Справа № 199/3021/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13.02.2017 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Богун О.О.

При секретарі Завгородній Л.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за обєднаними в одне провадження позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 де третя особа четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1, де третя особа четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, про вселення та визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в його обґрунтування посилаючись на те, що після смерті батьків (17.08.2003 р. померла мати позивача ОСОБА_6, 09.02.2015 р. помер батько позивача ОСОБА_7І.) відкрилася спадщина на 2/5 частки квартири АДРЕСА_1, втім, правовстановлювальні документи на зазначене нерухоме майно утримує у себе відповідач (рідна сестра позивача), у звязку з чим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, видав відповідну постанову 23.03.2016 р.

Відповідач, заперечуючи проти первісного позову та наголошуючи на безпідставність вимог позивача, предявила зустрічний позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом, про вселення та визначення порядку користування квартирою, посилалася на те, що з боку позивача чиняться перепони у її користуванні спадковим майном, на яке вона, як спадкоємець першої черги, має право.

Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до наступного висновку.

Як встановлено судом на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.04.1997 р., виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження №4/1361-97, квартира АДРЕСА_2 (ОСОБА_8) у м. Дніпрі належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_9 (після зміни імені ОСОБА_3Г.) та ОСОБА_10 (після зміни імені ОСОБА_5М.).

ОСОБА_6, яка доводиться матірю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 померла 17.08.2003 р., ОСОБА_7, який доводиться батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_3, помер 09.02.2015 р., та після їх смерті відкрилася спадщина на 2/5 частки квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_8) у м. Дніпрі (за життя кожному на праві власності належало по 1/5 частки).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після померлих батьків; інших спадкоємців не має.

ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті померлих батьків (а.с. 85, 93), втім, постановою державного нотаріуса четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 23.03.2016 р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що не подані правовстановлювальні документи на зазначене нерухоме майно.

За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, подав до нотаріальної контори відповідні заяви (ст.ст. 1268, 1269 та 1270 ЦК України), втім, відсутність правовстановлювальних документів на зазначене нерухоме майно в силу п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, про що 23.03.2016 р. ОСОБА_1 державним нотаріусом було видано постанову.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача щодо порушення його прав на спадкування після померлої матері та батька, тому в силу ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України його права підлягають захисту в судовому порядку у спосіб, обраний позивачем (ст. 16 ЦК) та визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 права власності на 2/5 частини квартири АДРЕСА_3, яка розташована на 2 поверсі 9 ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат загальною площею 63,5 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, в тому числі: 1-а кімната - 12,4 кв.м, 2-а кімната 18,4 кв.м, 3-я кімната 13,8 кв.м, кухня площею 7,8 кв.м, ванна кімната площею 2,0 кв.м, вбиральня 1,2 кв.м, коридор 4,9 кв.м, вбудована шафа 0,3 кв.м, балкон 0,8 кв.м, лоджія 1,9 кв.м.

Щодо розміру частки, на яку позивач має право в порядку спадкування після смерті батьків, то суд не погоджується із розрахунком позивача в цій частині, у звязку з чим й частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1, оскільки спадкування частки у праві спільної сумісної власності здійснюється на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК) та в силу ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відтак, посилання позивача щодо здійснення поділу частки у спадщини (1/5 частини квартири) між ним та його батьком після смерті матері ОСОБА_11, померлої 17.08.2003 р., є неспроможними, та поділ належної ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності частки (1/5) у квартирі здійснюється порівну (ч. 1 ст. 1267 ЦК) між усіма спадкоємцями першої черги (ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3Г.).

Розвязуючи вимоги зустрічного позову відповідача та задовольняючи його частково, суд виходить з наступного.

Як вже було встановлено судом в цій справі та зазначено вище в даному рішенні на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.04.1997 р., виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження №4/1361-97, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_9 (після зміни імені ОСОБА_3Г.) та ОСОБА_10 (після зміни імені ОСОБА_5М.).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Таким чином, оскільки передбачені законом підстави за наявності яких можливе обмеження чи втручання у право власника в даній справі відсутні, та права відповідача, як власника частки у спільній сумісній власності порушені, для суду з метою поновлення порушених прав наявні підстави для задоволення вимоги позову про вселення та ухвалення рішення про вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_4.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги зустрічного позову відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності після смерті батьків, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на імя кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщини інших спадкоємців (ч. 2 ст. 1297 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

В той же час згідно з ч. 1 ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 1299 ЦК право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації цього майна.

Суд керується тим, що за ст. 10 ЦПК України (ч. 2 та ч. 3 ) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виконуючи даний обовязок, відповідач мав надати суду докази у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження прийняття ним спадщини після померлих батьків, а також докази на підтвердження неможливості реєстрації зазначеного право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу), оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1299 ЦК право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації цього майна.

Втім, даний обовязок відповідачем не був виконаний, та оскільки, розглядаючи справу у порядку цивільного судочинства, суд позбавлений можливості збирати докази, та оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, в задоволенні вимоги про визнання за відповідачем права власності в порядку спадкування за законом має бути відмовлено.

Щодо вимоги зустрічного позову про визначення порядку користування спадковим майном, то заявлення відповідачем даної позовної вимоги є передчасним, оскільки відповідач не набув права власності на нерухоме майно, що у свою чергу не позбавляє його права, гарантованого ст. 55 Конституції України, за умови його порушення при дотриманні відповідачем вимог ст. 1299 ЦК України.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України: пропорційно до задоволеної часини вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 15, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, де третя особа четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на 2/5 частини квартири АДРЕСА_3, яка розташована на 2 поверсі 9 ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат загальною площею 63,5 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, в тому числі: 1-а кімната - 12,4 кв.м, 2-а кімната 18,4 кв.м, 3-я кімната 13,8 кв.м, кухня площею 7,8 кв.м, ванна кімната площею 2,0 кв.м, вбиральня 1,2 кв.м, коридор 4,9 кв.м, вбудована шафа 0,3 кв.м, балкон 0,8 кв.м, лоджія 1,9 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 551( пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1, де третя особа четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, про вселення та про визначення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_4.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1, де третя особа четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 551( пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: