Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 415/69/14-ц
Провадження № 22ц/782/717/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі

головуючого - Луганської В.М.,

суддів Яреська А.В.,Єрмакова Ю.В.,

за участю секретаря: Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 травня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, треті особи: виконавчий комітет Лисичанської міської ради, відділ земельних ресурсів в м. Лисичанську Луганської області, комунальне підприємство "Лисичанський міський землевпорядний центр",

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 15.04.1991 року позивач є власником будинку, який розташований за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Лагоди, 41. Будинок розташований на земельній ділянці, яка на сьогоднішній день перебуває у стадії приватизації, межі якої є спірними. У 2013 році позивач звернувся до Управління власності Лисичанської міської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, що розташована за зазначеною вище адресою. Лисичанська міська рада розглянувши відповідну заяву на сесії, ухвалила рішення, яким надала дозвіл позивачу на приватизацію земельної ділянки. З відповідним рішенням позивач звернувся до КП "Лисичанського міського землевпоряджувального центру", яке займається виготовленням технічної документації необхідної для приватизації земельної ділянки. Серед документів необхідних для подачі до Відділу земельних правовідносин м. Лисичанська Луганської області, для отримання державного акту про права власності на земельну ділянку є акт про погодження меж земельної ділянки. У зв'язку із чим, позивач звернувся до сусідів - власників суміжних ділянок для підписання відповідного акту. ОСОБА_2, власницею суміжної ділянки, що розташована за адресою: м. Лисичанськ, вул. Лагоди, буд. 39 було відмовлено позивачу в підписанні даного акту, на підставі особистої неприязні. У зв'язку з виниклою спірною ситуацією позивач звернувся до Лисичанської міської ради з заявою в якій просив узгодити межі земельної ділянки № 41 розташованої по вулиці Лагоди, міста Лисичанська. 02 жовтня 2013 року на засіданні комісії по вирішенню спірних питань землекористування було ухвалено рішення у відповідності до якого було зобов'язано ОСОБА_2, надати ОСОБА_3, доступ до задньої стінки його будівлі(сараю), розташованої неподалік спільної границі земельних ділянок № 39 та 41в м. Лисичанськ, Луганської області по вулиці Лагода, для облаштування відводу атмосферних опадів, на строк не менше ніж п'ять суток. Питання про узгодження границь земельної ділянки № 41 виконавчим комітетом Лисичанської міської ради було відкладено, до облаштування ОСОБА_3 відводу атмосферних опадів. ОСОБА_4 на виконання рішення Лисичанської міської ради письмово звернувся до ОСОБА_2 з проханням надати доступ до задньої стінки його будівлі(сараю), на що ОСОБА_2 вищезазначена заява позивача була прямо проігнорована. У зв'язку з цим, позивач вимушений був звернутися в друге до виконавчого комітету Лисичанської міської ради з проханням розглянути питання узгодження границь земельної ділянки № 41 розташованої по вулиці Лагоди, міста Лисичанська на найближчому засіданні. Проте органами місцевого самоврядування так і не було вирішено по суті спір стосовно меж земельної ділянки. До відповідних органів місцевого самоврядування, позивачем були направленні заяви із проханням вирішити по суті спір стосовно меж суміжних ділянок. Але спір по суті не розглядався.

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій просив визнати неправомірною відмову ОСОБА_2 у підписанні акту погодження меж земельної ділянки від 08.05.2013 року, який є невід'ємною частиною технічної документації на приватизацію земельної ділянки, визнати за позивачем право на приватизацію земельної ділянки, що розташована за адресою вул. Лагоди, 41 м. Лисичанська, Луганської області, без підпису ОСОБА_2 акту погодження меж земельної ділянки від 08.05.2013 року, який є невід'ємною частиною технічної документації на приватизацію земельної ділянки, визнати межами земельної ділянки, що розташована за адресою : вул. Лагоди, 41 м. Лисичанська, Луганської області межі зазначені в технічній документації від 08.05.2013 року. Судові витрати покласти на ОСОБА_2

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26 травня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Суд визнав право ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки, розташованої за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Лагоди, 41 розміром відповідно до акту меж земельної ділянки від 08.05.2013 року, який є невід'ємною частиною технічної документації на приватизацію земельної ділянки без отримання згоди суміжного землекористувача ОСОБА_2 Суд визнав межами земельної ділянки, що розташована за адресою вул. Лагоди, 41 в м. Лисичанську Луганської області межі земельної ділянки зазначені в технічній документації від 08.05.2013 року. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 229, 41 ГРН. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 травня 2014 року та залишити позовну заяву ОСОБА_3 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не відповідає фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, вважають, що підстав для скасування судового рішення не має.

Заслухавши осіб, які зявилися до судового засідання, доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не заперечує правильність визначених меж між їх з позивачем земельними ділянками, але відмовляється поставити свій підпис на акті погодження меж, посилаючись на те, що покрівля даху сараю позивача на 40 см. нависає над межею її земельної ділянки. Встановити ж устрій, який буде перешкоджати стоку атмосферних опадів з крівлі будівлі сараю, який належить позивачу, на територію суміжних дільниць не дозволяє. Тому, позивач ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою відповідачем ОСОБА_2 підписати акт погодження, позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, по межах встановлених в акті від 08.05.2013 року.

На підставі цього, суд прийшов до висновку, що порушене право ОСОБА_3 підлягає захисту у суді та поновленню у спосіб, визначений відповідно до частини 2 п.1 ст.16 ЦК України шляхом визнання його права.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов поспішно, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником будинку №41 по вул. Лагоди у м. Лисичанську, що підтверджується договором дарування (а.с.11-12). Відповідно до вказаного договору житловий будинок з господарськими будівлями знаходиться на земельній ділянці площею 910 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок (а.с.8-10) №41 по вул. Лагоди у м. Лисичанську загальна площа земельної ділянки на якій розташований вказаний будинок складає 1157 кв.м.

08.04.2013 року позивач звернувся з заявою до Управління власності Лисичанської міської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки.

Рішенням Лисичанської міської ради від 25.04.2013 року (а.с.145) було надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною орієнтованою площею 0, 1157 га. Цим же рішенням зобовязано надати проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки на затвердження відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_2, яка є суміжним землекористувачем відмовилася погодити акт встановлення та переносу в натурі (на місцевість) зовнішніх меж земельної ділянки.

На комісії по вирішенню земельних спорів 02.10.2013 року розглядалося звернення КП «Лисичанський міський землевпорядний центр» щодо погодження границь земельної ділянки, який знаходиться за адресою: м. Лисичанськ, вул. Лагоди, 41 зі сторони суміжного користувача земельної ділянки №39 та звернення ОСОБА_2 про відмову у погодженні границь земельної ділянки.

Комісією було прийнято рішення про відкладення розгляду питання про погодження границь земельної ділянки №41, яка знаходиться по вул. Лагоди до обладнання ОСОБА_3 ливнівідводу.

Рішення комісії затверджено рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 15.10.2013 року № 445.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, які приймають рішення про передачу земельних ділянок у власність громадянам.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Способи захисту цивільних прав передбачені у ст. 16 Цивільного кодексу України, згідно з якою способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ст. ст. 152, 158 Земельного кодексу України.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено способи захисту прав на земельні ділянки, а саме: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як вбачається із тексту уточненої позовної заяви ОСОБА_3 (а.с.15-16), звертаючись до суду позивач вказував на фактичну бездіяльність Лисичанської міської ради у вирішені спору стосовно спірної земельної межі та не розгляду питання щодо приватизації ним земельної ділянки без погодження із суміжним землекористувачем.

Таким чином, вирішуючи справу, про визнання за позивачем права на приватизацію земельної ділянки без підпису ОСОБА_2 в акті погодження меж земельної ділянки, суд по даній категорії справ повинен, був встановити та обговорити межі відповідальності Лисичанської міської ради, оскільки відповідно до вимог ст.12 Земельного Кодексу до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до цього Кодексу. І позивач в позовній заяві посилався саме на бездіяльність Лисичанської міської ради у вирішенні питання про приватизацію ним земельної ділянки

За таких обставин прийняте по справі рішення буде стосуватися прав та обовязків не тільки відповідача ОСОБА_2, а і Лисичанської міської ради тому притягнення її до участі у справі у якості співвідповідачів є обовязковим.

Разом з тим, суд згідно ч.1 ст. 33 ЦПК України лише за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Таким чином, оскільки позивач заявив позов тільки до ОСОБА_2 і не побажав залучити до участі у справі у якості співвідповідача Лисичанську міську раду, а суд за своєю ініціативою не може цього зробити, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволенні такого позову в цій частині слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи всіх належних відповідачів. На що суд першої інстанції не звернув уваги.

Крім того, статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно зі статтею 50 Закону України "Про землеустрій" у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 56 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що до складу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включаються матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки.

Статтею 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

В судовому засіданні встановлено, що технічна документація щодо проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки відсутня, відсутні графічні матеріали по визначенню меж спірної ділянки. За таких підстав у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення заявлених вимог позивача щодо визнання меж земельної ділянки, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідно до вимог ст.ст. 79,80,88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 60, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 309 316,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и рі ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 травня 2014 року змінити, скасувавши в частині визнання права за ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки відповідно до акту меж земельної ділянки від 08.05.2013 року та визначення меж земельної ділянки, стягнення з ОСОБА_2 судових витрат і в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, визначення меж земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 60, 00 грн.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: