Провадження № 2/760/976/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне /

02 березня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Бугайчука О.Р.

позивача- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3- і особи: Центр надання адміністративних послуг Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації, Головне управління Державної міграційної служби в м. Києві про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зобов»язання зняти з реєстраційного обліку, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації у даній квартирі.

Крім того, просить зобов»язати Центр надання адміністративних послуг Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації здійснити зняття з реєстрації відповідача в даній квартирі.

Посилається в позові на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування №601 від 15.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською Н.Ю.

Відповідач є колишнім чоловіком її матері, шлюб між ними було розірвано рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 01.12.2016 року.

Під час шлюбу, а саме 06.05.2014 року, відповідач був зареєстрований у квартирі, яка на той час належала на праві власності її матері.

З моменту реєстрації та протягом всього часу відповідач ніколи не проживав у квартирі, оскільки разом з матір»ю проживав у АДРЕСА_5, не вселявся в її квартиру, в ній не проживав, особистих речей ніколи не зберігав. Квартирну плату не оплачував, витрат по утриманню житла не ніс.

Крім того, відповідач не є членом родини її та її матері, будь-яких договорів найму або житлового сервітуту відносно вказаної квартири між ними укладено не було.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ст.76 ЦПК України, однак судові повістки поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв»язку з закінченням терміну зберігання.

Виходячи з цього, повідомлення відповідача про час розгляду справи судом було здійснено в порядку, визначеному ч.9 ст. 74 ЦПК України, тобто через оголошення в пресі.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Треті особи надали до суду заяви про розгляд справи у відсутності їх представників та покладалися при вирішенні справи на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивачки, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім»ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивачка відповідно до Договору дарування, зареєстрованого у реєстрі №601, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською Н.Ю. від 15.04.2016 року, є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач є колишнім чоловіком маетрі позивачки, шлюб між якими був зареєстрований 20 січня 2012 року.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 01.12.2016року вказаний шлюб було розірвано.

Під час шлюбу, а саме: 06.05.2014 року відповідач був зареєстрований в АДРЕСА_1, що підтверджується довідками форма №3 від 16.09.2016 року та 26.12.2016 року.

(а.с.15-17; 20-2126-28)

Відповідно до Актів про непроживання особи та відсутність особистих речей від 27.09.2016 року та 27.12.2016 року, складених комісією ЖБК»Електрон», відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не проживає, відсутні його особисті речі, додаткове ліжко, або інші фактичні ознаки його проживання.

За вказаною аресою проживає одна позивачка.

(а.с.29,30)

Обставини та підстави реєстрації відповідача в спірній квартирі.ю а аткож його непроживання в ній з моменту реєстрації, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до роз»яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім'ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім»ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв»язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405,406 ЦК України.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім»ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивачка у судовому засіданні пояснила, що будь-яких домовленостей між нею та відповідачем з приводу його проживання в квартирі не було і не могло бути, оскільки відповідач не вселявся і не проживав у квартирі, а лише був зареєстрований у ній.

Враховуючи викладене вище, тривале непроживання відповідача в спірній квартирі, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки.

Суд не знаходить підстав для задоволення решти вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Тобто, за змістом даної норми закону зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов»зані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов»язані з юридичним фактом знаття з реєстрації місця проживання.

Крім того, відповідно до п.34 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Зазначене свідчить що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Зазначена правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57-цс11, яка, з точки зору ст. 360-7 ЦПК України, є обов»язковою для всіх судів України.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає безпідставними вимоги позивачки в частині зобов»язання 3-ї особи вчинити дії щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання в даній квартирі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відплвідно до ч.1, п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, у тому числі, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Виходячи з цього та розміру задоволених судом вимог позивача суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на її користь сплачений ним судовий збір при зверненні до суду та витрати, пов»язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідачів до суду.

Керуючись ст.ст. 321, 334, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 109, 156, 405 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 79, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 гр. судового збору та 420, 00 гр. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: