УХВАЛА

іменем україни

1 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 10 квітня 2012 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 163 800 грн зі сплатою 19 % річних, строком повернення кредитних коштів до 10 квітня 2019 року.

10 квітня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого в якості забезпечення виконання зобов'язань з приводу повернення кредитних коштів відповідачем було надано в приватне обтяження автотранспортний засіб - автомобіль марки «SSANG YONG», реєстраційний номер НОМЕР_1.

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами та договорами застави, відповідно до якого, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором та договором застави.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 22 червня 2015 року становить 184 590 грн 36 коп. і складається із: заборгованості за кредитом - 101 686 грн 50 коп., заборгованості за відсотками - 20 624 грн 35 коп., з урахування індексу інфляції та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, що станом на 27 жовтня 2015 року становить 62 279 грн 51 коп.

З урахуванням зазначеного ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило у рахунок погашення заборгованості у розмірі 184 590 грн 36 коп. та сплаченого судового збору у розмірі 2 768 грн 86 коп. за кредитним договором від 10 квітня 2012 року звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «SSANG YONG», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом визнання за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права власності на предмет застави з правом вчинення подальших дій, пов'язаних з переоформленням транспортного засобу в органах ДАІ, а також зобов'язати відповідача передати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» предмет застави з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 20 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 24 березня 2016 року, у задоволенні позову ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ні договором застави, ні чинним законодавством не передбачено набуття права власності на предмет застави за рішенням суду.

З таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 10 квітня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 163 800 грн зі строком повернення кредитних коштів до 10 квітня 2019 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 19 % річних (п. 3.3.1 кредитного договору).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10 квітня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу, згідно з умовами якого відповідачем було надано банку в приватне обтяження автотранспортний засіб - автомобіль марки «SSANG YONG», модель - «KYRON М 230», реєстраційний номер НОМЕР_1.

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.

Також 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» станом на 22 червня 2015 року становить 184 590 грн 36 коп. і складається із: заборгованості за кредитом - 101 686 грн 50 коп., заборгованості за відсотками - 20 624 грн 35 коп., а також суми боргу з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції станом на 27 жовтня 2015 року у сумі 62 279 грн 51 коп.

Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права власності на предмет застави.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Інше передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», чинним з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Стаття 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Отже, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, передачу рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Згідно з п. 9.4 договору застави у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або за договором застави, заставодержатель має право достроково стягувати суму кредиту та звернути стягнення на предмет застави (у тому числі вилучити предмет застави).

Пунктом 10 договору застави передбачено, що звернення стягнення та реалізація предмета застави відбувається у порядку, визначеному заставодержателем, у тому числі але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або у позасудовому порядку згідно з чинним законодавством України.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули; не дослідили належним чином умови договору застави та дійшли до передчасного висновку про те, що обраний позивачем спосіб судового захисту є позасудовим, пославшись при цьому на роз'яснення, надані судам у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», які стосуються нерухомого майна.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити частково.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 24 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик