказали про відповідність інформації, яка міститься на диску, що наданий позивачем та який був переглянутий в судовому засіданні апеляційного суду, та сюжетом, якій транслювався ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефір телеканалом ICTV в програмі «Надзвичайні новини» та який вони особисто бачили в зазначеній вище телевізійній програмі.

Частиною 1 ст.3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Положеннями стаття 28 Конституції передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, яка кореспондується.

Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своїх сім'ї та права вимагати вилучення будь- якої інформації. Вказані положення також закріплені в статті 297 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Тобто праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до частин 1, 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як вбачається з матеріалів справи, у поширеній інформації йдеться мова про протиправні діяння позивача. Так, вживаються фактичні твердження про те, що позивач скоїв злочин по відношенню до власної дитини - її викрадення та заподіяння шкоди шляхом застосування лікарських засобів. Оприлюднення відповідачами відомостей про те, що позивач та мати відповідача ОСОБА_3 є коханцями є звинуваченням позивача у порушенні принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття.

Дані твердження у розумінні ст.30 Закону України «Про інформацію» не є оціночними судженнями, оскільки містять фактичні дані про дії позивача та надають змогу перевірити висловлювання на предмет на предмет відповідності їх дійсності.

Разом з цим відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою вчиненні злочину не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах 1, 2, 5 ст.17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загально правовому і процесуальному значеннях. Як загальна правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об'єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Згідно з ст.1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.15 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як роз'яснено в п.25 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Згідно з ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що інформація, яка була поширена відповідачами в телепрограмі «Надзвичайні новини», що вийшла в ефір ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі ICTV а саме, що: «Моєму старшому сину три роки, його вкрав колишній чоловік разом з моєю мамою, з моєю мамою вони коханці», «ми його спіймали біля його будинку. Він ніс дитину, дитина була в неадекватному стані. Тому що вона була на якихось таблетках», «Два тижні тому її колишній чоловік викрав її старшого сина», «те, що у власної матері та чоловіка ОСОБА_5, ОСОБА_3 дізналася ще вагітною. Утім заради синів змирилася із позором. Але коли родичі пішли аж на викрадення, терпець урвався», «сподівається вирвати з рук парочки-полюбовників хоча би рідну дитину» є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а відтак останній має право на її спростування.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було дано невірну оцінку доказам колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

Посилання апелянта на недоведеність позивачем того, що поширення оспорюваної інформації відбувалося саме під час трансляції телеканалу ІCTV у ефірі колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини були підтверджені показами свідків, про допит яких позивач заявляв в суді першої інстанції, а також письмовими поясненнями відповідача ОСОБА_3, в яких остання підтвердила, що відомості, які нею надавалися кореспондентам телеканалу ІCTV в програмі «Надзвичайні новини» і транслювалися ІНФОРМАЦІЯ_1 вказаним телеканалом не відповідали дійсності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку.

Згідно з ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення судом норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що положеннями ст.88 ЦПК України не передбачено стягнення судових витрат солідарно.

Частиною 1 ст.88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

А відтак рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат, а саме щодо солідарного стягнення з відповідачів судового збору в розмірі 2204,82 грн. необхідно змінити, стягнувши на користь позивача з кожного з відповідачів по 1102,42 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) - Фоменко Людмили Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року в частині стягнення солідарно судового збору з ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) - ідентифікаційний код 14323764 змінити, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1102 грн. 42 коп. та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1102 грн.42 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: