Справа № 347/196/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді : Крилюк М.І.,

секретаря : Терлюжак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: орган опіки і піклування Косівської РДА про зміну місця проживання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: орган опіки і піклування Косівської РДА про зміну місця проживання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_3, 05.03.2013р.н. Рішенням Косівського районного суду від 23.12.2015р. шлюб між сторонами розірвано та неповнолітню дитину вирішено залишити на проживання біля матері. Після розірвання шлюбу відповідач постійно провідує сина, спілкується з ним та займається його вихованням, а також допомагає матеріально. Дитина любить батька та прихильна до нього. Відповідач працює, має постійні заробітки та всі умови для проживання дитини. В зв»язку з тим, що позивачка має намір виїхати тимчасово за межі України на роботу, а тому просить змінити місце проживання неповнолітнього сина, залишивши його на вихованні та проживанні із батьком.

Позивачка подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідач у поданій до суду заяві просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задоволити.

Представник органу опіки і піклування Косівської РДА ОСОБА_4 подав до суду заяву в якій просить дану справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. А ч.1 ст.160 СК України зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_4 України 28.08.1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Як встановлено в судовому засіданні рішенням Косівського районного суду від 23.12.2015р. шлюб зареєстрований між ОСОБА_2 та Андрусяк ОСОБА_5 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Косівського управління юстиції Івано-Франківської області, за актовим записом №114 розірвано. При оформленні розірвання шлюбу в органах РАЦСу Косівського районного управління юстиції залишено відповідачці прізвище «Андрусяк». Неповнолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання біля матері. Надано ОСОБА_2, 1988р.н. право забирати малолітнього сина ОСОБА_3, 05.03.2013р.н. кожного тижня з суботи 16:00год. по неділю 16:00 год. до свого місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Проте, як встановлено в судовому засіданні позивачка має намір тимчасово виїхати за межі України, а тому виникла необхідність змінити місце проживання неповнолітньої дитини.

Відповідно до розяснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою. Велике значення мають не матеріальні обставини, а почуття і емоції батьків і дітей.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач постійно провідує сина, спілкується з ним та займається його вихованням, а також допомагає матеріально. Дитина любить батька та прихильна до нього. Відповідач працює, має постійні заробітки та всі умови для проживання дитини.

Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 157 СК України хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні

Таким чином, враховуючи наведене та беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що слід змінити місце проживання ОСОБА_3, 05.03.2013р.н., визначене за рішенням Косівського районного суду від 23.12.2015р. та залишити неповнолітнього сина на вихованні та проживанні із батьком ОСОБА_2

На підставі наведеного, ст. ст. 7, 157 Сімейного Кодексу України, ст.ст.3, 9 Конвенції про права дитини, ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» та керуючись ст.ст. 214- 215 ЦПК України , суд , -

в и р і ш и в:

Позов задоволити .

Змінити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, 05.03.2013р.н., визначене за рішенням Косівського районного суду від 23.12.2015р. та залишити його на вихованні та проживанні із батьком ОСОБА_2, 1988р.н., жителем ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.І. Крилюк