АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1804/17 Справа № 206/3425/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Красвітної Т.П., при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровськ від 19 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (треті особи: приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та ОСОБА_8) про визнання права власності у порядку спадкування на частину домоволодіння, визнання недійсними договорів дарування домоволодіння та земельної ділянки, витребування домоволодіння та земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з позовом, в останній редакції якого просив визнати за ним право на 1/6 частину домоволодіння №127 по вул.Антарктична у м.Дніпро у порядку спадкування після померлого 19.04.2007р. батька ОСОБА_9, визнати недійсними укладені 31.01.2014р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договори дарування вказаного домоволодіння та земельної ділянки, витребувати їх на його користь у ОСОБА_5 В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що будинок №127 по вул.Антарктична у м.Дніпро побудований його батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у 1984 році та став спільною їх сумісною власністю. Після смерті батька відкрилась спадщина на ? частину будинку, з яких 1/6 частину він прийняв, оскільки проживав у будинку на час його смерті. Право спадкування не оформлював, не бажаючи конфлікту з матірю ОСОБА_4, яка разом з братом ОСОБА_3 були іншими спадкоємцями. Свої права вважав порушеними внаслідок вчиненого останніми договору дарування та вибуттям домоволодіння та земельної ділянки до інших осіб.

Рішенням Самарського райсуду м.Дніпропетровськ від 19.12.2016р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано за ним право власності на 1/6 частину домоволодіння №127 по вул.Антарктична у м.Дніпро у порядку спадкування, визнано недійсним в 1/6 частині укладений 31.01.2014р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір дарування вказаного домоволодіння та витребувано у ОСОБА_5 вказану частину домоволодіння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на необгрунтованість відмови у задоволенні його позову в іншій частині, просив скасувати рішення суду першої інстанції у вказаній частині. В апеляційних скаргах ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за такими підставами.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2, обґрунтованих тим, що будинок №127 по вул.Антарктична у м.Дніпро перебував у спільній сумісній власності його батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_9, на частину якого відкрилась спадщина після смерті останнього і яку він прийняв, оскільки на час смерті батька був зареєстрованим у будинку.

З вказаним висновком суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки зроблений він без врахування наступних вимог діючого законодавства та обставин справи.

Згідно довідки Відділу ЗАГС Трубчевського району Брянської області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 18.08.1979р. і останній присвоєно прізвище «Строгонова» (а.с.52 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради у м.Дніпропетровськ від 10.08.1978р. задоволено заяву ОСОБА_12 про переоформлення земельної ділянки з маломірною будівлею по вул.Псковська,70 на сестру ОСОБА_4 та вказана земельна ділянка з будівлею закріплена за нею з наданням дозволу на будівництво жилого будинку (а.с.88 т.1).

Згідно виданого виконавчим комітетом Самарської районної ради 06.12.1984р. свідоцтва житловий будинок №127 по вул.Антарктична у м.Дніпропетровськ з будівлями та спорудами належить на праві особистої власності ОСОБА_4 Будинок зареєстровано за ОСОБА_4 в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с.61 т.1).

19.04.2007р. ОСОБА_9 помер (а.с.10). Після його смерті до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини його спадкоємці - дружина ОСОБА_4, сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не звертались. Спадкову справу відкрито Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 07.10.2016р. за заявою ОСОБА_2, сина померлого Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку №127 по вул.Антарктична у м.Дніпропетровськ у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа щодо належності спадкодавцеві ОСОБА_9 частини вказаного будинку (а.с.84,85 т.1).

11.12.2009р. ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку по вул.Антарктична, №127 у м.Дніпропетровськ для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. (а.с.118 т.1).

31.01.2014р. за нотаріально посвідченими договорами дарування ОСОБА_4 подарувала житловий будинок №127 по вул.Антарктична у м.Дніпропетровськ та земельну ділянку за вказаною адресою сину ОСОБА_3 (а.с.65,66,70,71 т.1).

16.01.2015р. за нотаріально посвідченими договорами ОСОБА_3 продав житловий будинок №127 по вул.Антарктична у м.Дніпропетровськ та земельну ділянку за вказаною адресою ОСОБА_6 (а.с.107.108 т.1).

29.01.2016р. за нотаріально посвідченими договорами ОСОБА_6 продала житловий будинок №127 по вул.Антарктична у м.Дніпропетровськ та земельну ділянку за вказаною адресою ОСОБА_5 (а.с.105,106 т.1).

Суд першої інстанції виходив з доведеності позову ОСОБА_2 про спадкування, виходячи з належності спадкодавцеві ОСОБА_9 ? частини житлового будинку №127 по вул.Антарктична у м.Дніпропетровськ, як побудованого у період шлюбу з ОСОБА_4

Однак, заперечуючи проти позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 посилалась на те, що житловий будинок №127 по вул.Антарктична у м.Дніпропетровськ належав лише їй на праві особистої власності та не відносився до їх із ОСОБА_9 спільної сумісної власності подружжя. Саме про належність їй будинку на праві особистої власності зазначалось нею у відповідній заяві приватному нотаріусу Дніпропетровського нотаріального округу при його відчуженні 31.01.2014р. (а.с.65 т.1). У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснювали, що за життя батько ОСОБА_9 не бажав оформлювати на себе житловий будинок. З наведених вище доказів також вбачається, що земельна ділянка для будівництва житлового будинку надана ОСОБА_4 органом місцевого самоуправління у 1978р. - до укладення шлюбу зі ОСОБА_9 Повідомлення архівного управління Дніпропетровської міської ради про відсутність вказаного рішення не свідчить про відсутність рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки та дозволу для будівництва (а.с.114 т.1). Свідоцтвом про право власності на вказаний житловий будинок право ОСОБА_4 посвідчено у якості її особистої власності. Відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину також мотивована саме відсутністю правовстановлюючого документа щодо належності спадкодавцеві ОСОБА_9 частини вказаного будинку.

Зазначені обставини свідчать про наявність спору з приводу встановлення факту належності житлового будинку №127 по вул.Антарктична у м.Дніпропетровськ подружжю ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності та належності ? його частини ОСОБА_9 на підставі ст.ст.22,28 КпШС України. Вказаний спір мав вирішуватись у передбаченому законом загальному порядку з відповідною оцінкою доказів. За відсутності даних про встановлення належності житлового будинку на праві спільної сумісної власності померлому ОСОБА_9 доказування позовних вимог ОСОБА_2 про спадкування вказаного будинку, які є похідними, фактично ґрунтується на припущеннях. Відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а тому заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції виходив з доведеності позову ОСОБА_2 про спадкування, виходячи також з того, що згідно записам паспорта громадянина України від з 1996 року він був зареєстрованим у житловому будинку №127 по вул.Антарктична у м.Дніпропетровськ.

Однак, відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину у разі, якщо постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Сторони заявляли про існування спору, повязаного з проживанням ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку. Так, згідно копії позовної заяви від 23.10.2013р. ОСОБА_4 як власник житлового будинку просила виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_2, посилаючись на створення останнім їй перешкоди у користуванні будинком, не надання коштів на утримання будинку та оплати комунальних послуг. При цьому ОСОБА_2, зазначала, що ОСОБА_2 з 2000 року проживав у будинку періодично, зокрема, в один із періодів, по січень 2007 року (а.с.148-150 т.1). Доказів про фактичне постійне проживання ОСОБА_2 разом із батьком на час його смерті та відкриття спадщини (квітень 2007 року) матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції на підставі п.2-4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові. У звязку з цим апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають задоволенню у повному обсязі, а ОСОБА_2 частково.

Керуючись ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровськ від 19 грудня 2016 року скасувати.

Відмовити у задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування на частину домоволодіння, визнання недійсними договорів дарування домоволодіння та земельної ділянки, витребування домоволодіння та земельної ділянки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М. Бараннік О.П. Красвітна Т.П.