РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8055/16-ц

пр. № 2/759/534/17

17 січня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В., Слепець Є.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом у якому просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 посилаючись на фактичне проживання відповідача в квартирі. В уточнених позовних вимогах від 28.10.2016 року свою вимогу обґрунтовує тим, що вона на підставі Договору купівлі-продажу від 30.08.2004 року, який був зареєстрований у Київському міському БТІ та реєстрації на об'єкти нерухомого майна, та записаний у реєстрову книгу № 393-102, за реєстровим номером № 44000 від 09.09.2004 року є власником квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_4 був зареєстрований у вказаній квартирі, як чоловік її рідної сестри - ОСОБА_1, з якою він перебуває у шлюбі. Починаючи з моменту його формальної реєстрації, а саме з 14.08.2012 року ОСОБА_4 не був членом її сім'ї та фактично ніколи не проживав у вказаній квартирі, починаючи з 15.08.2012 року по теперішній час.

У судовому засіданні представник позивача підтримує вимоги, викладені у позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечує проти позову.

Заперечення представника відповідача ґрунтуються на факті реєстрації ОСОБА_4 у спірній квартирі як чоловіка сестри власника квартири, фактичним проживанням до червня 2016 року у квартирі та у будинку за адресою: АДРЕСА_2, проведенням ремонтних робіт у квартирі, сплатою комунальних послуг. Після погіршення відносин з дружиною та випадковим виявленням документів із суду про стягнення аліментів, про поділ майна і про які він не мав уявлення, його дружина без пояснень вигнала із будинку у зв'язку із чим ОСОБА_4 вимушений був вселитися у квартиру за адресою своєї реєстрації.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 30.08.2004 року, який був зареєстрований у Київському міському БТІ та реєстрації на об'єкти нерухомого майна, та записаний у реєстрову книгу № 393-102, за реєстровим номером № 44000 від 09.09.2004 року є ОСОБА_3 власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.5).

З довідки форми № 3 виданої Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло сервіс» відділення № 1 від 09.12.2015 року вбачається, що у спірній квартирі АДРЕСА_1 наразі зареєстровані: ОСОБА_6 з 31.01.2012 року - мати власника, ОСОБА_1 з 28.02.2012 року - сестра власника, ОСОБА_4 з 14.08.2012 року - відповідач чоловік сестри власника, ОСОБА_7 з 14.08.2015 року - донька сестри власника (а.с. 7).

При вирішенні даного спору суд виходить із підстав за якими фізична особа може бути зареєстрованою за відповідною адресою у певному житловому приміщенні. Місце проживання будь-якої фізичної особи може бути зареєстровано у певному житловому приміщенні, якщо ця особа є власником житлового приміщення, є членом сімї власника житлового приміщення, або є особою яка має відповідні договірні відносини з власником приміщення (договір оренди). Саме такі випадки регулюються відповідними нормами Житлового та Цивільного Кодексів України.

Таким чином відповідача за спірними відносинами і які стосуються факту його реєстрації у спірній квартирі можна вважати членом сімї позивача, оскільки договору найму (оренди) між сторонами у даній цивільній справі не було укладено.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або закону.

Таким чином, лише встановивши, що відповідач не проживав понад один рік у житловому приміщенні за місцем своїє реєстрації, а також встановивши неповажність причин його непроживання, можна вважати таку особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів не проживання відповідача у спірній квартирі понад один рік без поважних причин.

Позивач вказує змістом позовних вимог втрата особою права користування житловим приміщенням, але правовою підставою вказує ст.391 ЦК України, тобто правовою підставою звернення є предявлення негаторного позову. Але ж у такому випадку має значення встановлення судом факту порушення відповідачем суб'єктивного права власності позивача. Отже, такий вид позовів спрямований на відновлення порушенного (відповідачем у данному випадку) права (позивача у данному випадку). Оскільки судом встановлено і не заперечується сторонами у справі, що відповідач був зареєстрований за згодою і на підставі заяви власника квартири, така особа не може вважатися такою, що порушила суб'єктивне право власника квартири.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 130, 174, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: