АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 758/1464/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц/796/2329/2017Головуючий у суді першої інстанції - Супрун Г.Б. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника стягувача Литвиненко С.Г.,

представника боржника Ясенової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Національного університету «Києво-Могилянська академія» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року по цивільній справі за скаргою Національного університету «Києво-Могилянська академія» на дії та постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року Національний університет «Києво-Могилянська академія» звернувся до суду зі скаргою, в якій просив:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабенко О.О. щодо винесення постанови від 05.10.2016 про накладення штрафу на Національний університет «Києво-Могилянська академія» в розмірі 5 100,00 грн.;

- скасувати постанову головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабенко О.О. від 05.10.2016 про накладення штрафу на Національний університет «Києво-Могилянська академія» в розмірі 5 100,00 грн.

В обґрунтування вимог скарги заявник вказував, що державним виконавцем необґрунтовано та безпідставно винесено постанову про накладення штрафу у зв'язку з невиконанням рішення суду.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.12.2016 в задоволенні скарги відмовлено (а.с. 80).

В апеляційній скарзі боржник, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення скарги. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов не обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки державний виконавець накладаючи на боржника штраф у зв'язку з невиконанням рішення суду не звернув уваги що виконання рішення було утрудненим і не вжив заходів для звернення до суду з заявою про роз'яснення рішення.

Представник боржника в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Представник Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмових запереченнях направлених на адресу суду просив в задоволенні скарги відмовити та розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови були законними і підстав для її скасування не вбачається.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29.05.2015 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до Національного університету «Києво-Могилянська академія» про визнання незаконним наказу та зобов'язання вчинити дії (а.с. 8-11).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.06.2016 скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 29.05.2015 та ухвалено нове, яким визнано незаконним наказ Національного університету «Києво-Могилянська академія» № 500-с від 24.06.2014 про відрахування ОСОБА_6 з підстав невиконання навчального плану та поновлено ОСОБА_6 в складі студентів Національного університету «Києво-Могилянська академія» 5-го курсу навчання спеціальності «Правознавство» (денна форма), факультету правничих наук (а.с. 12-16).

10.08.2016 головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабенко О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення суду та запропоновано самостійно негайно виконати рішення суду (а.с. 39).

Копія вказаної постанови направлена стягувачу і боржнику і одержана останнім 22.08.2016, що не заперечується сторонами.

25.08.2016 Національний університет «Києво-Могилянська академія» повідомив державного виконавця про неможливість виконання рішення суду, оскільки строк дії виданої 14.11.2014 Міністерством освіти і науки ліцензії на підготовку за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста закінчився 01.07.2015.

Також, 25.08.2016 Національний університет «Києво-Могилянська академія» звернувся з листом до Міністерства освіти і науки України та до Міністерства юстиції України про надання роз'яснення щодо права надавати послуги з навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, якщо дія ліцензії на таку послугу закінчилась. Національний університет «Києво-Могилянська академія» має лише ліцензію на провадження освітньої діяльності за освітнім ступенем бакалавра та магістра за спеціальністю «Право», натомість, ОСОБА_6 за цими освітніми ступенями не навчалась. Не отримавши відповіді, повторно 21.10.2016 звернулись з аналогічним листом до Міністерства освіти і науки України.

05.10.2016, у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду, державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в сумі 5 100,00 грн. (а.с. 37).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Згідно із ст. 63 цього ж Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Також, ст. 75 вищевказаного Закону закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Твердження боржника про неможливість виконання рішення суду у зв'язку з відсутністю роз'яснень Міністерства освіти і науки України, є безпідставними та правомірно не взяті до уваги державним виконавцем, оскільки рішення суду набрало законної сили, а отже підлягало безумовному виконанню не залежно від наявності чи відсутності будь-яких роз'яснень того чи іншого державного органу.

При цьому, слід зазначити, що боржником виконано рішення суду 02.11.2016 не дивлячись на відсутність запитуваних ним роз'яснень, а отже боржник мав реальну можливість виконати рішення суду, як того вимагав державний виконавець, однак не зробив цього з певних суб'єктивних причин.

У зв'язку з тривалим не виконанням боржником рішення суду державний виконавець, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», виніс оскаржувану постанову, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець діяв в межах повноважень, у порядку та в спосіб визначених Законом.

Водночас слід зауважити, що у відповідності з нормами Конституції України та ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення.

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

З наведеного вбачається, що висновок суду про правомірність дій державного виконавця є законним і обґрунтованим, оскільки державний виконавець накладаючи на боржника штраф діяв в межах повноважень та з виключною метою своєчасного та повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права є безпідставними і спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи, наявними в ній доказами та вимогами закону. При цьому, слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом правового аналізу в суді першої інстанції і такі доводи не спростовують висновків суду, а відтак не можуть вплинути на законність, обґрунтованість і справедливість ухваленого судом рішення.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Національного університету «Києво-Могилянська академія» - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року по цивільній справі за скаргою Національного університету «Києво-Могилянська академія» на дії та постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва