АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

09 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції в м. Києві, Солом'янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту батьківства, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року,

встановила:

25.02.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила встановити факт батьківства ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, відносно доньки ОСОБА_5, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Києві.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 2008 року проживала разом з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_4 року у них народилась донька ОСОБА_5. 18 січня 2011 року вона зареєструвала народження доньки у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. При цьому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було проведено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою, у відповідності до ч.1 ст.135 СК України.

Зазначила, що за свого життя ОСОБА_4 визнавав себе батьком їх дитини, вони мали бажання зареєструвати шлюб, проте до органу реєстрації актів цивільного стану не встигли подати заяву, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_6 року останній трагічно загинув.

У зв'язку з тим, що факт батьківства її чоловіка по відношенню до їх малолітньої доньки заперечується бабою та дідом її чоловіка, з якими існує спір щодо спадщини, просила позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що свідок ОСОБА_6, яка в останні моменти життя була з ОСОБА_4 на Майдані Незалежності, суттєво відрізняються від тих свідчень, що давали діти та друзі відповідачів. Покази останніх є неправдивими та спростовуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи: платіжними документами; дорученнями на керування транспортним засобом, постановою Оболонського районного суду м. Києва, якою встановлено, що ОСОБА_4 (з його слів) проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначила, що батьківство ОСОБА_4 щодо доньки ОСОБА_5 підтверджується їх сімейними фотокартками, відеозаписами із полового будинку, під час хрестин, показами свідків тощо, що не було враховано судом першої інстанції.

Клопотання про призначення посмертної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи не було розглянуто судом першої інстанції, чим порушено вимоги ст. 143 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Солом'янського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Сосюра І.А. просила ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилася ОСОБА_5, матір'ю якої є ОСОБА_1 (а.с.6 т.1).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з ч.1 ст.135 СК України для призначення допомоги, актовий запис №166 від 18 січня 2011 року про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, вчинено Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 СК України (а. с. 17 т.2).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_4 (а.с. т.1).

Після смерті ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини до П'ятої київської державної нотаріальної контори звернулись його баба - відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1, як законний представник малолітньої ОСОБА_5 (а.с.89, 104 т.1)

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2015 року, у зв'язку з існуванням спору про право, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства ОСОБА_4 залишено без розгляду (а.с.78 т.2).

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з яким вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, запис про батька дитини було вчинено за її вказівкою. За свого життя ОСОБА_4 визнавав себе батьком дитини, вони мали намір зареєструвати шлюб, проте ІНФОРМАЦІЯ_6 р. останній трагічно загинув.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки судом першої інстанції не виконано вимоги ст. 213 ЦПК України щодо повноти та всебічності з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК Українипоходження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності такої заяви, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України).

Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК Українидля з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 липня 2015 р. ОСОБА_1 зверталась до суду першої інстанції з клопотанням про призначення посмертної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, у задоволенні якого судом першої інстанції було відмовлено (а.с.228 т.1).

Необґрунтована відмова суду першої інстанції у задоволенні вказаного клопотання призвела до помилкового вирішення спору.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року за клопотанням позивача по справі було призначено посмертну судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи являється ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, біологічним батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що народилася в м. Києві. Проведення експертизи доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи та Київського обласного бюро судово-медичної експертизи (а.с.238 -239 т.2).

Вказана експертиза з вини відповідачів проведена не була.

Відповідно до копії рапорту завідуючого Васильківським міжрайонним відділенням КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_10, 11.10.2016 р. він прибув на місце захоронення ОСОБА_4 в с. Перевіз Васильківського району Київської області, де виявив, що провести забір матеріалу від трупа не виявилось можливим через те, що родичі покійного не дозволили провести вилучення тіла з могили, мотивуючи це різними причинами (а.с. 246 б т.2).

Відповідно до листа Дзвінківського сільського голови Васильківського району Київської області №135 від 04.11.2016 р., ОСОБА_11 (ОСОБА_2) та її рідня (чоловік, син, донька та зять) не дали змоги наблизитися до могили ОСОБА_4, як наслідок, рішення суду в частині вилучення біологічного матеріалу від трупу ОСОБА_4 не було виконано. Даний факт зафіксовано працівниками поліції. Дзвінківською сільською радою, в межах повноважень, здійснені всі можливі заходи для виконання доручення апеляційного суду м. Києва (а.с. 7 т.3).

Згідно відповіді заступника начальника Васильківського відділу поліції від 20.10.2016 р. №15026, під час проведення перевірки гр. ОСОБА_2 вказала, що дійсно була проти відібрання біологічних зразків в її померлого онука ОСОБА_4, так як це суперечить всім релігійним та морально-етичним нормам та додала, що в ухвалі суду не вказано про ексгумацію та розкриття могили її померлого онука (а.с.9 т.3).

Відповідно до ч.1 с.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи перешкоди, що чинились відповідачами з метою недопущення проведення посмертної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та неможливість її проведення без вилучення біологічного матеріалу трупу ОСОБА_4, колегія суддів дійшла висновку про доведеність факту батьківства останнього щодо доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

При цьому колегія суддів також враховує сукупність інших зібраних по справі доказів, яким суд першої інстанції не дав належної правової оцінки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживають та зареєстровані в АДРЕСА_1 (а.с.8 т.1).

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» від 21.05.2014 р. та акту, складеного за участю слюсаря-сантехніка, консьєржа, мешканців сусідніх квартир, за вищевказаною адресою разом з ОСОБА_1 та її донькою проживав ОСОБА_4, в квартирі знаходяться його особисті речі та документи (а.с.11, 12 т.1).

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 підтвердила факт підписання нею вищевказаного акту та пояснила, що бачила в квартирі позивача сумку з чоловічими речами та копії документів. Вперше побачила ОСОБА_4 разом з позивачем, коли остання була вагітною.

Як вбачається з постанови Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2010 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, місцем проживання останнього зазначено адресу: АДРЕСА_1 (а.с.34 т.2).

Відповідно до професійного висновку кандидата психологічних наук ОСОБА_6 щодо перебігу психологічної роботи з ОСОБА_4 на базі підпільного госпіталю при храмі св. Василія Великого (м. Київ) в період подій на Майдані 19.02.-23.02.2014 р., останній залишився сиротою в підлітковому віці і його офіційними опікунами стали бабуся - ОСОБА_2 та її чоловік. ОСОБА_29 констатував, що обманним шляхом бабця зі своїм чоловіком відібрали в нього квартиру, яка залишилася в Києві від батьків. Він розповідав про те, що маючи в Боярці рідну бабцю, мусив весь час скитатися по чужим домівкам, оскільки бабця не надавала йому жодної допомоги чи підтримки. ОСОБА_4 констатував, що має дитину, але категорично відмовлявся про це говорити, оскільки «не хотів хвилювати тих, хто йому дорогий» (а.с.14-16 т.1).

Вказаний висновок ОСОБА_6 підтвердила в судовому засіданні, будучи допитаною в якості свідка.

Свідок ОСОБА_14, який є сусідом ОСОБА_4 по дачній ділянці, підтвердив, що бачив ОСОБА_4 з позивачем, які приїжджали на дачу, коли остання ще була вагітною. ОСОБА_15 йому повідомив, що у нього народилась донька.

Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що є хрещеною матір'ю ОСОБА_5 ОСОБА_4 завжди вважав ОСОБА_5 своєю дитиною, забрав її з пологового будинку, проживав разом з нею в одній квартирі, приймав участь у її вихованні.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що хрестив дитину свого друга ОСОБА_4 Коли у 2010 році у позивача народилась дитина, він йому зателефонував, був дуже щасливим, повідомив, що став батьком.

Факт того, що ОСОБА_4 за свого життя визнавав ОСОБА_5 своєю донькою підтверджується також наданими суду фотокартками, відеозаписами з пологового будинку та під час хрещення дитини (а.с. 19, 180 т.1).

При цьому покази в якості свідка ОСОБА_2, свідків ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, які є родичами відповідачів, а також їх сусідів ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, яким не було відомо про факт народження у ОСОБА_4 дитини, а також про проживання останнього разом зі своїми опікунами ОСОБА_2, не є достатніми доказами, які спростовують факт батьківства, про встановлення якого просила позивач.

Не є такими доказами й довідка дільничного інспектора Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 14.03.2015 р. про те, що ОСОБА_4 одружений не був, а до складу його сім'ї входили опікун ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_2; акт, завірений депутатом Боярської міської ради від 01.07.2014 р. та довідка виконавчого комітету Боярської міської ради від 30.07.2014 р. про проживання ОСОБА_4 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3, а також той факт, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 була адреса: АДРЕСА_2.

За таких обставин ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права судове рішення щодо відмови в задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 511,56 грн., по 255,78 грн. з кожного.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, що помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_26 витрати по сплаті судового збору в сумі 511,56 грн., по 255,78 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №760/3977/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/81/2017

Головуючий в суді першої інстанції: Демидовська А.І.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.