Справа № 367/5577/16-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/395/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 09.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 87 878, 19 грн. вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, 1520 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, 376 грн. за дефактовку автомобіля, 1485 грн. витрат на пальне, 600 грн. витрат на правову допомогу та 1463, 79 грн. судових витрат.

У вмотивування позову зазначала, що 17 квітня 2016 року на автомобільній трасі Київ-Ковель у м. Буча, Київської області, сталася ДТП за участі її автомобіля НОМЕР_1, та автомобіля «Dodge Nitro» під керуванням відповідача ОСОБА_2, внаслідок чого її автомобіль зазнав значних пошкоджень, а відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України як винного у скоєнні ДТП.

У відповідності до оцінки спеціаліста, вартість відновлювального ремонту її легкового автомобіля, необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП, складає 87 878 гривень 19 копійок; розмір матеріального збитку - 61 686 гривень 76 копійок. Крім того, позивачка сплатила 1520 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи та 376 грн. за дефактовку автомобіля, а також 1485 грн. на пальне у звязку із судовим розглядом адміністративної справи у місцевому суді.

Крім того вказує, що внаслідок ДТП вона також зазнала моральної шкоди, яку вона оцінює у 5000 грн.

Враховуючи викладене, вважає необхідним звернутися до суду із цим позовом за захистом своїх майнових прав.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 61 686, 76 грн. матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1520 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, 376 грн. за проведення робіт по дефактовці автомобіля та 5000гр моральної шкоди, всього 68 582 76 грн., а також 3000 грн. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки винними діями ОСОБА_2 шляхом спричинення ДТП було заподіяно майнових та моральних втрат позивачці, то позов підлягає задоволенню частково.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_3 є власником автомобіля НОМЕР_2 (а. с. 14).

17 квітня 2016 року біля 18 години 10 хвилин на трасі Київ - Ковель у м. Буча, Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Renault Logan під керуванням позивачки та автомобіля «Dodge Nitro», яким керував відповідач ОСОБА_2, внаслідок чого відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України (а. с. 17-19).

З матеріалів справи також вбачається, що внаслідок скоєної ДТП автомобіль позивачки зазнав механічних пошкоджень. Згідно звіту № 0131 від 28 квітня 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_4, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Renault Logan в результаті його пошкодження при ДТП, складає 61 686 грн. 76 коп. (а.с.26-59).

Крім того, ОСОБА_3 сплачено 1520 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження та 376 грн. 20 коп. за проведення робіт по дефактовці автомобіля (а. с. 22, 61).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що МТСБУ виплатило ОСОБА_3 63 206, 76 грн. майнової шкоди, завданої їй внаслідок цієї ДТП (а. с. 119). Факт отримання цих коштів також не заперечується самою ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України судові витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Із журналу судових засідань вбачається, що ОСОБА_5 брав участь у справі як представник позивачки, а не особа, яка надає правову допомогу. Відомості про те, що останній був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки позивачці відшкодовано в повному обсязі майнову шкоду, якої вона зазнала внаслідок ДТП, то позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки це призведе до подвійного стягнення матеріальної шкоди.

Крім того, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки такий висновок місцевого суду не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції у частині стягнення майнової шкоди, витрат на правову допомогу та судових витрат скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 200 грн. судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог згідно із вимогами ст. 88 ЦПК України, а у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу відмовити. В іншій частині рішення першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2016 року у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрат на правову допомогу та судових витрат скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 200 грн. судових витрат, а у задоволенні решти вищезазначених позовних вимог відмовити.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: