Справа № 737/1098/16-ц Провадження № 22-ц/795/397/2017 Суддя у I інстанції Іванець С. В.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя ОСОБА_1
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

17 лютого 2017 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.,

з участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Куликівської селищної ради Чернігівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа: приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу ОСОБА_4,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Куликівської селищної ради Чернігівської області про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем першої черги щодо майна померлого 16.12.2015 сина ОСОБА_5, прийняла спадщину у строк, встановлений законом, однак, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру через відсутність реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за померлим спадкодавцем.

Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 16.11.2016 до участі у справі було залучено залучено співвідповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3., а в подальшому, ухвалою від 13 січня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_6 було закрито на підставі п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки було встановлено, до відкриття провадження у даній справі зазначена особа померла.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Куликівської селищної ради Чернігівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення про задоволення її вимог, посилаючись на те, що право на спірне нерухоме майно її сином було набуте на підставі цивільно-правової угоди правомірно, а тому позбавлення її права на отримання спадщини суперечить вимогам закону. Стверджувала, що судом не були враховані положення ст. 328, 392 Цивільного кодексу України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 22 грудня 2015 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕЛ № 270925, виданим відділом РАЦС Куликівського РУЮ Чернігівської області, син позивача у справі ОСОБА_2.

З копії матеріалів спадкової справи №79/2016, заведеної приватним нотаріусом Куликівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 до майна померлого 16 грудня 2015 року ОСОБА_5, встановлено, що ОСОБА_2 24.05.2016 року, у строк, визначений ст.1270 ЦК України, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5.

Нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 у зв»язку з відсутністю реєстрації права власності спадкодавця на квартиру в реєстрі прав власності, про що приватним нотаріусом Куликівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 27.10.2016 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

З інформаційних довідок КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» №116 від 07.07.2016 та № 205 від 01.10.2016 судом було встановлено, що квартира АДРЕСА_3 обліковується як власність ОСОБА_6 та ОСОБА_3 по ? частці за кожним, право власності за ОСОБА_5 на вищезазначену квартиру не зареєстровано.

Звернувшись з позовом про захист порушеного права, ОСОБА_2 було подано суду договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений 11.07.2005 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Куликівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі 11.07.2005 року за № 1515(а.с.35).

Ухваливши рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено ОСОБА_5 11.07.2005 року, а саме, після набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає обовязкову державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, однак, незважаючи на приписи закону, ОСОБА_5 за життя не здійснив державної реєстрації права власності на спірну квартиру, відповідно - не набув права власності на зазначене майно, а тому, за правилом ст.1218 ЦК України, воно не ввійшло до складу спадщини, та не може бути успадкованим спадкоємцями ОСОБА_5

З наведеним висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки його постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 640 Цивільного кодексу України в редакції, яка діяла на час укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 657 ЦК України (в редакції на час укладення договору), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна має укладатися у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною першою статті 210 Кодексу визначено, що правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Пунктом 5 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. N 671, чинного на час укладення договору, передбачалось, що державній реєстрації підлягають правочини, зокрема, договір купівлі-продажу, міни, земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з

його нотаріальним посвідченням (пункт 6 вказаного Тимчасового положення ).

Згідно з пунктом 9 зазначеного Тимчасового порядку, дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру правочинів вважається датою державної реєстрації правочину.

Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням.

Датою державної реєстрації правочину є дата та час внесення відповідного запису до Реєстру.

Важливість проходження процедури державної реєстрації правочину зумовлюється тим, що до 01 січня 2013 року від її наявності напряму залежав момент переходу права власності за договором.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч.2 ст. 334 ЦК України).

Положеннями ч.4 ст. 334 ЦК України, в редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору купівлі-продажу, було прописано, що договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Окрім того, згідно із ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, Цивільним кодексом України встановлювалась вимога державної реєстрації правочинів щодо нерухомого майна, та окремими нормами - вимога державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Реєстрація правочинів і реєстрація прав власності являли собою окремі процедури, які не слід ототожнювати і, або розглядати як взаємозамінні.

При вирішенні даної справи, суд першої інстанції помилково ототожнив відмінні за змістом та наслідками процедури реєстрації правочинів та реєстрації прав власності та дійшов невірного правового висновку про те, що через відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно, останній не набув права власності на квартиру, а його спадкоємці права спадкування зазначеного майна.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, було укладено 11.07.2005 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_3, посвідчено державним нотаріусом Куликівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області ОСОБА_7 та одночасно зареєстровано у Державному реєстрі правочинів 11.07.2005 року за № 1515(а.с.35). За таких обставин, відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України, в редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору купівлі-продажу, право власності у набувача ОСОБА_5 на спірну квартиру виникло з моменту реєстрації правочину.

Не здійснення спадкодавцем ОСОБА_5 за життя реєстрації права власності на квартиру в реєстрі прав власності на нерухоме майно не є тією обставиною від якої залежав момент набуття спадкодавцем права власності на вказане спірне майно, оскільки в законодавчому порядку момент набуття права власності на час укладення договору купівлі-продажу було пов»язано з іншими обставинами, зазначеними вище.

Зважаючи на те. що на момент смерті ОСОБА_5 належало право власності на квартиру АДРЕСА_6, яку, за даними Комунального підприємства Чернігівське бюро технічної інвентаризації станом на 31.12.2012 року було перенумеровано у квартиру № 13 (а.с.10), відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, зазначене нерухоме майно увійшло до складу спадщини, що відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_5

Оскільки за даними спадкової справи позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину, її позовні вимоги про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_7 в порядку спадкування майна за померлим 16 грудня 2015 року сином, ОСОБА_5, на підставі ст.328, 392, 1223 ЦК україни, підлягають задоволенню.

Керуючись ст.210, 334, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру № 13 у житловому будинку № 11, розташованому по вулиці Партизанській у с.м.т. Куликівка, Куликівського району, Чернігівської області в порядку спадкування майна за померлим 16 грудня 2015 року сином, ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: