Справа № 336/956/17
Провадження № 2/336/1032/2017
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

21 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Марко Я.Р., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до приватного підприємства «Юлія+А» про визнання договору дійсним та визнання права власності на нежиле приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій зазначає, що 01.03.2016 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі продажу нежилого приміщення № 130, літ. А-9, що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, буд. 3, та відповідно до умов якого сторони зобов'язались не пізніше 03.03.2016 року укласти договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення. Крім того зазначає, що між ними було досягнуто згоди щодо ціни продажу предмета договору у сумі 100 000,00 грн. В той же день позивачем як покупцем були повністю виконані умови попереднього договору купівлі-продажу. Як вказує позивач у своєму позові, 03.03.2016 року між ним та відповідачем було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу вищевказаного нежитлового приміщення, однак нотаріально посвідчити його виявилось неможливим у зв'язку з втратою відповідачем правовстановлюючого документу на дане приміщення, дублікат також неможливо отримати.

Позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 03.03.2016 року нежилого приміщення № 130, літ. А-9, що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, буд. 3 укладений між ним та відповідачем та визнати за ним право власності на вказане приміщення.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви, остання містить як вимогу майнового, так і немайнового характеру, оскільки позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення та визнати право власності на вищевказане приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового встановлюються у таких розмірах:

- за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 640,00 грн. до 8000,00 грн.).

-за подання до суду немайнового характеру, яка подана фізичною особою: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн.).

Як встановлено ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" за результатами проведеної оцінки майна складається звіт чи акт про оцінку майна.

Позивачем визначено ціну позову у розмірі 100 000,000 грн. та сплачено судовий збір у сумі 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 151640447 від 20.02.2017 року.

Проте, в матеріалах додатних позивачем до позовної заяви відсутні документи про дійсну вартість спірного майна, що не дає можливості визначити чи в повній мірі сплачено судовий збір за вимогу про визнання права власності на нежиле приміщення, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», а також відсутні докази сплати судового збору за вимогу немайнового характеру.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Водночас, у тексі позовної заяви не зазначені жодні докази ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що є предметом даного спору, а також не зазначено яким чином позивачем були повністю виконані умови попереднього договору купівлі-продажу.

Таким чином, позовні вимоги потребують уточнення, конкретизації та належного нормативного обґрунтування, а позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог ст. ст. 119, 120 ЦПК України, залишається без руху.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного підприємства «Юлія+А» про визнання договору дійсним та визнання права власності на нежиле приміщення - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати три дні з дня отримання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

У разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернена позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Р.Марко