Справа № 192/2799/16-ц
Провадження № 2/192/50/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" лютого 2017 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого судді Щербини Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Савчукової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення завданої державі матеріальної шкоди,
На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до п.4 Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 Збройні Сили України перейшли на організацію та штати воєнного часу. Згідно даного указу начальником Генерального штабу ЗСУ прийнято директиву від 25 липня 2014 року №Д-20, згідно якої військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України переведено на організацію та штати воєнного часу, у зв`язку з чим вона була перейменована на військову частину польова пошта НОМЕР_2 , про що було оголошено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 серпня 2014 року №1 ДСК.
У 2016 році в Збройних Силах України було проведено організаційні заходи на підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗСУ від 12 травня 2016 року №Д-322/1/9 дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році» на підставі яких військову частину - польова пошта НОМЕР_2 було перейменовано на військову частину НОМЕР_1 .
В грудні 2014 року відповідача ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 13 серпня 2014 року №211, прийнято на військову службу та призначено на посаду водія автомобільного взводу підвозу продовольства і речового майна автомобільної роти підвозу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , відповідач зарахований до списків особового складу частини та на усі види забезпечення, за ним закріплено автомобіль ГАЗ -3307, військовий номерний знак НОМЕР_3 .
16 жовтня 2014 року за наказом командира військової частини польова НОМЕР_2 відповідач на закріпленому за ним автомобілі марки ГАЗ 2207 військовий номерний знак НОМЕР_4 здійснював перевезення питної води до розташування іншої військової частини в смт Очеретине, Донецької області. Знаходячись о 16 годині 50 хвилин в м.Димитрово, Донецької області в районі шахти «ім.Димитрова» виникла дорожньо-транспортна пригода за участю військового автомобіля марки ГАЗ 3307, військовий номерний знак НОМЕР_4 за кермом якого був відповідач. Під час руху на заокругленій дорозі, у відсутності небезпеки чи перешкоди для руху, він не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив виїзд за межі проїзної частини. Внаслідок ДТП автомобіль декілька разів перекинувся та був пошкоджений в результаті чого став непридатним для подальшої експлуатації та не міг самостійно продовжувати рух, тому відповідач порушив п.п.2.3, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.
Відповідач, знаходячись на посаді водія автомобільної роти підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна військової частини польова пошта НОМЕР_2 , згідно до ст.ст.9,11,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.п.5,13,14,15 «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 04 серпня 2000 року, відповідав за утримання в готовності до застосування та збереження державного майна, що довірене йому; його комплектність, наявність та якісний стан; недопущення випадків його псування та нестач; вжиття необхідних заходів для боротьби з нераціональним його витрачанням, втратою, нестачею, псуванням і розкраданням.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, пояснив, що за наказом командира військової частини виконував накази, його вини в ДТП не має. 12 серпня 2014 року був мобілізований до військової частини НОМЕР_5 , а 16 жовтня 2014 року він був направлений по воду в м.Димитрово, Донецької області де в районі шахти «ім.Димитрова» виникла дорожньо-транспортна пригода, через те, що його обігнав автомобіль, внаслідок чого бочка качнулася та автомобіль занесло в кювет. Вважає, що автомобіль перекинувся внаслідок того, що бочка з водою, якою була навантажена машина, була наполовину пуста, а якби вона була повною або зовсім пустою, то автомобіль би не перекинувся. Зазначив, що ПДР він не порушував, пошкоджений автомобіль був закріплений за ним вже після ДТП, та суд повинен врахувати, що він керував автомобілем в зоні проведення АТО, а тому слід враховувати дорожню обстановку та особливий час, коли застосовування ПДР в мирний час та в час проведення АТО є зовсім іншими речами.
Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Судом встановлено, що відповідач 12 серпня 2014 року був мобілізований до ВЧ НОМЕР_5 , а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 серпня 2014 року №400 про присвоєння військових номерних знаків та закріплення військової техніки за підрозділами частини та наказу №406 від 13 серпня 2014 року про закріплення техніки частини за особовим складом (а.с.36-43, 66-69), за відповідачем солдатом ОСОБА_1 було закріплено транспортний засіб ГАЗ -3307 Б4 0993 про що здійснено відмітку в паспорті (формулярі) машини (а.с.39-43).
Згідно постанови Військової прокуратури Криворізького гарнізону Південного регіону України про закриття кримінального провадження від 21 жовтня 2015 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутності складу кримінального правопорушення, оскільки потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження (а.с.9-11).
Оскільки судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на відповідній правовій основі керував транспортним засобом, який потрапив у ДТП, тому за результатами проведеного досудового розслідування його дії перебувають у причинному зв`язку з ДТП та наслідками, тому суд приходить до висновку про те, що саме відповідач повинен нести відповідальність за наслідки ДТП у вигляді, зокрема, завданої матеріальної шкоди.
Згідно Постанови ВР України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР затверджено «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», п.7,8,10,13 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України. Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність. Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Крім того, у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року надано приблизний перелік власників джерел підвищеної небезпеки, до яких, зокрема, належать власники джерел підвищеної небезпеки (кооперативи, акціонерні товариства, громадяни тощо); організації, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на праві повного господарського відання або на праві оперативного управління (державні підприємства та установи); організації та громадяни, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на підставі відповідних договорів (договору оренди, підряду); громадяни, які мають доручення на керування транспортним засобом; організації, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на підставі адміністративного акта про передачу їх у тимчасове користування.
За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси. Стаття 2 вказаного закону передбачає, що Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює, відповідно до закону, управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі, у разі їх розформування. Також, Постановою КМ України від 04 серпня 2000 року № 1225 «Про затвердження Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах» визначається порядок ведення обліку і зберігання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, його списання та використання. Пункт 3 вказаного Положення зазначає, що «Міноборони, як центральний орган управління Збройних Сил, закріплює згідно із законодавством військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління, про що ним видаються відповідні акти».
Оскільки на час заподіяння шкоди ОСОБА_1 був мобілізованим військовослужбовцем, то умови його матеріальної відповідальності регулюються Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою ВРУ від 23.06.1995 року №243/95-ВР.
Відповідно до п.2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі- військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Пункт 10 Положення роз`яснює, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Крім того, у пункті 13 цього Положення визначено вичерпний перелік випадків, коли військовослужбовець несе матеріальну відповідальність у повному обсязі. Так, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Оскільки судом було встановлено, що транспортний засіб, яким під час ДТП керував відповідач був закріплений за ним згідно наказу № 406 від 13 серпня 2014 року, а в момент ДТП відповідач виконував наказ командира, тому суд вважає, що такий транспортний засіб був переданий йому для використання, внаслідок чого є підстави для повної матеріальної відповідальності згідно п. 13 Положення.
Відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди, як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Згідно висновку експерта Науково-дослідного експертно - криміналістичного центру від 13 жовтня 2015 року №58/27-186, відповідач керуючи автомобілем «ГАЗ-3307» повинен був діяти згідно вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, та мав технічну можливість запобігти виїзду за межі проїзної частини, виконавши вимогами п.12.1 ПДР України, в діях відповідача по керуванню автомобіля «ГАЗ-3307» вбачається невідповідність вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП (а.с.17-20).
Доводи відповідача стосовно того, що згідно Акту службового розслідування за фактом втрати військового майна в результаті бойових дій від 17 листопада 2014 року було запропоновано списати пошкоджений в результаті ДТП автомобіль (а.с.77-78) суд не приймає, оскільки після вказаного Акту проводилися службові розслідування, за результатами яких було накладено дисциплінарні стягнення на осіб, які склали такий акт (а.с.12-14, 15-16, 63-65).
З огляду на зазначене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення завданої державі матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки судом було встановлено, що відповідач керував транспортним засобом на відповідній правовій основі, його дії є причинно-наслідковим зв`язком настання ДТП та завдання збитків. Тому існують правові підстави для задоволення позову.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1378 гривень 00 копійок, сплачений під час звернення з позовом до суду.
Керуючись ст.ст. 10,11,60, 61, 64, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення завданої державі матеріальної шкоди, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 41 721 (сорок одна тисяча сімсот двадцять одна) гривня 84 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят всім) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина