Справа № 567/1007/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Мельниченко Т.М.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Рівненській області про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

встановив:

в суд з позовом до Управління поліції охорони в Рівненській області звернувся ОСОБА_3 та просить стягнути з відповідача компенсацію за не використану щорічну додаткову відпустку учасникам бойових дій в сумі 1353 грн. 24 коп. та середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку учасникам бойових дій з 04.01.2016 року по 24.10.2016 року у розмірі 28418 грн. 04 коп.

В подальшому збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача компенсацію за не використану щорічну додаткову відпустку учасникам бойових дій в сумі 1353 грн. 24 коп., середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку учасникам бойових дій з 04.01.2016 року по день постановлення рішення та 5000 грн. моральної шкоди.

Зазначає, що 21.03.2012 року його було прийнято на посаду водія спеціального підрозділу груп затримання м.Острог в Управління Державної служби охорони при УМВС України в Рівненській області, а 06.11.2015 року звільнено у зв'язку з переведенням в Управління поліції охорони в Рівненській області, звідки він звільнився за власним бажанням 04.01.2016 року у зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

Зазначаючи про те, що є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АА №313479 від 11.06.2015 року і у зв'язку з цим має право на отримання додаткової відпустки терміном 14 календарних днів на рік із збереженням заробітної плати, право на яку передбачено ст.77-2 КЗпП України та ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" та вказуючи на те, що в порушення ч.1 ст.83 КЗпП України та ст.24 Закону України "Про відпустки" при звільненні йому не була виплачена компенсація за не використану щорічну додаткову відпустку учасникам бойових дій, просить стягнути з відповідача компенсацію за не використану щорічну додаткову відпустку учасникам бойових дій в сумі 1353 грн. 24 коп., середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку учасникам бойових дій з 04.01.2016 року по день постановлення рішення та 5000 грн. моральної шкоди.

Відповідач позов не визнав, зазначивши, що додаткова відпустка учасникам бойових дій не відноситься до складу щорічних і тому не підлягає грошовій компенсації при звільненні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку учасникам бойових дій в сумі 1353 грн. 24 коп., середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за не використану щорічну додаткову відпустку учасникам бойових дій з 04.01.2016 року по день постановлення рішення та 5000 грн. моральної шкоди.

Пояснила, що 21.03.2012 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду водія спеціального підрозділу груп затримання м. Острог управління Державної служби охорони при УМВС України в Рівненській області, 06.11.2015 його було звільнено у звязку з переведенням в Управління поліції охорони в Рівненській області, де він працював з 07.11.2015 року та звільнився 04.01.2016 року за власним бажанням у звязку з погіршенням стану здоровя. Зазначила, що її довіритель є учасником бойових дій та має право на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалість 14 календарних днів на рік, право на яку передбачено ст.77-2 КЗпП України та ст. 16-2 Закону України "Про відпустки". Посилаючись на ч.1 ст.83 КЗпП України та ст.. 24 Закону України "Про відпустки", вказує, що ОСОБА_3 при звільненні не було виплачено компенсації за не використану щорічну додаткову відпустку учасникам бойових дій, у звязку з чим він звертався до Управління поліції охорони в Рівненській області з заявою про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні відпустки, однак листом відповідача було надано відповідь, в якій зазначено, що ОСОБА_3 була надана щорічна відпустка за 2015 рік з нарахуванням відповідної виплати.

Крім того пояснила, що на адресу відповідача було надіслано адвокатський запит з проханням надати інформацію про те, чи було нараховано та (або) виплачено ОСОБА_3 компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки учасникам бойових дій, у відповідь на який отримано лист, відповідно до якого додаткова відпустка учасникам бойових дій не відноситься до складу щорічних, у звязку з чим ОСОБА_3 нарахування та виплата компенсації за невикористання відпустки не проводилася. Вважає такі дії відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають законодавству у звязку з тим, що статтею 4 Закону України "Про відпустки" визначено щорічні відпустки, до яких належать й інші додаткові відпустки, передбачені законодавством, до яких відноситься додаткова відпустка учасникам бойових дій.

Зазначила, що оскільки відповідачем умисно та протиправно не здійснено повного розрахунку з ОСОБА_3 щодо виплати заробітної плати в частині компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку учасникам бойових дій, то з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки з 04.01.2016 року по день постановлення рішення.

Крім того, посилаючись на порушення відповідачем законних прав позивача щодо отримання компенсації за не використані дні додаткової відпустки зазначає, що ОСОБА_3 була завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він був змушений докласти зусиль для відновлення своїх порушених прав, позиція відповідача щодо невиплати компенсації за не використану відпустку обурює позивача. У звязку з хвилюванням, спричиненим порушенням його законних прав, втратою надії на справедливість, стан здоровя ОСОБА_3 значно погіршився та боротьба за права спричинили втрату нормальних життєвих звязків позивача, а тому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 5000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що з 06.06.2015 року учасники бойових дій та інваліди війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війні, гарантії їх соціального захисту" отримали можливість скористатися додатковою оплачуваною відпусткою тривалістю 14 календарних днів на рік. Право на таку відпустку передбачено ст..77-2 КЗпП України та ст. 16-2 Закону України "Про відпустки". Вказав, що статтею 4 Закону України "Про відпустки" визначено види відпусток, а саме: щорічні відпустки, додаткові відпустки у звязку з навчанням, творча відпустка, відпустки без збереження заробітної плати. Зазначив, що до щорічних відпусток та соціальних відпусток відносяться також додаткові відпустки. До щорічних відпусток відносяться додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством, а до соціальних відпусток належить додаткова відпустка працівникам, які мають дітей. Таким чином, додаткова оплачувана відпустка тривалістю 14 календарних днів на рік не належить до щорічних відпусток, а отже норми ст.. 10-12 Закону України "Про відпустки", передбачені для щорічних відпусток, на порядок надання додаткової відпустки учасникам бойових дій не поширюються. Вказав, що додаткова відпустка учасникам бойових дій не може бути перенесена або продовжена на частини з причин зазначених у Законі України "Про відпустки", поділена на частини та відкликання працівника з такої відпустки є неможливим. Додаткову відпустку учасникам бойових дій надають понад щорічну основну та додаткову відпустку за календарний рік незалежно від відпрацьованого у цьому році часу. Зазначив, що така відпустка може бути використана працівником протягом календарного року та якщо працівник не скористався своїм правом на дану відпустку, то на наступні роки невикористані ним дні відпустки не переносяться та грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій не надається.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що в позові ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Рівненській області про стягнення грошової компенсації за не використану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди слід відмовити.

В судовому засіданні з пояснень представників сторін, трудової книжки серії БТ-І №8274607 встановлено, що 21.03.2012 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду водія спеціального підрозділу груп затримання м. Острог окремого батальйону міліції Управління Державної служби охорони при УМВС України в Рівненській області, 06.11.2015 року ОСОБА_3 звільнено у зв'язку з переведенням в Управління поліції охорони в Рівненській області, 07.11.2015 року ОСОБА_3 прийнятий на посаду водія батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Рівненській області та 04.01.2016 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

Відповідно до посвідчення серії АА №313479, виданого 11.06.2015 року, ОСОБА_3 є учасником бойових дій.

Позивач, звертаючись до суду, зазначає про те, що є учасником бойових дій і у зв'язку з цим має право на отримання додаткової відпустки терміном 14 календарних днів на рік із збереженням заробітної плати, право на яку передбачено ст.77-2 КЗпП України та ст. 16-2 Закону України "Про відпустки".

Статтею 77-2 КЗпП України, пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" визначено, що учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Належність певної відпустки до того чи іншого виду (щорічна, соціальна тощо) визначено статтею 4 Закону України "Про відпустки", а види відпусток, за які при звільненні виплачується компенсація у разі їх невикористання, - статтею 24 зазначеного Закону.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про відпустки", до щорічних відпусток належать: основна відпустка (ст. 6); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

14.05.2015 року Закон України "Про відпустки" доповнено статтею 16-2 "Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни", за якою учасникам бойових дій інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

При цьому вказану статтю віднесено до розділу ІІІ "Додаткові відпустки у звязку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях", назву якого доповнили складовою "Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни".

Таким чином, при внесенні змін до Закону України "Про відпустки" законодавцем було визначено, що нова відпустка не належить до щорічних.

Оскільки додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до щорічних, то не підлягає грошовій компенсації при звільненні, а тому підстав для задоволення позову немає.

На підставі ст.. 4, 16-2, 24 Закону України "Про відпустки", п. 12 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст..77-2 КЗпП України, керуючись ст..10, 57, 62, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

в позові ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Рівненській області про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_4