Справа № 415/4386/16-ц
Провадження № 22ц/782/48/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, лютого місяця, 15-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Карташова О.Ю., Єрмакова Ю.В. за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання дитини, -

встановила:

У серпні 2016 року до Лисичанського міського суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, просила суд змінити рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 квітня 2014 року по справі у.н. 415/1327/14-ц н.п. 2/415/832/14 про стягнення аліментів з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 на утримання спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Лисичанськ Луганської області ід.н. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 на утримання спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій формі у розмірі 1 500 гривень щомісячно.

Позов було прийнято судом до розгляду, рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 05 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі.

Позивачка не погодилась із таким рішенням суду першої інстанції та надала на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на припущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 січня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення по справі яким задовольнити позовні вимоги: змінити рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 квітня 2014 року по справі у.н. 415/1327/14-ц н.п. 2/415/832/14 про стягнення аліментів з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 на утримання спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Лисичанськ Луганської області ід.н. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 на утримання спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій формі в розмірі 1 500 гривень щомісячно.

У судове засідання обидві сторони не з'явились, були повідомлені належним чином, представник відповідача подав клопотання про слухання справи за відсутності як відповідача, так і його представника, позивачка у судове засідання не з'явилась, вона та її представник були повідомлені про нього судом під розпис (а.с. 218). Позивачка просила суд про відкладення розгляду з мотивів неможливості явки у нього представника відповідача (а. с. 232), проте через які саме поважні причини явка є неможливою суду не зазначила, жодних доказів поважності причин неявки суду надано не було, представником апелянта було надано письмові заперечення, тобто ним вже була висловлена позиція по справі , він просив суд розглядати справу за їх відсутності - з огляду на цы обставини та керуючись ст.305 ЦПК колегія суддів не знайшла передбачених законом підстав для відкладення розгляду справи.

Вислухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень проти неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено, що під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 10, 60 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із з того, що відповідач від сплати аліментів не ухиляється, має регулярний дохід. З моменту прийняття рішення судом щодо стягнення аліментів у частці від доходу з нього, заборгованості по аліментах не має, а навпаки справно їх сплачує, що підтверджується довідкою ДВС. Крім того, окремо надає допомогу дитині, зокрема купує подарунки, одяг, їжу тощо, що підтверджується наданими відповідачем копіями фіскальних та товарних чеків. Позивачем не надано належних в контексті положень ст.ст. 58-60 ЦПК України доказів, які б підтверджували, як цього вимагають положення ст. 192 СК України, зміну в матеріальному або сімейному стані сторін та обставин, які б могли бути враховані судом при визначенні розміру аліментів у частці відповідача від заробітку, зокрема зайняття ним іншою діяльністю окрім підприємницької та отримання доходів, які дозволяють сплату аліментів в більшому ніж стягнуто розмірі, а тому позовна заява підлягає залишенню без задоволення.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права, зазначений висновок ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, адже позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень про зміну матеріального стану відповідача. Між тим, за правилами ст. 192 СК України розмір аліментів, що вже був визначений рішенням суду, яке набрало законної сили та виконується - може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів лише у випадку доведення зацікавленою стороною перед судом зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі та мають спільну доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4). Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14.04.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 18.03.2014 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.6). Згідно довідки про доходи, виданої ДПІ у м. Лисичанськ Луганської області від 18.01.2017 р. ОСОБА_2 взятий на облік як платник податків до ДПІ в м. Лисичанськ та сума отриманого доходу за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року становить 30 338,00 грн. Майновий стан відповідача вбачається з податкових декларацій, свідчить про розмір офіційно отриманого відповідачем прибутку, що він отримує від підприємницької діяльності, наявність у нього інших доходів перед судом не доведено, ним це заперечується, наявність відкритих КВЕДів та певних рекламних матеріалів не свідчать самі по собі про те, що така діяльність фактично здійснюється та постійно приносить суттєвий прибуток, що значно змінив у бік покращення матеріальний стан відповідача.

Рішенням суду стягнуто аліменти у розмірі частки від загального його доходу, а отже у випадку отримання ним більшого доходу і відображенні цього у податковій документації чи виявленні цієї обставини державним виконавцем за ініціативою матері інтереси дитини не постраждають, адже буде здійснено відповідне утримання. Відповідно до висловленої Верховним судом України правової позиції у справі за № 143 цс 13 "З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).", проте при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню, чого не відбулось по зазначеній справі.

Отже, колегія суддів бере тут до уваги, що твердження у апеляційній скарзі стосовно того, що відповідач працює неофіційно та має фактично більший прибуток і що його матеріальний стан змінився - позивачем перед судом не доведено належними та допустимими доказами, сам відповідач заперечує ці обставини, наявна у справі податкова документація не підтверджує тверджень апелянта. Між тим, відповідно до правил частини 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, за таких обставин колегія суддів приходить до висновків про те, що суду не було надано достовірних доказів на підтвердження тверджень про зміну матеріального стану відповідача відносно періоду, коли було ухвалено попереднє рішення суду, яким було визначено розмір стягуваних аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Отже, за таких обставин колегія суддів приходить до висновків про те, що оскаржуване рішення суду є винесеним із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права, при оцінці доказів та застосуванні норм права суд першої інстанції не припустив таких порушень, що давали б підстави для зміни чи скасування рішення. Відповідно до правил ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні усіх наявних у справі доказів, тобто як наданих позивачем, так і наданих відповідачем на їх заперечення. А отже, за таких обставин та з огляду на наведене вище колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, позивачем не було надано суду на спростування тверджень та доказів відповідача таких належних та допустимих доказів, що давали б підстави для задоволення позовних вимог, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, при оцінці доказів не допустив таких порушень норм процесуального права, що давали б підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, вірно застосував положення матеріального права щодо виниклих правовідносин. Статтею 308 ЦПК є визначено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: О.Ю. Карташов

Ю.В. Єрмаков