Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 6-55/2011 Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22-ц/778/843/17 Бахаєв І.М.
Суддя-доповідач Бєлдка В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2011 року у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року Відділ державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області знаходиться виконавчий лист № 2-6242/10 виданий 30 листопада 2010 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13520,53 грн.

Виконавче провадження розпочато 01 березня 2011 року.

Боржнику надано строк для добровільного виконання до 07 березня 2011 року.

Оскільки рішення суду добровільно не виконано, за місцем мешкання, встановлено, що боржник про рішення суду повідомлений, постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження отримав. При проведенні виконавчих дій встановлено, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

23 травня 2011 року надійшла заява від представника стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо направлення подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Посилаючись на зазначені обставини, просив тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання боржником своїх зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2011 року подання державного виконавця ВДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу шляхом заборони перетину кордону України до виконання своїх зобов'язань покладених на неї судовим рішенням.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 3 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Задовольняючи подання ВДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області, суд першої інстанції, керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» виходив із того, що ОСОБА_4 ухиляється від сплати боргу.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_4 викликалася до виконавчої служби і ухилилася від сплати боргу.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну" від 21 січня 1994року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений управі виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Суд першої інстанції не мотивував та не обґрунтував ухилення ОСОБА_4 від виконання зобов'язань за судовими рішеннями.

ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області не доведено ухилення ОСОБА_4 від сплати боргу, а також те, що її викликав державний виконавець до державної виконавчої служби.

Крім того, відповідно ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Судовий розгляд має відбуватися за участю державного виконавця, який має довести факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд подання відбувся без участі державного виконавця (а.с. 18).

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Таким чином, судом порушено порядок встановлений для вирішення цього питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд для вирішення питання про розгляд подання.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2011 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: