Справа № 128/4145/16-ц
15 лютого 2017 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого судді Ганкіної І.А.,
при секретарі Шеванюк О.О.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третіх осіб без самостійних вимога на предмет спору Виконавчий комітет Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, за участі третіх осіб без самостійних вимога на предмет спору Виконавчий комітет Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 правонаступником якого є ОСОБА_1. Згідно довідки Виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради Вінницького району №699 від 14.11.2016 року в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4. З 2015 року ОСОБА_2 в домоволодінні належного ОСОБА_6 правонаступником якого є ОСОБА_1 Каленірна за адресою : АДРЕСА_1 не проживає, на даний час не є членом сім'ї оскільки на сьогоднішній день шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинені, спільне господарство не ведеться на численні пропозиції щодо зміни місця реєстрації за фактичною адресою проживання не реагує. 05.01.2016 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області по справі №128/4770/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу позов задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Наявність реєстрації відповідача ОСОБА_2 в даному будинковолодінні змушує позивачку сплачувати за неї зайві кошти, в той час коли вона не користується житловим приміщенням та не проживає в будинку взагалі.
В зв'язку з вищевикладеним позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_7 не з'явилася, проте подала через канцелярію суду заяву, відповідно до якої позов підтримує повністю та просить задоволити та розглядати справу у її відсутність та відсутність позивача, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явилася, про день та час слухання справи була повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (оголошення з повідомленням про слухання справи в газеті).
Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином в судове засідання не з'явилися.
Представник третьої особи Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву згідно якої справу просять слухати у їх відсутність, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як встановлено по справі та ніким не оспорено, домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 правонаступником якого є ОСОБА_1, даний факт згідно з ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради Вінницького району №699 від 14.11.2016 року в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с.5).
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 січня 2016 року справа № 128/4770/15-ц, шлюбі між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 16.01.2016 року (а.с.8).

Вказані правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно зі ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Зокрема, у відповідності до ст.405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.).

У відповідності до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., судом забезпечується право на доступ до правосуддя, в зв'язку з чим суд вважає правомірним звернення до суду позивача, так як зняття з реєстрації у даному випадку, в зв'язку з наявністю спору між сторонами, може бути вирішено лише виключено шляхом постановлення судового рішення суду.

Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України).

Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачкою на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Відтак, суд констатує той факт, що відповідач не був позбавлений можливості відстоювати свою позицію під час судового розгляду, надавши належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав перебувати на реєстраційному обліку в будинку, що належить ОСОБА_1, яку проігнорував.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами.

При вирішенні даного спору суд також враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на правовому висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

При цьому, суд враховує, що у відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 150, 155 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством.

В силу ст. ст.71, 72 ЖК України право на користування житлом зберігається на відсутньою особою на протязі 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Оскільки, судом було встановлено, що відповідач з 2015 року по теперішній час не проживає в будинку належному позивачу та встановлено факт того, що вибула з будинковолодіння по своїй волі та намагання повернутися до будинку не було.

Тому, суд вважає, що необхідність нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг з врахуванням особи відповідача, яка виникає у позивача також слід розцінювати, як обмеження у вільному використанні будинковолодіння. Звуження прав позивача також полягає у тому, що позивач не має можливості самостійно зняти відповідача з реєстрації.

Враховуючи вказане, суд вважає, що позивач довів належними доказами підставу для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування її житловим приміщенням - будинковолодінням за адресою: АДРЕСА_1 Вінницького району, Вінницької області, так як вона не проживає в квартирі більше шести місяців без поважних причин, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення.

Стягнення судових витрат позивач не вимагає.

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст.16, 29, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 346, 347, 379, 380, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.71, 72, 150, 155 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

Вирішив:

Позов задоволити.

Визнати - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.А. Ганкіна