провадження № 2/616/25/17
справа № 616/903/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

9 лютого 2017 року Великобурлуцький районний суд Харківської області в складі головуючого - судді Нестайка Ю.В.

з участю: секретаря судового засідання Козуб В.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача - КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ», представник ОСОБА_3І

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу охорони здоровя «Великобурлуцька центральна районна лікарня» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального закладу охорони здоровя «Великобурлуцька центральна районна лікарня» (далі - КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» ) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. При цьому позивач посилалася на те, що наказом головного лікаря КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» від 24.10.2016 р. вона була звільнена з посади медичної сестри інфекційного відділення КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» у звязку з скороченням штату працівників. Однак вона не була попереджена про наступне вивільнення не пізніш ніж за два місяці, як це передбачено ст. 49-2 КЗпП України. Також при вивільненні працівників не було враховано її переважне право на залишенні на роботі, передбачене ч.2 ст. 42 КЗпП України, так як її чоловік ніде не працює, вона має тривалий стаж роботи як медична сестра. Також їй не була запропонована інша робота відповідно до ч.3 ст. 49-2 КЗпП України.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що у травні місяці 2016 року усі працівники інфекційного відділення були попереджені про можливе скорочення чисельності працівників, однак це попередження усі сприйняли як формальність, оскільки до цього вже декілька років щорічно їх аналогічно попереджали, однак скорочення не відбувалося. У серпні 2016 р. роботу інфекційного відділення було призупинено і впродовж місяця вона на працювала, отримуючи 2/3 тарифної ставки. У вересні місяці вона перебувала у черговій щорічній відпустці. У жовтні знову інфекційне відділення не працювало і їй виплачували 2/3 тарифної ставки до моменту звільнення. Про звільнення з 24.10.2016 р. адміністрація КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» оголосила 12.10.2016 р.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що адміністрація КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» не мала повноважень приймати рішення про закриття інфекційного відділення, так як це питання відноситься до компетенції власника лікувального закладу - Великобурлуцької районної ради. Таке рішення власником фактично було прийнято 28.12.2016 р., коли були внесені зміни до Статуту КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ», звідки виключили інфекційне відділення як структурний підрозділ лікувального закладу. До того ж ОСОБА_1 у травні місяці 2016 р. була попереджена про можливе звільнення, а не про наступне звільнення, як це передбачено КЗпП України. ОСОБА_1 не була запропонована інша робота, що підтвердила начальник відділу кадрів на засіданні профспілкового комітету, повідомивши, що медсестрі ОСОБА_1 не була запропонована робота, так як завідуючі відділеннями відмовилися її брати на роботу.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що вважає позов безпідставним, оскільки звільнення позивачки проведено з дотриманням усіх вимог КЗпП України. Наказом від 25.05.2016 о. № 40 було попереджено весь медичний персонал інфекційного відділення про можливе скорочення чисельності працівників, зокрема і позивача. З 01.08.2016 р. було призупинено роботу інфекційного відділення в звязку з відсутністю хворих у відділенні та недостатністю коштів на фінансування. Наказом від 01.08.2016 р. № 58-а було встановлено орієнтовний термін скорочення чисельності працівників 25.10.2016 р. За звернення адміністрації КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» на засіданні профспілкового комітету 12.10.2016 р. було дано згоду на звільнення ряду працівників інфекційного відділення, зокрема і позивачки. ОСОБА_1 ухилилася від ознайомлення з наказом про звільнення від 24.10.2016 р., їй неодноразово телефонували представники адміністрації для вирішення питання щодо можливого працевлаштування на іншому місці, однак вона жодного разу не відповіла на телефонні дзвінки, ухилилася від отримання письмового запрошення.

На підставі досліджених доказів судом встановлені обставини справи і визначено відповідно до них правовідносини.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною першою ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Про наступне можливе скорочення штату чисельності працівників у звязку з скрутним фінансовим станом, недостатністю коштів у закладі та приведення штатного розпису у відповідність до затвердженого кошторису головним лікарем КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» було видано наказ від 25.05.2016 р. № 40, зі змістом якого були під підпис ознайомлені усі працівники інфекційного відділення, зокрема і ОСОБА_1 (а.с. 82,83).

Наказом від 01.08.2016 р. № 58 було призупинено роботу інфекційного відділення з виплатою працівникам цього відділення 2/3 тарифної ставки відповідно до ч.1 ст. 113 КЗпП України на період з 01.08.2016 р. по 31.08.2016 р. (а.с. 88).

Наказом від 01.08.2016 р. № 58а було встановлено орієнтовний термін скорочення штату працівників 25.10.2016 р. (а.с. 89).

Від ознайомлення з останнім наказом працівники інфекційного відділення, серед яких і ОСОБА_1, відмовилися, що засвідчено актом від 02.08.2016 р. (а.с. 91).

ОСОБА_1 проігнорувала намагання адміністрації КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» обговорити питання щодо переведення її на іншу посаду, як це передбачено ч.2 ст. 49-2 КЗпП України, на підтвердження чого складено акт від 12.09.2016 р. (а.с. 92).

Небажання ОСОБА_1 вести переговори щодо нового місця роботи розцінюється судом як відмова позивачки від іншого місця роботи.

Наказом від 28.09.2016 р. № 74 з 02.10.2016 р. було призупинено роботу інфекційного відділення з виплатою працівникам цього відділення 2/3 тарифної ставки відповідно до ч.1 ст. 113 КЗпП України (а.с. 101).

Наказом головного лікаря КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» від 06.10.2016 р. № 75 прийнято рішення закрити інфекційне відділення та визначена остаточна дата звільнення у звязку зі скороченням штату 24.10.2016 р. (а.с. 150).

ОСОБА_1 єдина з працівників інфекційного відділення не зявилася для ознайомлення з наказом, про що складено акт від 07.10.2016 р. (а.с. 151).

На неодноразові запрошення, передані телефоном, ОСОБА_1 не зявилася, від отримання поштового відправлення відмовилася (а.с. 152-155).

На звернення адміністрації КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» до органу профспілки щодо надання згоди на скорочення з 24.10.2016 р. конкретних працівників, зокрема і позивачки (а.с. 93), як це передбачено ст. 43 КЗпП України, рішенням профспілкового комітету КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» від 12.10.2016 р. надано згоду на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 94-95, 139-141).

ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади в звязку з скороченням штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України наказом від 21.10.2016 р. № 87, про що зазначено у її трудовій книжці (а.с. 13).

При перевірці КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» комісією, створеною Управлінням охорони здоровя Харківської ОДА, встановлено, що показник забезпеченості інфекційними ліжками дорослих мешканців Великобурлуцького району в 2,5 рази перевищував середній показник по районах області та вдвічі всеукраїнський. При цьому в інфекційному відділенні відсутні боксові палати, що є грубим порушенням санітарних норм, в районі відсутня баклабораторія, що виключає діагностику інфекційних захворювань у відповідності до протоколів лікування. Наявний значний дефіцит коштів на утримання лікувального закладу, зокрема і на виплату заробітної плати. Підготовка до оптимізації ліжкового фонду, зокрема інфекційних ліжок та заходи щодо забезпечення роботи закладу в межах затверджених асигнувань у КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» проведені без порушень вимого нормативно-правової бази та чинного законодавства України (а.с. 201-204).

Встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що при звільненні ОСОБА_1 адміністрацією КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» дотримано вимог трудового законодавства.

Про наступне звільнення ОСОБА_1 була повідомлена наказом від 25.05.2016 р. № 40, більш ніж за два місяця до звільнення. До моменту звільнення адміністрацією було отримано згоду профспілкового органу на звільнення позивачки. ОСОБА_1 не зявилася на неодноразові запрошення адміністрації з метою обговорення питання про можливість переведення на іншу роботу, що розцінюється судом як її небажання отримати іншу роботу.

Посилання представника позивача на те, що головний лікар КЗОЗ «Великобурлуцька ЦРЛ» не мав повноважень на прийняття рішення про закриття інфекційного відділення, суд вважає безпідставним, оскільки до суду не надано доказів скасування чи визнання неправомірним наказу з цього приводу від 06.10.2016 р. № 75.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до комунального закладу охорони здоровя «Великобурлуцька центральна районна лікарня» відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складений 14 лютого 2017 року.

Суддя Ю.В. Нестайко