Справа № 502/161/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Масленикова О.А.,

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

Кілійської міської ради

про

встановлення факту належності та

визнання права власності на житловий будинок

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 01.02.2017 року з позовною заявою до Кілійської міської ради про встановлення факту належності житлового будинку та визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказує, що 17 травня 2011 року помер чоловік позивача ОСОБА_3, який на день смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня Червонофлотська), 25. Згідно даних з будинкової книги на день смерті спадкодавця за вказаною адресою проживали позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина спадкодавця. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складалось із ? частини житлового будинку розташованого в м. Кілія Кілійського району Одеської області по вул. Дружби (колишня Червонофлотська), 25. Спадщину, яка залишилася після смерті спадкодавця, прийняла фактично позивач, ОСОБА_2 відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. ОСОБА_3 та позивачу було відведено земельну ділянку площею 600 кв.м., за адресою: Одеська область Кілійський район м. Кілія, вул. Червонофлотська (теперішня Дружби), 25 для будівництва житлового будинку. Спадкодавцем та позивачем не було виготовлено правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на побудований житловий будинок, акт про ведення в експлуатацію вказаного житлового будинку відсутній. Під час звернення до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 позивачу було надано розяснення щодо того, що з доданих документів до нотаріальної контори право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано, що не дає можливості видати свідоцтво про право власності на спадщину, тому було запропоновано звернутись до суду для вирішення питання щодо визнання права власності на спадщину. На підставі вищевказаного представник позивача просив суд встановити факт належності житлового будинку розташованого в м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Дружби, 25 - ОСОБА_3, померлому 17.05.2011 року та ОСОБА_2. Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок розташований в м.Кілія Кілійського району Одеської області по вул. Дружби, 25, який відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 74,0 кв.м., загальною площею 136,1 кв.м., господарських будівель: літ.Б гараж, літ.В сарай, літ.Г - сарай, літ.Д сарай, 1-5, І надвірні споруди, у тому числі на ? частину житлового будинку в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3, який помер 17.05.2011 року та на ? частину будинку, за правом власності, належної ОСОБА_2.

Після відкриття провадження у справі представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, Кілійської міської ради, ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за їх відсутності без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне:

Шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений 03.02.1970 року Фурманівським с/бюро ЗАГС Кілійського району, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АБ № 136204 від 03.02.1970 року, актовий запис № 2. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_6 було присвоєне прізвище «Чернега» /а.с. 8/.

Як вказано в свідоцтві про смерть серії 1-ЖД № 254364, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 132, ОСОБА_3, помер 17.05.2011 року /а.с. 6/.

Відповідно виписки з рішення виконавчого комітету Кілійської міської Ради № 118 від 17.05.1988 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в м. Кілія по вул. Червонофлотська, 25, площею 600 кв.м. /а.с. 9/.

Відповідно до довідки КП КРР «Районне бюро технічної інвентаризації» № 80 від 26.02.2016 р., станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: м. Кілія Кілійського району, вул. Дружби, 25 (колишня вул. Червонофлотська, 25) не зареєстровано /а.с. 14/.

Відповідно до технічного паспорту, складеного КП « Кілійське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», житловий будинок по вул. Червонофлотська, 25 в м. Кілія Кілійського району Одеської області, в цілому складається з: літ.А - житловий будинок, 1990 року побудови, житловою площею 74,0 кв.м., загальною площею 136,1 кв.м.; літ.Б гараж; літ.В сарай; літ.Г сарай; літ.Д сарай; 1-5, І надвірні споруди.

Як вбачається з листа від 30.01.2017 р. № 66/01-16, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 на підставі звернення ОСОБА_2 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 розяснив, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, за їх відсутності питання оформлення спадщини вирішується в судовому порядку.

Згідно інформаційної довідки відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 46820456 від 20.02.2017 р. сформованої приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3, 17.05.2011 р., спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно інформаційної довідки відносно заповітів/спадкових договорів № 46820451 від 20.02.2017 р. сформованої приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4, відсутня інформація, щодо заповітів та спадкових договорів складених ОСОБА_3.

Як вбачається з інформаційного повідомлення на офіційному сайті Кілійської міської ради в розділі «Прийняті рішення», 15 січня 2015 року Кілійською міською радою було прийнято рішення №68-VII-5 «Про перейменування вулиці Червонофлотська на вулицю Дружби» без зміни поштових номерів. Рішення набрало чинності з дня офіційного оприлюднення в місцевих засобах масової інформації.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР /який діяв на час проведення будівництва нерухомого майна з приводу якого заявлені позовні вимоги/ - майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Оскільки нерухоме майно було побудовано спадкодавцем в період перебування у шлюбі з позивачем, згідно положень ст. 22 КпШС України, який діяв на момент проведення будівництва, на вказане майно розповсюджуються відповідні положення ст. 112 ЦК УРСР.

Тобто, виходячи з сенсу ст. 22 КпШС України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, спірний житловий будинок який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, на праві спільної сумісної власності належав подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Стосовно позовних вимог про спадкування суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому як вказано в ч. 3 даної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З досліджених доказів судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 є його дружина позивач ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Судом також встановлено, що в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, в звязку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст. 16, 1261 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності житлового будинку розташованого в м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Дружби, 25, - ОСОБА_3, померлому 17.05.2011 року та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок розташований в м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Дружби, 25, який складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 74,0 кв.м., загальною площею 136,1 кв.м.; літ.Б гараж; літ. В сарай; літ. Г сарай; літ. Д сарай; 1-5, І надвірні споруди, - у тому числі на ? частину житлового будинку в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3, який помер 17.05.2011 року та на ? частину як частку у праві спільної сумісної власності подружжя.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_7