Справа № 595/1742/16-ц
Номер рядка звіту 53
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Мартинюк М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Галіція Дистилері» про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом до ПАТ «Галіція Дистилері» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що він працював на посаді виконавчого директора ПАТ «Галіція Дистилері». 27 вересня 2016 року його звільнено із займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпА України, у звязку із втратою довіря. Вважає, що наказ підлягає скасування, оскільки він був звільнений незаконно.

В судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що у відповідності до наказу №73 від 27.09.16 позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я. Згідно даного наказу, позивач при виконанні своїх трудових обовязків на посаді виконавчого директора, був розпорядником грошових коштів підприємства з правом першого підпису, та неодноразово, з корисливою метою порушував інструкцію про службові відрядження в межах України та за кордон, внаслідок чого підприємством були оплачені його приватні поїздки в межах України та за кордон. Крім того, позивач, який був матеріально відповідальною особою за майно та інші цінності, одержані під звіт, з корисливою метою порушував правила проведення операцій з матеріальними та іншими цінностями, внаслідок чого інвентаризаційною комісією виявлено нестачу матеріальних цінностей на суму 11667,83 гривень, крім того, відповідачем було оплачено придбання палива на загальну суму 5394,36 гривень для його приватного використання. При цьом, у вказаному наказі, як на підставу його прийняття, здійснюється посилання на документи, якими ніби-то фіксуються виявлені порушення, датовані березнем-червнем 2016 року. Разом з тим, у згаданому наказі не обумовлено, коли саме мали місце порушення інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, нестачу яких саме матеріальних цінностей, закріплених за позивачем, було виявлено і коли, коли саме мали місце випадки придбання відповідачем пального для його приватних поїздок. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених ст. 40 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Також, позивач, обіймаючи посаду виконавчого директора, безпосередньо не обслуговував грошові кошти чи матеріальні цінності, а у передбаченому законом порядку не було встановлено факту розкрадання позивачем грошових коштів та матеріальних цінностей чи інших корисливих правопорушень, вчинених позивачем. Усі авансові звіти за результатами використання позивачем коштів у межах відряджень чи для оплати пального, або його використання позивачем за паливною карткою, були беззаперечно схвалені головним бухгалтером та керівником (генеральним директором) ПрАТ «Галіція Дистилері». Вважають доводи наказу надуманими. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив, суду пояснив, що з 2010 року в ПрАТ «Галіція Дистилері» на посаді виконавчого директора підприємства працював позивач ОСОБА_1, який був розпорядником майна та грошових коштів ПрАТ «Галіція Дистилері», мав право підпису документів, які є підставою для прийняття і видачі, розподілу товарно-матеріальних цінностей і коштів, а також розрахункових, кредитних і фінансових зобовязань. З 10 по 21 вересня 2015 року ОСОБА_1 була здійснена поїздка до Греції, профінансована за рахунок коштів підприємства, включно з добовими, на загальну суму 24899,11 грн., а також ряд інших поїздок в межах України та за кордон в період з лютого 2014 року по серпень 2015 року. Розмір шкоди, заподіяної підприємству безпідставним відшкодуванням витрат на приватні поїздки ОСОБА_1 в межах України та за кордон в період з лютого 2014 року по вересень 2015 року, які видавалися останнім за службові відрядження, складає 70025,77 грн. Крім того, ОСОБА_1 використовуючи належну підприємству паливну картку №255023914, придбав на АЗС мережі «ОКО» у містах Бучач та Тернопіль з 10 по 11 лютого 2016 року, тобто в період його перебування у щорічній відпустці та вже після документального оформлення начебто фактичного витрачення палива у службових цілях, паливо. Таким чином, розмір шкоди, заподіяної підприємству безпідставною оплатою вартості палива, придбаного ОСОБА_1, складає 5394,36 грн. Також, інвентаризаційною комісією підприємства була проведена інвентаризація, за наслідками якої була встановлена розбіжність (недостача) між бухгалтерськими даними та фактичними даними підзвітної особи. Згідно наслідків проведеної інвентаризації встановлена нестача виданих під звіт товарно-матеріальних цінностей, загальною балансовою вартістю, за вирахуванням зносу, 11667,83 грн. Просить в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що за результатами відрядження ОСОБА_1, звіти про такі відрядження затверджувалися бухгалтером підприємства та керуючим, після чого здійснювалося нарахування позивачу відповідних коштів.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді генерального директора ПрАТ «Ґаліція Дистилері». В звязку з тим, що ОСОБА_1 самовільно видавав накази про своє відрядження та відбував у такі відрядження без погодження з генеральним директором, не з діловою метою, то вважає, що наказ про звільнення ОСОБА_1 виданий цілком правомірно, оскільки ОСОБА_1 є підпорядкованою йому особою і він втратив до нього довіру.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Згідно наказу №10 від 11 квітня 2006 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ЗАТ «Галспирт» на посаду генерального директора.

26 липня 2010 року ОСОБА_1 було призначено на посаду виконавчого директора (наказ №83 від 26.07.2010 року).

Наказом №58 від 11 травня 2011 року ЗАТ «Галспирт» з 11.05.2011 року перейменовано в ПрАТ «Ґаліція Дистилері».

Відповідно до наказу №50 від 29 червня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади згідно з п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Згідно рішення Бучацького райсуду від 22.09.2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді виконавчого директора, згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 07.12.2016 року, рішення Бучацького райсуду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1, залишено без змін.

Наказом № 73 від 27.09.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади згідно з п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України у звязку із втратою довіря до нього з боку уповноваженого власником органу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Поняття вини сторони трудових правовідносин можна визначити як психічне ставлення до вчинюваної протиправної дії чи бездіяльності, яка полягає у невиконанні чи неналежному виконанні своїх трудових обов'язків, та її наслідків, виражене у формі умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння.

Як роз'яснено в абз. 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт і такі особи можуть бути звільнені з роботи з підстав втрати довіри, якщо вчинені ними умисні або з необережності дії дають роботодавцю підстави для втрати до них довіри і, зокрема, це може бути порушення таким працівником правил проведення операцій із матеріальними цінностями, а не сам факт недостачі останніх.

Судом встановлено, що 26 липня 2010 року, згідно наказу № 83, ОСОБА_1 було призначено на посаду виконавчого директора, та наказом № 73 від 27.09.2016 року його звільнено з посади згідно з п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України у звязку із втратою довіря до нього з боку уповноваженого власником органу.

Підставою для звільнення ОСОБА_6 стало проведення інвентаризації, за результатами якої встановлено нестачу матеріальних цінностей на суму 11667,83 грн. по підзвітній особі ОСОБА_6; підприємством було оплачено придбання палива на загальну суму 5394,36 грн. для його приватного використання; підприємством були оплачені його приватні поїздки в межах України та за кордон.

Сам факт нестачі товаро-матеріальних цінностей, а саме: багажника на перевезення, багажника на реслінг, каністри ПЕ 10 л., авто інвентора, диктофона, телефона «Нокія», монітора, конвектор, стілець чорний, телевізора, не дає підстави для втрати довіри до ОСОБА_1 з боку відповідача.

Крім того, на документах, що підтверджують передачу ОСОБА_1 матеріальних цінностей, а саме диктофона, телефона «Нокія», монітора, конвектор, стілець чорний, телефізора міститься факсиміле підпису ОСОБА_1, що не заперечується відповідачем.

Твердження представника позивача, що дане факсиміле проставлене не ОСОБА_1, в судовому засіданні відповідачем не спростовано, та на його спростування не надано жодних доказів, зокрема не надано наказу, інструкції чи порядку використання факсиміле на підприємстві. Крім того, факт передачі ОСОБА_1 телевізора «Trinitson», суд оцінює критично, так як вбачається з акту приймання-передачі затвердженого ОСОБА_1, без номера, без дати, відсутній підпис особи про прийняття такого телевізора.

Звільняючи ОСОБА_1 з роботи за правилами п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, відповідач виходив лише з фактів нестачі матеріальних цінностей, що були виявленні при проведенні інвентаризації.

Підставою для втрати довіри до працівника, що обслуговує матеріальні цінності, можуть бути лише його винні дії або бездіяльність, чи конкретні факти, які дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Сама по собі нестача товарних цінностей або їх надлишок, а також підозра, якщо немає конкретних фактів не можуть бути підставою для втрати довіри до працівника.

Відповідно до п.5 Наказу МФУ « Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за группами, зокрема, як малоцінні необоротні матеріальні активи.

Згідно п.40 п.п.40.8 вказаного наказу установи зараховують до малоцінних необоротних матеріальних активів предмети вартістю (без податку на додану вартість), що не перевищує 1000 гривень.

Як вбачається із внутрішніх накладних № G-00000564, № G-00000220, G-00000570, наданих відповідачем, ціна товаро-матеріальних цінностей не перевищує 1000 грн., а на деяких цінностей вона взагалі не зазначена.

На підставі п.27 Наказу амортизація малоцінних необоротних матеріальних активів може нараховуватися у першому місяці використання об'єкта в розмірі 50 відсотків його вартості, яка амортизується, та решта 50 відсотків вартості, яка амортизується, у місяці їх вилучення з активів (списання з балансу) внаслідок невідповідності критеріям визнання активом або в першому місяці використання об'єкта 100 відсотків його вартості.

Враховуючи наведене товаро-матеріальні цінності, нестачу яких було виявлено після проведення інвентаризації, відносяться до малоцінних необоротних матеріальних активів, та могли бути списані з балансу згідно п.27 Наказу МФУ « Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби».

Власник повинен доказати наявність в діях працівника конкретних порушень та доказати його вину у цих порушеннях.

У разі коли не були встановлені конкретні винні дії працівника, сам факт виявлення недостачі матеріальних цінностей у осіб, що обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, не може бути підставою для розірвання трудового договору у зв'язку із втратою довіри.

Відповідачем не надано достатньо доказів, встановлення конкретних винних дій зі сторони позивача.

Також, відповідачем не надано доказів, що ОСОБА_1, використовуючи належну підприємству паливну картку №255023914, придбав на АЗСпалива на загальну суму 5394,36 грн. для приватного використання будучи у відпустці. Зокрема, суду не було надано жодного документу який би підтверджував, що ОСОБА_1 передавалась паливна картка №255023914. таким чином, твердження відповідача про використання такої картки під час відпустки, суд вважає недоведеним.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 на посаді виконавчого директора, був розпорядником грошових коштів підприємства з правом першого підпису, та неодноразово, з корисливою метою порушував інструкцію про службові відрядження в межах України та за кордон, внаслідок чого підприємством були оплачені його приватні поїздки в межах України та за кордон, відповідачем надано звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № НОМЕР_1 від 03.03.2014 року, № НОМЕР_2 від 15.08.2014 року, № НОМЕР_3 від 24.02.2014 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 перебував у відрядженні, проте в них не зазначено місце перебування його у відрядженні. Крім того, наявність таких звітів не доводить факту приватних поїздок ОСОБА_1

Таким чином, ураховуючи, що відповідачем у відповідності до положень ст.ст. 10,60 ЦПК України не доведено, що конкретними винними та протиправними діями позивача, а саме використання ОСОБА_1 коштів ПАТ «Галіція Дистилері» на приватні поїздки в межах України та за кордон, придбання палива, використовуючи належну підприємству паливну картку №255023914, для приватного використання та нестача матеріальних цінностей, не надавали ПАТ «Галіція Дистилері» підстави для втрати до позивача довір'я, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем суду не надано довідку про його середній заробіток. Однак, як встановлено рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 07.12.2016 року, середньоденний заробіток позивача, відповідно до Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, складає 465,59 грн. Згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області в користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 червня по 26 жовтня 2016 року включно 86 робочих днів, що складає суму 40 040 грн. 70 коп. (465, 59 грн. х 86 днів).

На підставі наведеного, оскільки Апеляційним судом стягнуто в користь позивача середній заробіток по 26 жовтня 2016 року включно, то, суд дійшов висновку, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня по 13 лютого 2017 року включно 76 робочих днів, що складає суму 39912 грн. 44 коп. (465, 59 грн. х 76 днів).

Згідно ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, з відповідача слід стягнути 551, 20 грн. судового збору в дохід держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.41, 233, 235 КЗпП, Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року, ст.ст.10,11,60,209,212-215, 218,223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Галіція Дистилері» про поновлення на роботі задовольнити.

Скасувати наказ № 73 від 27.09.2016 року та поновити ОСОБА_1 на роботі в ПрАТ «Галіція Дистилері» на посаду виконавчого директора.

Стягнути з ПрАТ «Галіція Дистилері» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 44696 (сорок чорити тисячі шістсот девятсот шість) грн. 64 коп.

Стягнути з ПрАТ «Галіція Дистилері» 551(пятсот пятдесят одну) грн. 20коп. судового збору в доход держави.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 звернути до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_7