Справа № 739/1770/16-ц
Провадження № 2/739/11/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"06" лютого 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору нікчемним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк» (далі відповідач) про визнання нікчемним кредитного договору, укладеного між ними 30 липня 2016 року та стягнення коштів, отриманих відповідачем за договором в якості винагороди у сумі 1 898 грн. 10 коп. та в якості комісії у сумі 3 128 грн. 46 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 липня 2016 року на підставі поданої ним засобами дистанційного звязку заяви №АВН0СТ з відповідачем був укладений кредитний договір за змістом якого відповідач надає йому строковий кредит у сумі 20 898 грн. 10 коп. на строк 24 місяці для придбання споживчих товарів зі сплатою 4,99% на місяць та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 898 грн. 10 коп. Зі змісту договору вбачалося, що відповідач надав кредит 20 898 грн. 10 коп. і саме цю суму він мав повернути останньому. Водночас після першого платежу в серпні 2016 року залишок за кредитом почав дорівнювати 21 942 грн. 80 коп., тобто фактично був збільшений відповідачем. Він звертався до відповідача і з заявою про надання інформації щодо сукупної вартості кридиту, реальної процентної ставки та загальної суми кредиту, однак в наданні такої інформації йому було відмовлено. Позивач вказує, що договір про надання споживчого кредиту має укладатися у письмовій формі один з оригіналів якого мав бути переданий йому як споживачу, при цьому кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі, тощо за дії, які не є послугою. Відповідно, на думку позивача, умова кредитного договору про сплату винагороди за надання фінансового інструменту є нікчемною, оскільки надання фінансового інструменту не є послугою у розумінні пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Також позивач зазначає, що вимоги до форми кредитного договору встановлені у статті 1055 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) згідно якої кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержання письмової форми є нікчемним. Отже, він мав підписати кредитний договір однак відповідач йому цього не пропонував і фактично договір ним підписаний не був. Відповідно, на думку позивача, кредитний договір, укладений між ним та відповідачем, є нікчемним оскільки не відповідає вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 1055 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Представником відповідача на позов подано заперечення з яких вбачається, що позовні вимоги ним не визнаються оскільки згідно статті 638 ЦК України договір вважається укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 30 липня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір засобами дистанційного звязку. Так, позивачу на електронну адресу було надіслано примірник кредитного договору для ознайомлення відповідно до умов якого позивачу надавався кредит у сумі 20 898 грн. 10 коп. на 24 місяці на придбання споживчих товарів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,99% на місяць та винагороди у сумі 1 898 грн. 10 коп. Кредит надавався шляхом зарахування коштів на платіжну картку позивача. Укладаючи договір позивач погодився з тим, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовій формі та підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування. Своєю заявою позивач підтвердив приєднання до Умов та прави надання кредиту «Онлайн кеш-кредит», що розміщені на сайті відповідача і які разом із зяаввою складають кредитний договір. На виконання умов кредитного договору відповідач перерахував позивачу на платіжну картку останнього кредитні кошти в сумі 19 000 грн. 00 коп. та одноразову винагороду за рахунок кредитних коштів у сумі 1898 грн. 00 коп., а всього 20 898 грн. 10 коп. Представник відповідача зазначає, що договір, укладений між поизвачем та відповідачем, не може бути визнаний нікчемним, оскільки під час його укладення було дотримання форму для даного виду договору, сторони договору були наділені необхідним обсягом цивільної дієздатності, вони не є малолітніми особами, спірний договір не порушує публічного порядку і його не можливо визнати удаваним.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, при цьому зазначив, що після здійснення першого платежу за спірним кредитним договором зясувалося, що відповідач незаконно збільшив суму кредиту, що спричинило суттєве боргове навантаження та збільшило грошове зобовязання, також йому перед укладенням договору не було надано інформації про сукупну вартість кредиту в порушення вимог законодавства про захист прав споживачів. Проти розгляду справи без участі представника відповідача та постановлення заочного рішення позивач не заперечував.

Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, у звязку з чим, враховуючи позицію позивача, судом було прийнято рішення про розгляд справи без участі представника відповідача з постановленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 30 липня 2016 року позивач засобами електронного поштового звязку надіслав відповідачу заяву позичальника №АВН0СТ (далі - заява), зразок якої був отриманий ним від відповідача, згідно якої позивач просив надати йому кредит у сумі 20 898 грн. 10 коп. на строк 24 місяці до 30 липня 2018 року на придбання споживчих товарів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 4,99 на місяць на суму виданого кредиту, що сплачується щомісяця у розмірі 1 914 грн. 67 коп. у період з 25 до 29 числа наступного місяця в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1 898 грн. 10 коп., комісії в зазначені в заяві і правилах та умовах надання кредиту «Швидка готівка» строки (а.с. 5).

Згідно заяви кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на платіжну картку позивача №530498, а погашення заборгованості за кредитом здійснюється шляхом зарахування грошей на рахунок №0292. В заяві зазначалося, що позивач ознайомлений та згодний з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому в письмовій формі та вказувалося, що своїм підписом він підтверджує факт надання йому повної інформації про умови кредитування відповідачем та що цією заявою позивач приєднується до Умов та правил надання кредиту «онлайн кеш-кредит», що розміщені на сайті банку і складають кредитний договір (а.с. 5).

Як вбачається, зазначена заява не була підписана позивачем, зокрема як власноручно, так і з використанням електронного підпису чи електронного цифрового підпису, хоча на необхідність проставлення позивачем підпису для підтвердження факту надання повної інформації про умови кредитування вказано безпосередньо в самій заяві.

30 липня 2016 року на рахунок позивача №530498 відповідачем перераховано грошові кошти у сумі 20 898 грн. 10 коп. (а.с. 8), з яких 19 000 грн. 00 коп. зараховано на рахунок позивача в якості кредитних коштів та 1 898 грн. 10 коп. на сплату відповідачу винагороди за надання фінансового інструменту (а.с. 8, 67).

26 серпня, 28 вересня, 27 жовтня, 29 листопада 2016 року та 29 січня 2017 року позивач здійснював сплату коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2016 року, сплативши загалом 9 631 грн. 67 коп. (а.с. 6, 79).

При цьому з квитанції про сплату позивачем коштів на погашення заборгованості за кредитом від 26 серпня 2016 року вбачається, що залишок за кредитом становив 21 942 грн. 80 коп. і перевищував зобовязання, які взяв на себе позивач за договором. Вказане свідчить про безпідставне збільшення відповідачем грошового зобовязання позивача, що порушує права останнього (а.с. 6).

З виписки по рахунку позивача на який останній здійснював виплату коштів за спірним кредитним договором вбачається, що з кожного чергового платежу, сплаченого позивачем, 1 042 грн. 82 коп. утримувалося відповідачем в якості комісії розмір якої згідно таблиці 1 умов та правил надання банківських послуг має бути визначений у заяві позивача, однак в останній розмір комісії взагалі не визначений, що свідчить про безпідставність утримання відповідачем комісії і відповідно порушує права позивача (а.с. 64-65, 68).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини третьої статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною третьою статті 207 ЦК України передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Зі змісту наведених вище положень законодавства висновується, що кредитний договір має бути укладений у письмовій формі, яка вважається дотриманою за наявності двох умов: зміст договору зафіксований в одному або кількох документах, зокрема й електронних, у листах, телеграмах, надісланих за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку; договір має бути підписаний його сторонами, зокрема як власноручно сторонами, так і з використанням факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису, якщо це передбачено законодавством або з цього приводу існує згода сторін.

Частиною четвертою статті 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

В ході судового розгляду встановлено, що договір споживчого кредиту, який було укладено між позивачем та відповідачем 30 липня 2016 року, відображено в заяві позивача про приєднання до умов та правил надання кредиту, надісланій позивачем відповідачу засобами електронного звязку, однак ні сама заява, ні надані представником відповідача умови та правила надання банківських послуг, які складають договір, не були підписані позивачем, що в свою чергу свідчить про недотримання сторонами вимог стосовно письмової форми кредитного договору.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною першою статті 218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки судом встановлено, що при укладенні 30 липня 2016 року між позивачем та відповідачем кредитного договору сторонами договору не було дотримано вимог законодавства щодо його письмової форми, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання вказаного договору нікчемним, що оскільки його недійсність прямо встановлена законом. З цих підстав суд вважає необґрунтованими та відкидає доводи представника відповідача, наведені в його письмових запереченнях, про дотримання письмової форми договору при його укладенні та про відсутність підстав для визнання договору нікчемним. Отже, позовні вимоги в частині визнання кредитного договору нікчемним є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 1057-1 ЦК України передбачено, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною пятою статті 216 ЦК України передбачено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Оскільки як позивач, так і відповідач вчинили дії та перераховували один одному грошові кошти на виконання кредитного договору, який визнається нікчемним, позивачем заявлено позовні вимоги про повернення коштів, отриманих від нього відповідачем, суд з метою захисту прав як позивача, так і відповідача вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного договору з власної ініціативи та визначити грошову суму, яка має бути повернута відповідачу як кредитодавцю.

Як зясовано, позивач отримав від відповідача за договором в якості кредиту 20 898 грн. 10 коп., при цьому відповідач отримав від позивача в якості платежі за договором за період з 26 серпня 2016 року до 29 січня 2017 року грошові кошти на загальну суму 9 631 грн. 67 коп. Отже, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню отримані за кредитним договором від 30 липня 2016 року в якості кредиту грошові кошти у сумі 20 898 грн. 10 коп., а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, сплачені позивачем за вказаним договором у період з 26 серпня 2016 року до 29 січня 2017 року в якості регулярних платежі у сумі 9 631 грн. 67 коп. Відповідно позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача грошових коштів, сплачених за кредитним договором, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, при цьому позивач від сплати судового збору при поданні позову з двома позовними вимогами майнового та немайнового характеру був звільнений в силу положень частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 280 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 207, 208, 215, 216, 218, 638, 1054, 1055, 1057-1 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору нікчемним та стягнення коштів - задовольнити повністю.

Визнати нікчемним кредитний договір, укладений 30 липня 2016 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк».

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» () отримані за кредитним договором, укладеним 30 липня 2016 року, грошові кошти у сумі 20 898 (двадцять тисяч вісімсот девяносто вісім) гривень 10 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 отримані за кредитним договором, укладеним 30 липня 2016 року, грошові кошти у сумі 9 631 (девять тисяч шістсот тридцять одна) гривня 67 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повне рішення складено 10 лютого 2017 року.