Справа № 302/921/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів Фазикош Г.В., Готра Т.Ю.,

секретарі Чучка Н.В.,

з участю: ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Міжгірського районного суду від 01 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 із вказаним позовом, який мотивував тим, що 08.07.2016 року, близько 20.00 год. належний йому на праві користування автомобіль марки «Peugeot Partner» р/н АТ 8035АС, який є власністю ОСОБА_4, знаходився на узбіччі дороги загального користування навпроти його будинку № 272 у с. Син.Поляна, Міжгірського району та був пошкоджений конем, який належить ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілю заподіяно значні механічні пошкодження.

Враховуючи наведене позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 29 851 грн. та судові витрати.

Рішенням Міжгірського районного суду від 01.11.2016 року позов ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 27 081,92 грн., як відшкодування завданої майнової шкоди, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та суму 1500 грн. вартість послуг адвоката, всього стягнути загальну суму 29 133,12 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у звязку з недоведеністю його вини у спричиненні шкоди та з неповним зясуванням обставин справи, що призвели до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили оскаржуване рішення залишити без змін.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи попереджався своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Однак, його неявка, в силу ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не є перешкодою для розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, й обговоривши підстави апеляційної скарги, та заперечення на неї, вважає скаргу такою, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08.07.2016 року, близько 20.00 год. автомобіль марки «Peugeot Partner» р/н АТ 8035АС, який є власністю ОСОБА_4 та яким користується ОСОБА_1, знаходився на узбіччі дороги загального користування навпроти його будинку № 272 у с. Син.Поляна, Міжгірського району та був пошкоджений конем, який належить ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілю заподіяно значні механічні пошкодження.

11.07.2016 року оцінювачем - автотоварознавцем ОСОБА_5 був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу належного ОСОБА_4, а 14.07.2016 року складено Звіт № 02/07 про визначення матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 26 331 грн. 92 коп.

Судом встановлено, що вказана матеріальна шкода ОСОБА_3 позивачу не відшкодована.

Правовідносини сторін урегульовані ст. 1166 ЦК України, відповідно до норм якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Тобто відповідальність за заподіяну шкоду настає лише за наявності сукупності умов, що дії особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно зі ст. 180 ЦК України, передбачено, що тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюється законом.

Відтак, встановлено, що 08.07.2016 року, близько 20.00. год. ОСОБА_3 вів по дорозі коня, який йому належить і втративши контроль над конем відпустив такого (кінь вирвався) і він понісся по дорозі, налетів на припаркований автомобіль позивача, заплутався в упряжі і почав бити копитами по машині, внаслідок автомобілю позивача були завдані механічні пошкодження.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України передбачають, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням її речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

ОСОБА_1 надав суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є особою, яка в силу закону зобовязана відшкодувати шкоду.

Натомість, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на ті обставини, які досліджувалися судом першої інстанції та їм надана правова оцінка. Разом з тим, відповідачем не доведено, що ним були вжиті всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобовязання з утримання належної йому тварини, а відтак не доведено відсутності його вини у пошкодженні автомобіля конем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що ОСОБА_3, як особа, дії якої спричинили заподіяння шкоди майну позивача, повинен відшкодовувати її на підставі ст. 1166, 1187 ЦК України, згідно Звіту № 02/07 в сумі 26 331 грн. 92 коп. та 750 грн. витрати на оплату оцінювачу-автотоварознавцю ОСОБА_5 та доказів на спростування цієї суми, як в суді першої так і апеляційної інстанції відповідач не надав.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлену судом суму матеріальних збитків слід стягнути на користь ОСОБА_1, оскільки шкода завдана майну ОСОБА_4, а ОСОБА_1 на підставі довіреності від 09.09.2016 року діє в інтересах ОСОБА_4

Крім того, як слідує з заявленого ОСОБА_1 позову, останній просив стягнути завдані збитки на користь позивача, тобто ОСОБА_4

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в цій частині підлягає зміні.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, ст. 309 ч. 1 пп. 1 і 4, 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 01 листопада 2016 року змінити та зазначити про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в інтересах якого діє ОСОБА_1.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: