УХВАЛА

іменем україни

1 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16 травня 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит на суму 65 тис. дол. США, зі сплатою 16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 14 травня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 жовтня 2010 року між банком та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки.

ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

З урахуванням зазначеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2005 року у розмірі 165 809 грн 80 коп.; стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 солідарно на користь банку заборгованість у розмірі 10 тис. грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрито.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_3, справу в цій частині передати на новий судовий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні Ленінського районного суді м. Запоріжжя знаходиться справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором. Крім того, банком не надано оригінал кредитного договору та матеріалів кредитної справи для огляду в судовому засіданні, а, відтак, позовні вимоги банку не доведені.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду та зазначив, що позивачем не доведено безспірність кредитної заборгованості у ОСОБА_3, оскільки згідно висновку судово-економічної експертизи від 11 квітня 2014 року у ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2005 року станом на 22 лютого 2011 року відсутня, проте неможливо документально підтвердити дані розрахунків заборгованості за цим договором станом на 17 лютого 2012 року та станом на 6 березня 2013 року. При цьому сторони від проведення повторних чи додаткових експертиз відмовились.

З такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 16 травня 2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 142.1465, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 65 тис. дол. США зі сплатою 16,00 % річних, з кінцевим терміном повернення 14 травня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 жовтня 2010 року між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки, а також договір поруки укладено між позивачем та ОСОБА_5

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з розрахунком, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 17 лютого 2012 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить 20 758,66 доларів США, що еквівалентно 165 809 грн 80 коп., яка складається із: 17 589,98 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 647,08 доларів США - заборгованість за процентами за користуванням кредитом, 4 162 грн 37 коп. - пеня за несвоєчасність виконання вимог за кредитним договором.

Згідно зі ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (чч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідження наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 11 квітня 2014 року № 13е/13 станом на 22 лютого 2011 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 16 травня 2005 року № 142.1465 відсутня. При цьому у висновку експерта зазначено, що неможливо документально підтвердити дані розрахунку заборгованості за цим кредитним договором станом на 17 лютого 2012 року та станом на 6 березня 2013 року, оскільки у банківській виписці за період з 15 травня 2005 року по 22 січня 2014 року не відображені періоди: травень, червень, липень 2007 року; квітень, травень, червень, липень 2009 року; вересень, жовтень, листопад, грудень 2009 року; січень, лютий, березень, квітень, серпень, грудень 2010 року; березень-грудень 2011 року та 2012 рік.

Скасовуючи попередні судові рішення, суд касаційної інстанції в ухвалі від 28 жовтня 2015 року зазначив про те, що висновок експертизи складено на неповно досліджених первинних документах банку про нарахування та сплату кредитних коштів за вказаним договором; суди не надали належної оцінки наданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості відповідача. Також зазначено, що розмір платежів у зв'язку з отриманням кредиту та його погашення визначено договором, а тому позивач мав довести розмір та час отримання коштів за кредитом, а позичальник виконання покладених на нього договором обов'язків щодо дотримання строків повернення, сплати процентів за користування ними.

Проте апеляційний суд у порушення ч. 4 ст. 338 ЦПК України вказані висновки і мотиви, які є обов'язковими для суду при новому розгляді справи, не виконав та поклав в основу свого рішення зазначений висновок експертизи, який не може вважатись належним доказом.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Скасовуючи попередні судові рішення, касаційний суд також у своїй ухвалі від 28 жовтня 2015 року зазначив про те, що розмір платежів у зв'язку з отриманням кредиту та його погашення визначено договором, а тому позивач мав довести розмір та час отримання коштів за кредитом, а позичальник виконання покладених на нього договором обов'язків щодо дотримання строків повернення, сплати процентів за користування ним.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Посилаючись на те, що сторони відмовились від проведення повторної або додаткової експертизи, апеляційний суд не дав оцінку тому, чи можуть вважатись належними доказами розміру кредитної заборгованості виписки з банківського рахунку, квитанції про сплату внесків, меморіальні договори тощо, не роз'яснив сторонам їх право витребувати такі докази.

Таким чином, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України та вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України суд апеляційної інстанції, не врахував висновків колегії суддів суду касаційної інстанції, не посприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, правової оцінки доводами та доказам позивача не надав, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта