Справа № 347/1812/15
Провадження № 22-ц/779/192/2017
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, що принижує людську честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 25 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, що принижує людську честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 02 липня 2015 року ОСОБА_3 привселюдно розповсюдив на зібранні у приміщенні Косівської районної ради недостовірну інформацію, щодо того, що Національний природний парк «Гуцульщина» (далі НПП «Гуцульщина») та він як його керівник нічого не зробив на виділенні 900 000 грн. для виготовлення відповідної документації на вилучення в землекористувачів 7606 га землі.

Також зазначав, що є неправдивим твердження про безпідставне витрачання грошей в сумі 849 896 грн., порушення фінансової дисципліни НПП «Гуцульщина» на суму 225 532 грн., які нібито виявило КРУ в 2003 році та про фінансові махінації з приміщенням «Маєтку Святого Миколая», щодо його вартості та часу забудови.

Крім того, вказував, що є неправдивою інформація, що він передав Шешорівській сільській раді землі НПП «Гуцульщина» площею 4,2 га для наступної передачі цих земель працівникам парку, при цьому, ним не підписувалися жодні документи щодо відчуження земель, які передані парку чи знаходяться під його охороною.

Відповідно до розпорядження Косівської РДА від 21 травня 2014 року парку дозволено приймати в експлуатацію малі архітектурні форми на територій «Маєтку Святого Миколая», а тому висловлювання відповідача про будівництво приватних котеджів на території «Маєтку Святого Миколая» є неправдивими.

Посилаючись на те, що вищезазначена інформація та інформація щодо передачі ним лісових масивів площею 4200 га та 1200 га., відкриття щодо нього двох кримінальних проваджень за будівництво приміщення «Маєтку Святого Миколая» та передачу 4,2 га землі працівникам НПП «Гуцульщина» не відповідає дійсності та підриває його ділову репутацію, опорочує честь та гідність, просив визнати недостовірною (неправдивою) дану інформацію, яку розповсюдив у своєму виступі ОСОБА_3, спростувавши її таким же способом, як і розповсюджувалася, а також стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в сумі 500 000 грн.

Рішенням Косівського районного суду від 25 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що він надав суду докази не тільки про поширення недостовірної інформації щодо нього, а й докази, які спростовують таку неправдиву інформацію, в той же час відповідач не надав суду будь-якого доказу з приводу неправдивих тверджень на які він посилався, а ті документи які він надав, то тільки їхні ксерокопії і для їх перевірки не міг надати суду оригінали цих документів.

Вказує, що надана відповідачем виписка з рішення Шешорівської сільської ради суперечить оригіналу довідки цієї ради, крім того, вона завірена печаткою Пістинської сільської ради.

Зазначає, що він є відомою особою в Україні та за її межами, являється членом багатьох державних, громадських та міждержавних природоохоронних товариств, а тому поширена відповідачем інформація впливає на його ділову репутацію, а також принижує його людську честь та гідність, однак суд першої інстанції на це уваги не звернув.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно зі ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Таким чином, свобода слова, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 21 зазначеної вище Постанови, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_2 згідно наказу Міністерства екології та природних ресурсів № 153-0 від 11 липня 2002 року було призначено на посаду директора Національного природного парку «Гуцульщина».

Також встановлено, що рішенням сесії Пістинської сільської ради від 23 листопада 2010 року було утворено постійну комісію сільської ради з питань екології, раціонального лісокористування та комунальної власності, до складу якої увійшов депутат виборчого округу № 13 ОСОБА_3 - відповідач по справі.

02 липня 2015 року на зібранні у приміщенні Косівської районної ради в м. Косові, представник громадськості ОСОБА_3 висловив свою думку щодо діяльності НПП «Гуцульщина» та її керівника ОСОБА_2, а саме: щодо нецільового використання бюджетних коштів в сумі 900 000 грн., безпідставного використання грошей в сумі 849 896 грн. та порушення фінансової дисципліни на суму 225 532 грн. за 2003 рік, щодо махінацій з приміщенням «Маєтку Святого Миколая» стосовно року його побудови та вартості, щодо безпідставної передачі з відання НПП «Гуцульщина» в користь Шешорівської сільської ради землі площею 4,2 га, щодо участі ОСОБА_2 у відчуженні земель, які передані парку в користування та оперативне управління в користь приватних осіб, а саме про існування семи кадастрових планів на приватну власність на землю, про будівництво приватних котеджів на території «Маєтку Святого Миколая» в с. Пістинь Косівського району, щодо безпідставної передачі ОСОБА_2 у приватну власність з НПП «Гуцульщина» 4200 га та 1200 га лісових масивів, щодо відкриття відносно ОСОБА_2 двох кримінальних проваджень за будівлю приміщення «Маєтку Святого Миколая» та передачу 4,2 га землі працівникам НПП «Гуцульщина».

Оскільки відповідач у контексті зазначених висловлювань фактично надавав оцінку діям позивача, як керівника національного природного парку «Гуцульщина», під час обговорення питань діяльності національного природного парку «Гуцульщина» і це питання становило громадський інтерес, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оціночні судження не є предметом судового захисту, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З огляду на зазначене, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що відповідачем не було надано суду будь-яких доказів з приводу неправдивих тверджень на які він посилався.

Враховуючи, що діяльність позивача, як керівника національного природного парку «Гуцульщина» постійно перебуває під пильним наглядом громадськості, а межа допустимої критики його діяльності на зазначеній посаді є значно ширшою, порівняно з критикою діяльності інших осіб, то посилання апелянта на те, що поширена інформація негативно впливає на його ділову репутацію не заслуговують на увагу.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 25 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Василишин