Справа № 127/9954/16-ц Провадження № 22-ц/772/62/2017Головуючий в суді першої інстанції Гриневич В. С.
Категорія 53Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Голови правління, Голови Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування - Олійника Анатолія Дмитровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування (далі - ВОАОМС) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 11.05.2012 року позивач був прийнятий на посаду спеціаліста з організаційно-розпорядчих питань ВОАОМС, а в подальшому переведений на посаду головного спеціаліста.

12.04.2016 року позивача було звільнено з займаної посади, у зв'язку зі зміною організації виробництва і праці на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, на підставі наказу керівника секретаріату ВОАОМС №5.

Зі своїм звільненням ОСОБА_2 не погоджується, вказуючи на його незаконність, а тому просив: скасувати наказ керівника секретаріату ВОАОМС №5 від 12.04.2016 року про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України; поновити його на роботі; стягнути з ВОАОМС на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з ВОАОМС на його користь моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ВОАОМС №5 від 12.04.2016 року про звільнення ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста ВОАОМС.

Стягнуто з ВОАОМС на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 20185,18 гривень, з утриманням з цієї суми податків і інших обов'язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду Голова правління, Голова ВОАОМС - Олійник А.Д. оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розпорядження від 11.05.2012 року №1 ОСОБА_2 був прийнятий на посаду спеціаліста з організаційно-розпорядчих питань ВОАОМС.

28.08.2012 року відповідно до розпорядження від того ж числа №8 позивача було переведено на посаду головного спеціаліста ВОАОМС.

З рішенням правління ВОАОМС «Про ліквідацію Виконавчої дирекції ВОАОМС та припинення повноважень виконавчого директора» від 12.02.2016 року, «Про призначення керівника Секретаріату ВОАОМС» від 12.02.2016 року та протоколу засідання Правління ВОАОМС від 12.02.2016 року вбачається, що правлінням ВОАОМС вирішено ліквідувати Виконавчу дирекцію ВОАОМС, припинити повноваження директора та призначити керівником Секретаріату ВОАОМС ОСОБА_4

12.04.2016 року позивача ОСОБА_2 було звільнено з посади головного спеціаліста у зв'язку із реорганізацією ВОАОМС, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, згідно з наказом від 12.04.2016 року №5.

Як вбачається з наказу від 12.04.2016 року №5 «Про звільнення ОСОБА_2» позивача було звільнено з посади головного спеціаліста ВОАОМСу зв'язку із зміною в організації виробництва і праці з 12.04.2016 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Головного бухгалтера зобов'язано забезпечити виплату компенсації за невикористану відпустку та виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати. (а.с. 5).

Під час розгляду справи в суді встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_2 було видано трудову книжку і проведено розрахунок.

Відповідно до п.1 ч.1, 2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у п.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст.48 ЗУ «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Роботодавці зобов'язані вживати відповідних заходів для запобігання масовому вивільненню, а також своєчасно подавати до служби зайнятості, відомості про заплановане масове вивільнення працівників за формою 4-ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці» за два місяці до вивільнення, однак ВОАОМС з вказаним звіренням до державної служби зайнятості не звернулось.

З рішення правління ВОАОМС від 12.02.2016 року «Про попередження працівників виконавчої дирекції Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування про наступне їх вивільнення у зв'язку із ліквідацією виконавчої дирекції Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування», вбачається, що правління Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування вирішило попередити працівників виконавчої дирекції про наступне їх вивільнення у зв'язку із ліквідацією. (а.с. 75).

Із списку працівників ВОАОМС, які попереджаються про вивільнення із займаної посади у зв'язку з ліквідацією виконавчої дирекції Асоціації вбачається, що позивач був попереджений про звільнення 12.02.2016 року під підпис. (а.с.76).

На оперативній нараді секретаріату ВОАОМС від 12.02.2016 року розглядалося питання про надання резюме працівниками Виконавчої дирекції на розгляд керівника Секретаріату Асоціації у зв'язку із ліквідацією Виконавчої дирекції. За наслідками розгляду даного питання було прийнято рішення довести під підпис кожному працівнику Виконавчої дирекції Асоціації про необхідність подання резюме керівнику Секретаріату, що підтверджується протоколом №1.1 від 12.02.2016 року (а.с.104).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач ОСОБА_2 був присутні на вказаній нараді та знав про існування вказаного протоколу.

Зі списку працівників Виконавчої дирекції ВОАОМС, яким було запропоновано подати резюме, вбачається, що в даному списку містяться прізвища 10 осіб, в тому числі і прізвище позивача, однак підпису позивача в даному списку немає, що свідчить про те, що позивачу не пропонувалося подати резюме (а.с.105).

Як вбачається із списку працівників Виконавчої дирекції Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування, яким було запропоновано посади у Секретаріаті Асоціації на основі поданих ними резюме, в даному списку зазначено прізвище позивача, однак в графі запропонована посада зазначено, що в термін до 12.04.2016 року резюме не подано, в графах «підпис» та «дата», підпису позивача та дати не міститься (а.с. 95).

Одночасно з цим, судова колегія приходить до висновку, що подання резюме не передбачено нормами чинного законодавства, а тому пропозиція подати резюме не є пропозицією працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації в розумінні ст.49-2 КЗпП України.

Інші належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 була запропонована інша робота на підприємстві, в матеріалах справи відсутні.

З наведеного вбачається, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог ст.49-2 КЗпП України.

Судова колегія не приймає до уваги посилання представника ВОАОМС, викладені в апеляційній скарзі, про те, що вимога про надання резюме була зумовлена необхідністю підтвердженням кваліфікаційного рівня працівників, оскільки це не позбавляє відповідача обов'язку запропоновати іншу роботу.

Після реорганізації виробництва і праці ВОАОМСта ліквідації виконавчої дирекції ВОАОМС було створено Секретаріат Вінницької обласної ВОАОМС, який за кількістю штатних одиниць не відрізняється з кількістю штатних одиниць Виконавчої дирекції (12 штатних одиниць у виконавчій дирекції та 12 штатних одиниць у секретаріаті), а всього кількість штатних одиниць відповідача збільшилась до 14 одиниць (а.с.94,126).

В даному випадку реорганізація ВОАОМС не призвела до скорочення загальної чисельності працівників або штату працівників, а тому вона не може бути підставою для звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Зміна назва посади, яку займав позивач, також не може бути підставою для такого звільнення.

Відповідно до протоколу №1 засідання правління та рішення правління ВОАОМСвід 29.01.2016 року «Про затвердження структури і штатного розпису секретаріату Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування» правління ВОАОМСвирішило затвердити структуру і штатний розпис секретаріату Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування (а.с.82-83).

Із структури і штатного розпису секретаріату ВОАОМС, вбачається, що загальна кількість штатних одиниць - 12, наявні 4 посади головного спеціаліста, а саме, головний спеціаліст Центру організаційно-правового забезпечення розвитку та реформування органів місцевого самоврядування, головний спеціаліст Центру промоцій та зовнішніх зв'язків та 2 посади головного спеціаліста Центру розвитку інвестиційної спроможності та залучення ресурсів (а.с.84).

Із Кваліфікаційних вимог до працівників Секретаріату ВОАОМС, затверджених керівником секретаріату ОСОБА_4 (без зазначення дати), вбачається, що вимоги до кандидата на посаду головного спеціаліста всіх підрозділів Секретаріату є в основному аналогічними, зокрема це громадянство України, вища освіта відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра або спеціаліста, стаж роботи на аналогічних посадах не менше 1 року або стаж роботи за фахом на посадах в інших сферах управління не менше 2 років, знання чинного законодавства України з питань місцевого самоврядування та інших нормативно-правових актів, що стосуються діяльності Асоціації, володіння основами права, володіння комп'ютером, навички ділового спілкування (а.с.30-31).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відповідає необхідним вимогам для заміщення посади головного спеціаліста ВОАОМС, а саме: позивач є громадянином України, має вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, йому присвоєно кваліфікацію «спеціаліст з обліку і аудиту», крім того позивачу присвоєно кваліфікацію «інженера електронної техніки», з трудової книжки вбачається, що позивач має необхідний стаж роботи, оскільки лише в ВОАОМС, на аналогічних посадах, позивач працював з травня 2012 року, тобто майже чотири роки, проте на момент звільнення йому вказану роботу запропоновано не було.

Окрім того, ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності протягом всього часу своєї праці в ВОАОМС не притягувався, мав подяку за багаторічну сумлінну працю та високий професіоналізм, що свідчить про належне виконання позивачем посадових обов'язків та знання чинного законодавства України з питань місцевого самоврядування та інших нормативно-правових актів.

Посилання представника ВОАОМС про те, що ОСОБА_2 не має необхідної кваліфікації, оскільки кваліфікаційний рівень включає в себе здатність виконувати особливі доручення, спростовується наступним.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.7).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що при звільненні ОСОБА_2 ВОАОМСбуло проведено порівняльну характеристику працівників і що при цьому до уваги бралися рівень кваліфікації та продуктивності праці, зокрема рівень освіти, присвоєний кваліфікаційний рівень, навчання на курсах підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, тимчасове виконання обов'язків інших працівників, досвід роботи, виконання посадових обов'язків, трудова дисципліна, наявність дисциплінарних стягнень, наявність на утриманні неповнолітніх дітей тощо.

Також відповідачем не було надано доказів того, що в результаті порівняльної характеристики рівня кваліфікації та рівня продуктивності праці було встановлено, що позивач має найнижчий рівень кваліфікації та продуктивності праці.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що при звільненні позивача відповідачем взагалі не розглядалося питання щодо того, чи має позивач переважне право на залишення на роботі відповідно до положень ст.42 КЗпП України.

В судовому засіданні представник відповідача зіслався на фактичну ліквідацію Виконавчої дирекції ВОАОМС, як підставу для звільнення позивача ОСОБА_2, проте судова колегія з такими доводами погодитись безперечно не може, у зв'язку з наступним.

Статтею 80 ЦК України встановлено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №100689 від 11.05.2012 року, ВОАОМС є юридичною особою, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - 11.05.2012 року (а.с. 9).

Матеріалами справи встановлено, що Виконавча дирекція та Секретаріат ВОАОМС є виконавчими органами Асоціації та не є відокремленими юридичними особами.

Відповідно до ст.89, 104 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

З наведеного вбачається, що фактично ВОАОМС була проведена реорганізація виробництва і праці, а Виконавча дирекція замінена на Секретаріат, проте ліквідації юридичної особи, безперечно, проведено не було, а тому вказане не може слугувати підставою для звільнення позивача.

Це ж підтверджується правовою позицією ВСУ висловлену у цивільній справі №6-65цс12 від 11.07.2012 року, з якої вбачається, що п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Вживані у цій нормі поняття: "ліквідація", "реорганізація", "перепрофілювання", "банкрутство", "скорочення чисельності або штату працівників" - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч.2 ст.40, ст.42, 43, 492 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог ЗУ «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання та скасування наказу про звільнення позивача та поновленню позивача на посаді головного спеціаліста ВОАОМС.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з довідки про доходи від 17.06.2016 року №68 та довідки про середню заробітну плату (дохід) від 30.09.2016 року №148, виданих ВОАОМСзаробітна плата, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року становить 22320 гривень (а.с. 55, 90).

Враховуючи, що кількість робочих днів вимушеного прогулу з 13.04.2016 року по день винесення рішення у справі складало 140 робочих днів, а середньоденна заробітна плата складає 144,18 гривень, суд першої інстанції вірно стягнув з ВОАОМС 20185,18 гривень на користь ОСОБА_2, у якості середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Голови правління, Голови Вінницької обласної Асоціації органів місцевого самоврядування - Олійника Анатолія Дмитровича відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Береговий О.Ю.