Справа № 754/2391/17
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Шевчук О.П.,вирішуючи питання про відкриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київський інститут земельних відносин" про захист прав споживача, зобов'язання передати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Комунального підприємства "Київський інститут земельних відносин" про захист прав споживача, зобов'язання передати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1

Позов подано до суду за місцем реєстрації позивача з посиланням на норми Закону України «Про захист прав споживача»

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

З позовної заяви та долучених до неї документів вбачається, що правовідносини, що виникли між сторонами, випливають з Договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, укладеного між сторонами 20.09.2005 року.

Постановою Пленуму Верховного суду України N 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено судам, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Аналізуючи викладене, приходжу до висновку про те, що правовідносини, які є предметом позову ОСОБА_1 не підпадають під дію вказаного вище Закону України "Про захист прав споживачів", а тому і підсудність даної справи повинна визначатися з урахуванням вимог ч. 2 ст. 109 ЦПК України.

Частиною 1 статті 115 ЦПК України передбачено, що якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що дана позовна заява повинна бути повернута позивачу для подання до належного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.115 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київський інститут земельних відносин" про захист прав споживача, зобов'язання передати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки повернути позивачці для подання до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання протягом п'яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя