Справа № 369/6530/16-ц
Провадження № 2/369/686/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

за участю секретаря Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 В»ячеславовича до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 Нікіти Олександровича, ОСОБА_3, третя особа: Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 В»ячеславович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 Нікіти Олександровича, ОСОБА_3, третя особа: Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є власником жилого будинку № 5 по провулку Поштовому в м. Вишневому, Києво-Святошинського району, Київської області. Право власності на вказаний будинок належить йому на підставі договору дарування від 11 березня 1993 року, який посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4.

Так позивач вказує, що з відповідачем ОСОБА_2 він перебував в зареєстрованому шлюбі з 28.09.2002 р. по 14.07.2003 р. та в повторному шлюбі з 13.02.2007 р. по 29.08.2012 р. Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_2 Нікіту Олександровича і ОСОБА_3.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду від 29 серпня 2012 року шлюб між ним і ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачразом з дітьми продовжувала проживати в спірному будинку.

Вказує, що 20.11.2014 року відповідач разом з дітьми за відсутності для неї перешкод у користуванні житлом, добровільно залишила місце свого постійного проживання і забравши дітей та свої особисті речі, добровільно залишила місце проживання, виїхавши в смт. Глеваха Васильківського району Київської області.

В обґрунтування обставин добровільного залишення відповідачем житла та факту не проживання відповідача з дітьми на спірній житловій площі за місцем реєстрації з 20.11.2014 р. позивач посилається на акти не проживання від 17.12.2014 р., 01.07.2015 р., 09.10.2015 р., 09.12.2015 р., 04.07.2016 р., складеними депутатами місцевої ради.

Разом з цим позивач наголошує, що відповідач своєю реєстрацією місця постійного проживання створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності будинком. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідач відмовляється, а тому позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просив суд: визнати ОСОБА_2, ОСОБА_2 Нікіту Олександровича, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житлом будинку № 5 по провулку Поштовому в м. Вишневе Київської області.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 Нікіти Олександровича, ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі.

Представник третьої особи Києво- Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з»явився, звернувся до суду із клопотанням про слухання справи за його відсутності. Додатково надіслав до суду письмові пояснення де зазначив, що 29.09.2016 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто питання щодо захисту житлових прав малолітніх дітей: ОСОБА_3 Нікіти Олександровича та ОСОБА_3. А тому просив суд зберегти право користування малолітніх дітей: ОСОБА_3 Нікіти Олександровича та ОСОБА_3, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, пров.Поштовий, буд. 5.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позови задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

При з'ясуванні та встановленні обставин справи суд виходить з вимог ч.1 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вимог ст.58, ст. 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів та положень ч.1 ст.61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що позивачу належить на праві власності жилий будинок № 5 по провулку Поштовому в м. Вишневому, Києво-Святошинського району, Київської області, що підтверджується договором дарування від 11 березня 1993 року.

З 13 лютого 2007 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_2 Нікіту Олександровича та ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_3, до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про вселення, позов задоволено. Вселено ОСОБА_2 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, за місцем їх реєстрації: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, пров. Поштовий, будинок № 5.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 лютого 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 року залишено без змін.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 В»ячеславовича до ОСОБА_2, ОСОБА_6, Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком, зняття з реєстраційного обліку та виселення з жилого будинку, відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 Нікіти Олександровича, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, право користування жилими кімнатами площею 18,5 кв.м. та 8,5 кв.м. в будинку № 5 по провулку Поштовому у м. Вишневому, Києво-Святошинського району, Київської області і право користування земельною ділянкою площею 0,01 га та 1/3 частиною погреба за адресою: м. Вишневе, провулок Поштовий, будинок № 5, Києво-Святошинського району, Київської області.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2014 року скасовано в частині задоволення зустрічного позову і в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про виселення з будинку ОСОБА_6 і в цій частині ухвалено нове рішення.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки виконавчого комітету Вишневої міської ради від 14 травня 2014 року № 933 в будинку № 5 по провулку Поштовому в м. Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Так позивач в позовній заяві зазначає, що 20.11.2014 року відповідач разом зі дітьми за відсутності для неї перешкод у користуванні житлом, добровільно залишила місце свого постійного проживання і забравши дітей та свої особисті речі, добровільно залишила місце проживання, виїхавши в смт. Глеваха Васильківського району Київської області. В обґрунтування обставин добровільного залишення відповідачем житла факту не проживання відповідача з дітьми на спірній житловій площі за місцем реєстрації з 20.11.2014 р. позивач посилається на акти не проживання від 17.12.2014 р. за № 1/04-1373, 01.07.2015 р. за № 1/04-897, 09.10.2015 р.,09.12.2015 р.,04.07.2016 р., складеними депутатами Вишневої міської ради.

Посилаючись на ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивач вважає, що відсутність відповідача та двох неповнолітніх дітей в спірному будинку без поважних причин понад рік є підставою для визнання відповідача та неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Проте, суд не може погодитись з вищезазначеними твердженнями позивача з огляду на наступне.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила суду, що позивач неодноразово погрожував їй, щоб вона знялась з реєстрації. Вона проживала з дітьми в кімнаті площею 18,5 кв.м. Оскільки ОСОБА_1 чинив їй перешкоди, і не давав можливості проживати в будинку, то вона вимушена з дітьми проживати зі своєю матір»ю, на підтвердження своїх доводів надала суду акт № 1/04-1807 від 24.10.2016 року складений депутатом Вишневої міської ради VІІ скликання ОСОБА_7, де зазначено, що ОСОБА_2 разом з дітьми проживає без місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа квартири становить 36 кв.м. Умови проживання не задовільні.

Рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 року, встановлено, що у серпні 2013 року ОСОБА_2 за рішенням суду була вселена у спірний житловий будинок разом з неповнолітніми дітьми і зайняла кімнату 1-5 площею 18,5 кв.м.

Допитаний у судовому засіданні 24.11.2016 року під присягою та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів або за відмову давати їх свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він проживає по сусідству з позивачем. Вказав, що ОСОБА_2 виїхала зі спірного будинку приблизно два роки назад і по сьогоднішній день там не проживає. Причин, через які ОСОБА_2 виїхала зі спірного будинку свідок не знає. Про конфлікти між позивачем та відповідачем також не знає.

Допитаний у судовому засіданні 24.11.2016 року під присягою та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів або за відмову давати їх свідок ОСОБА_1 В»ячеславович пояснив суду, що він колишній чоловік відповідачки. В 2014 році він працював дома, в цей час відповідачка з»явилась до його будинку із своїм співмешканцем. З будинку ОСОБА_2 ніхто не виганяв. Вікторія зі своїм співмешканцем та дітьми проживала в будинку, свідок проживав в «пристройці». В спірному будинку свідок не жив, тільки сплачував комунальні послуги.

Проте, з наданих суду показань свідків, суд не може дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми добровільно залишила спірний житловий будинок та не проживає там понад визначений законодавством термін, оскільки з показань свідків неможливо встановити конкретні та обєктивні факти, які могли б вплинути на розгляд даної справи.

Згідно з актом соціального інспектування № 255 від 26.09.2014 року членами комісії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановлено додаткові факти, що призвели до виникнення складних життєвих обставин, а саме під час візиту в сім»ю було виявлено, що дійсно в кімнаті обвалилася стеля,присутній різкий хімічний запах.

Так в матеріалах справи наявні заяви та листи відповідача, де остання зверталась до Вишнівського міського голови, прокурора Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинської райдержадміністрації, Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області у звязку з тим, що позивач чинив перешкоди її вселенню до будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, пров. Поштовий, 5.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.03.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» /з наступними змінами / роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Так судом встановлено, що конфліктні стосунки між позивачем та відповідачем набували постійного характеру, відповідач своїми діями створював умови не прийнятні для проживання відповідача та неповнолітніх дітей, в зв»язку з чим відповідачка була вимушена залишити вказаний спірний будинок разом з дітьми.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статею 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік без поважних причин.

Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що доводи як позивача так і його представника на те, що відповідач добровільно залишила місце свого постійного проживання та відмовилась від свого права користування спірним житловим прміщенням, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи.

Судом встановлено, що позивач посилається лише на один довід визнання відповідачкою такою, що втратила право користування спірним будинком це її не проживання понад встановлений законом строк.

Однак позивачем не надано доказів суду безпричинного не проживання відповідачки в його будинку понад один рік, як це передбачає ст. 405 ЦК України, якою врегульовано питання визнання особи такою, що втратила право користування приватним житлом.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, оцінивши докази, приходить до висновку що непроживання відповідача у спірному будинку було з поважних причин, оскільки позивач своїми діями створював перешкоди в проживанні та користуванні приміщенням.

Непроживання відповідача в спірній квартирі вимушене, не добровільне її житлові права порушені перешкодами, які чинив позивач, посилання позивача, на те що відповідач добровільно вибула з будинку є недоведеним, спростовується матеріалами справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.Д.Усатов