АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1350/17 Справа № 209/318/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинськ від 11 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради (третя особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 (треті особи: Адміністрація Дніпровського району Камянської міської ради, Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради) про визнання особою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_4 та Адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради з позовом, яким просила зобовязати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою №4 будинку №29 по пр.Перемоги у м.Камянське, вселити його у вказану квартиру, визначити місцем її проживання як опікуна разом з підопічним ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, вселити її з реєстрацією у вказаній квартирі. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що з 2011 року є опікуном ОСОБА_3, який зареєстрований у вказаній квартирі. У грудні 2015 року ОСОБА_4 вигнав їх і вони з підопічним стали проживати у квартирі №220 цього ж будинку, а тому вважала, що їх права підлягають поновленню.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом, яким просив визнати ОСОБА_3. особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського райсуду м.Дніпродзержинськ від 11.10.2016р. частково задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_4 зобовязано не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою №4 будинку №29 по пр.Перемоги у м.Камянське, у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимогам ОСОБА_4 відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, посилаючись на його невідповідність вимогам закону у цій частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню в частині відмови у позовних вимогах про вселення з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про вселення ОСОБА_3 разом з опікуном ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції посилався на те, що причиною виселення ОСОБА_3 та його опікуна ОСОБА_2 з вказаної квартири став не житловий конфлікт, а конфлікт ОСОБА_2 з ОСОБА_4 у звязку з припиненням їх шлюбних відносин.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Згідно особового рахунку квартира АДРЕСА_1 загальною площею 44,7 кв.м. складається з двох кімнат. ОСОБА_3, 07.02.1998р., вселився у квартиру разом з матірю ОСОБА_5 (а.с.4). За відомостями паспорта громадянина України ОСОБА_3 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.04.2007р. (а.с.7).

ОСОБА_4 проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, а з 16.02.2010р. зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 як зять наймача квартири ОСОБА_5 та чоловік ОСОБА_2 (а.с.46,47). ОСОБА_5 померла 18.05.2010р. і рішенням виконкому Дніпровської районної ради договір найму квартири АДРЕСА_1 змінено в частині наймача на ОСОБА_4 (а.с.49).

У звязку зі смертю ОСОБА_5 рішенням виконкому Дніпровської районної ради від 16.06.2010р. №150 малолітньому ОСОБА_3 встановлено статус дитини-сироти, а рішенням цього ж виконкому від 16.06.2010р. №152 за ним закріплено жиле приміщення у квартирі АДРЕСА_1 зі збереженням його за ним протягом усього часу перебування під опікою або в державному інтернатному закладі (а.с.86). Рішенням виконкому Дніпровської районної ради від 15.06.2011р. ОСОБА_2 призначено опікуном брата ОСОБА_3 із зазначенням у рішенні, що ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, який не заперечує проти призначення її опікуном (а.с.5.6).

За відомостями МСЕК від 15.02.2016р. ОСОБА_3 встановлено безстроково Ігр. інвалідності з дитинства. Згідно висновку комісії ОСОБА_3 нездатен до самообслуговування та має повну залежність від інших осіб (а.с.23). Рішенням Дніпровського райсуду м.Дніпродзержинськ від 31 .08.2016р. ОСОБА_3 визнано недієздатним з призначенням його опікуном сестру - ОСОБА_2 (а.с.112).

З матеріалів справи вбачається факт того, що ОСОБА_3 з 10.04.2007р. до вересня 2015 року проживав у своїй квартирі АДРЕСА_1 разом з опікуном ОСОБА_2, у тому числі, і після смерті 18.05.2010р. його матері ОСОБА_5 Вказане житлове приміщення закріплено за ним відповідним рішенням органом місцевого самоврядування. Виселення з вказаної квартири та тимчасове проживання ОСОБА_3 разом з опікуном ОСОБА_2 у квартирі №220 цього ж будинку було визнано поважними для них причинами, здійсненим під впливом неприязнених стосунків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Предявлення ОСОБА_4 позову про визнання ОСОБА_3 особою, що втратила право користування закріпленою за ним квартирою №4, підтверджуються намагання ОСОБА_4 скористатись його відсутністю та позбавити цього житла. Тобто, фактично не проживання ОСОБА_3 та його опікуна ОСОБА_2 у квартирі №4 було не добровільним, а вимушеним, внаслідок чого суд першої інстанції обґрунтовано зобовязав ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні вказаною квартирою. Однак, встановивши факт наявності порушення житлових прав ОСОБА_3 у вигляді перешкод у користуванні житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_4, суд першої інстанції безпідставно не поновив його порушене право.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України в частині відмови у позовних вимогах про вселення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про вселення у квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та його опікуна ОСОБА_2 на період здійснення нею опікунських повноважень. При ухваленні вказаного рішення колегія суддів враховує, що положення ч.5 ст.29 ЦК України про місце проживання недієздатної особи за місцем проживання опікуна не можуть застосовуватись при вирішенні даного спору, оскільки встановлені обставини по даній справі свідчать, що місцем проживання недієздатного ОСОБА_3 була саме квартира АДРЕСА_1 і саме у цій квартирі проживала і його сестра та опікун ОСОБА_2 Проживання у квартирі №4 він позбавлений вимушено, між тим, вказана квартира №4 закріплена за ним офіційно, була його постійним місцем проживання на протязі тривалого часу, є двокімнатною та з урахуванням його життєвих потреб як інваліда Ігр. більш відповідає його інтересам у порівнянні з однокімнатною квартирою №220. Крім того, квартира №220 є місцем проживання і малолітньої ОСОБА_6, племінниці ОСОБА_2 За медичними показаннями ОСОБА_3 нездатен до самообслуговування, має повну залежність від інших осіб, а тому догляд опікуна ОСОБА_2 за ним має бути постійним. У звязку з цим ОСОБА_2 на період здійснення нею опікунських повноважень має право проживати разом з ним у квартирі №4, з якої вона також вимушено пішла. Вимоги ОСОБА_2 про визнання вказаної квартири її місцем проживання з реєстрацією не можуть бути задоволені, оскільки вона має інше зареєстроване у встановленому порядку місце проживання у квартирі №220 цього ж будинку.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_2 задовольняється частково.

Керуючись ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинськ від 11 жовтня 2016 року скасувати в частині відмови у позовних вимогам про вселення.

Вселити у квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_7 та його опікуна ОСОБА_2 на період здійснення нею опікунських повноважень.

В іншій оскарженій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.