У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Володимирецького районного суду від 12 грудня 2016 року зазначений позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 19 жовтня 2016 року.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу допущено до негайного виконання.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач покликалася на його незаконність та необґрунтованість через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначала про невиконання відповідачем свого обов'язку, який покладений на нього ст. 180 СК України щодо утримання своєї дитини. Всі зобов'язання щодо утримання дочки він переклав на неї. Однак самостійно утримувати дитину та забезпечити її належний матеріальний рівень проживання вона не в змозі. Добровільно відповідач матеріальної допомоги не надає.

ОСОБА_2 має постійне місце роботи, працює водієм швидкої медичної допомоги, а тому вважала, що розмір аліментів на утримання дитини слід визначити в 1/3 частці від його заробітку (доходу).

Крім того, посилалася на недодержання судом вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення.

З цих підстав просила рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги. Частково задовольняючи вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач визнав позов позову про стягнення з нього аліментів у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також взяв до уваги факт ухилення ним від законного обов'язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому враховано матеріальне становище платника аліментів та дитини, їхній стан здоров'я, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як правильно встановлено судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, від шлюбних відносин вони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Ця обставина стверджується і свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 (а.с. 4). Не оспорюється і той факт, що дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, порушуючи свій батьківський обов'язок перед дитиною з її утримання.

З огляду на невиконання ним законних зобов'язань з утримання малолітнього дочки між сторонами виникли спірні правовідносини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Частиною 2 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі.

Правовідносини, що виникли, регулюються правилами ст.ст. 180, 182, 183 СК України, відповідно до яких та до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто, не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач частково визнав позов та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 174 СК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, працює водієм в Комунальному закладі "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Рівненської обласної ради Володимирецької підстанції Сарненськї станції.

В зв'язку з цим отримує регулярний щомісячний заробіток.

Окрім того, відповідач після розірвання шлюбу з позивачем перебуває з 22 вересня 2015 року в іншому шлюбі з ОСОБА_5 і від відносин з нею має дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчать відповідні свідоцтва (а.с. 17, 18).

Дані обставини також взяті до уваги судом при вирішенні спірних правовідносин.

Враховуючи наведене та встановлену законом рівність обов'язків матері і батька щодо утримання дитини, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача на її користь аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Володимирецького районного суду від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: