АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7088/17 Справа № 172/144/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Шевченківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, Васильківської районної державної адміністрації (третя особа: Васильківський відділ Держгеокадастру Васильківського району Дніпропетровської області) про визнання права на земельну частку (пай),-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області та Васильківської районної державної адміністрації з позовом визнання за нею права власності на земельну частку (пай) з посиланням на те, що набула вказаного права у звязку членством у КСП ім. Шевченка (Асоціація імені Шевченка) Шевченківської сільської ради.

Рішенням Васильківського райсуду Дніпропетровської області від 28.08.2017р. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане рішення суду, посилаючись на невідповідність його вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у позові за такими підставами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

За відомостями трудової книжки Коляса («Суботіна» у звязку з укладенням шлюбу) Л.А. 01.10.1992р. прийнята в Асоціацію імені Шевченка Шевченківської сільської ради на роботу на свиноферму різноробочою, а 16.07.1996р. звільнена з роботи за власним бажанням (а.с.4,7). Архівною довідкою Васильківського державного архіву від 03.05.2001р. підтверджується, що ОСОБА_3 була прийнята в члени Асоціації ім.Шевченка загальними зборами 14.11.1992р., а виключена з його членів загальними зборами від 27.07.1996р. (а.с.9).

Згідно довідки Васильківського відділу земельних ресурсів Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Шевченка був складений 03.05.1995р., у додатку до списку якого Коляса (ОСОБА_2) включена під №320 (а.с.10).

Відповідно до положень п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про включення ОСОБА_3 як члена колективного сільськогосподарського підприємства до списку, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю від 03.05.1995р., ОСОБА_3 фактично набула права на земельну частку (пай) і її позовні вимоги у звязку з цим є доведеними.

Згідно рішення загальних зборів Асоціації ім.Шевченка, оформлених протоколом від 26.10.1996р., у п.8. зазначено, що колишні колгоспники, які розрахувались з господарства за власним бажанням або були виключені з нього за порушення Статуту асоціації, не можуть претендувати на пай. При цьому у п.13 цього ж рішення зазначено, що при виході із членів асоціації пайовиків особа має право на одержання земельної ділянки (а.с.38-47). Аналізуючи зазначені положення рішення вбачається, що ним закріплено право особи на одержання земельної ділянки при виході із членів асоціації. Та обставина, що ОСОБА_3 вибула із членів асоціації у звязку зі звільненням за власним бажанням не виключає її права на земельну частку (пай). Набуття вказаного права урегульовано Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» і відповідно до положень вказаного Указу ОСОБА_3 набула відповідного права з моменту включення її до списку, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю від 03.05.1995р. Крім того, відмова господарства у задоволенні заяви ОСОБА_3 про виділення їй земельної частки (паю), оформлена протоколом від 09.04.2001р. №7, повязана не з відсутністю у неї вказаного права, а з відсутністю земель резервного фонду (а.с.8).

Проте ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом лише у лютому 2016 року.

Відповідно до вимог ст.71 ЦК України (ред.1995р.) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлювався у три роки.

Звільнившись 16.07.1996р. з Асоціації імені Шевченка ОСОБА_3 за оформленням права на земельну частку (пай) не зверталась і доказів іншому матеріали справи не містять. Так, з виписки з рішення засідання уповноваженої комісії по реструктуризації господарства та земельних питаннях (протокол від 09.04.2001р. №7) вбачається, що у задоволенні заяви ОСОБА_3 про виділення їй земельної частки (паю) у звязку з роботою у господарстві з 1992 по 1996 рік відмовлено (а.с.8). Проте і з вказаного часу ОСОБА_3 до суду у передбачений законом строк не зверталась. Доказів, які б свідчили про неможливість звернення до суду у передбачений законом строк або про поважність причин пропуску вказаного строку, не містять ні матеріали справи, ні апеляційна скарга. Таким чином строк її звернення до суду з вказаним позовом у 2016 році є дійсно пропущеним і підстав для його поновлення не вбачається.

Пропуск строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови ОСОБА_2 у позові за вимогами ч.1 ст.80 ЦК України (1963р.) і висновок суду першої інстанції у цій частині є правильним.

Однак при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що пропуск позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови у позові лише у разі доведеності позову. Позов ОСОБА_2 був доведений, про що зазначено вище, однак рішення суду першої інстанції такого конкретного висновку не містить. Навпаки, посилання у мотивувальній частині рішення на протокол загальних зборів від 26.10.1996р. про те, що колишні колгоспники, які розрахувались з господарства за власним бажанням, не можуть претендувати на пай, а також на те, що суд не може змінювати обраного позивачем способу судового захисту, фактично свідчить про те, що суд першої інстанції не вважав позов ОСОБА_2 доведеним. У такому разі недоведеність позову була б самостійною підставою для відмови у позові і вирішального значення пропуск нею позовної давності до предявлення позову при вирішенні справи не мав, враховуючи розяснення п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» №14 від 18.12.2009р.

За таких обставин рішення суду першої інстанції на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.