АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2567/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В..

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року позивач звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу обґрунтовував свої вимоги тим, що з 10.12.2003 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя між ними протягом останнього року поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з березня 2016 року. Також припинено ведення спільного господарства та сумісне проживання. Шлюб існує лише формально, сім'я фактично розпалась та поновлена бути не може. А відтак, він прийшов до висновку, що їх шлюб зберегти неможливо, тому і просив його розірвати задовольнивши позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року позов було задоволено.

Розірвано шлюб зареєстрований 10 грудня 2003 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центом розвитку сім'ї між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.

Позивач не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи було встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 10.12.2003 року, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №3185. Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них так як не вважав за можливе в подальшому сім'ю сторін зберегти міцною.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник відповідача зазначала, що всупереч чинному процесуальному законодавству та Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд першої інтонації формально підійшов до вирішення даного спору, не повно та всебічно з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, не врахував наявність у сторін малолітньої дитини та невирішених матеріальних проблем та мотивів. Суд не забезпечив участь в судовому засіданні обох сторін.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду з урахуванням того, що відповідно до ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи підставами для припинення шлюбно-сімейних стосунків на думку позивача було те, що сторони мають різні погляди на подружні обов'язки та сім'ю, втратили взаєморозуміння, довіру та повагу один до одного. Проживають окремо, не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не повно та всебічно з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу як в ході розгляду справи так і після сплину строку наданого сторонам для примирення, відповідач при цьому не вказує будь-яких підстав та доводів, які як вважає вона і спричинили погіршення стосунків між подружжям. Не містить таких посилань і подана до суду представником позивача апеляційна скарга.

Хоча у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вказуючи в апеляційній скарзі на не вирішення судом першої інстанції питань щодо майна подружжя, а також пов'язаних з утриманням малолітньої дитини, представник відповідача не взяв до уваги, що ці питання згідно діючих норм ЦПК та Сімейного Кодексу України не можуть бути розглянуті судом при розгляді позову про розірвання шлюбу.

Крім того, сторони в судовому засіданні вказували на те, що ними було врегульовано питання щодо місця проживання малолітньої дитини та її матеріального забезпечення, а також відсутність спорів в судах щодо спільного майна подружжя на час постановлення судового рішення.

Апелянтом вказувалось на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляду справи за відсутності самого відповідача за участю її представника, що суперечить ч. 2 ст. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за № 11 від 21.12.2007 року так як сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного із подружжя або обох за довіреністю останніх, і правила ЦК України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, так як зазначена вище норма права відображає порядок ( вимоги) щодо оформлення реєстрації рішення суду про розірвання шлюбу в державному органі РАЦС, а не стосується процесуального порядку при розгляді позову про розірвання шлюбу у суді.

З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, і примус до шлюбу не допускається, колегії суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: