Справа № 149/3664/15-ц Провадження № 22-ц/772/104/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Нікушина В.П.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року позивач звернулась в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що в листопаді 2013 року її було прийнято на роботу до Придніпровського РВ м. Черкаси на посаду діловода канцелярії. З 22.09.2015 року вона перебуває у відпустці по вагітності та пологам. Позивачем зазначено, що наказом начальника УМВС України в Черкаській області №321о/с від 06.11.2015 року її було звільнено з роботи, чим було порушено вимоги ст. 184 КЗпП України, а також внаслідок незаконного звільнення їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, стала знервованою, що негативно впливає також і на стан її дитини, яка потребує додаткового догляду всіма членами сімї. В позові зазначено, що на даний час замість Придніпровського РВ утворено Черкаський відділ поліції ГУНП в Черкаській області, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Черкаській області №312 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення її з посади діловода канцелярії Придніпровського РВ в м. Черкаси; поновити її на попередньо займаній посаді з дати звільнення; зобовязати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та Головне управління Національної поліції в Черкаській області працевлаштувати її шляхом запропонування проходження роботи/служби в Черкаському відділі поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області; стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та Головного управління Національної поліції в Черкаській області на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28.10.2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Черкаській області №312 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 - діловода канцелярії Придніпровського РВ в м. Черкаси.

Зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та Головне управління Національної поліції в Черкаській області працевлаштувати ОСОБА_2 відповідно до вимог законодавства про працю.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн..

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що звільнення позивача з роботи відбулось із порушенням вимог ч.3 ст. 184 КЗпП України, однак у звязку з втратою чинності й скасуванням штатів УМВС України в Черкаській області та Придніпровського РВ м. Черкаси, проведенням ліквідації цих установ, позивач не може бути поновлена на попередній посаді діловода канцелярії Придніпровського РВ м. Черкаси, відтак її права підлягають захисту шляхом зобовязання відповідачів працевлаштувати останню відповідно до вимог законодавства про працю, а також судом зроблено висновок про заподіяння позивачу моральної шкоди, розмір якої визначено в сумі 5 000 грн..

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наказу УМВС України в Черкаській області №333 о/с від 29.11.2013 року ОСОБА_2 призначено старшим діловодом Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС (на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку основного працівника ОСОБА_3П.) з 15.11.2013 року.

Із копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що згідно наказу №370 о/с від 14.11.2014 року останню переведено на посаду діловода канцелярії Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС.

Наказом УМВС України в Черкаській області №273 о/с від 02.10.2015 року надано відпустку по вагітності та пологах з 22.09.2015 року по 25.01.2016 року ОСОБА_2 діловоду канцелярії Придніпровсього РВ в м. Черкаси.

Згідно наказу УМВС України в Черкаській області №312 о/с від 06.11.2015 року у відповідності до вимог п. 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено 06.11.2015 року у запас Збройних сил ОСОБА_2 діловода канцелярії Придніпровсього РВ в м. Черкаси з 06.11.2015 року, за п. 1 ст. 40 КЗпП України (через скорочення штатів).

Із довідки №14/9-260 від 25.08.2016 року (а.с. 193 т.1) вбачається, що заява ОСОБА_2, про звільнення за переведенням до Національної поліції України, станом на 06.11.2015 року до відділу кадрового забезпечення Управління МВС України в Черкаській області не надходила.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідації територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийнято рішення про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ України Управління внутрішніх справ України в Черкаській області та утворення, заснування нового державного органу Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Наказом МВС України від 06.11.2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС.

Так, Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року, визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього закону всі працівники міліції, а також інші працівники МВС України його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Крім того, вимогами статті 240-1 КЗпП України передбачено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що установу-роботодавця позивача УМВС України в Черкаській області ліквідовано на підставі постанови КМУ від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», однак приймаючи рішення про звільнення позивача з роботи з підстав скорочення штату, УМВС України в Черкаській області було допущено порушення вимог трудового законодавства, а саме положень ст. 184 КЗпП України щодо неможливості звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, з ініціативи роботодавця з будь-яких підстав, крім повної ліквідації підприємства, установи, організації, при цьому поновити позивача на роботі неможливо внаслідок повної ліквідації УМВС України, що свідчить про наявність підстав для зміни формулювання причин звільнення і приведення його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що враховуючи ліквідацію державної установи-роботодавця, обовязок по працевлаштуванню позивача має реалізовувати держава в порядку, регламентованому Законом України «Про зайнятість населення».

Щодо заявленої ОСОБА_2 вимоги про стягнення моральної шкоди, яка обґрунтована незаконним звільненням, внаслідок чого вона вимушена докладати додаткових зусиль по організації свого життя і що призвело до нервових переживань, то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки насамперед вона безпосередньо повязана із законністю звільнення, а в даному випадку судовою колегією зроблено висновок лише про наявність підстав для зміни формулювання причин звільнення.

Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та її розміру, тоді як згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а також слід звернути увагу на те, що ОСОБА_2 на момент звільнення перебувала у відпустці по догляду за дитиною та отримувала відповідні державні соціальні виплати, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для виплати їй заробітної плати за час вимушеного прогулу.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, яке не ґрунтується на вимогах закону підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, зміну формулювання причин звільнення позивача і приведення його у відповідність з чинним законодавством про працю та визнання ОСОБА_2 такою, що звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією установи роботодавця, при цьому згідно вимог ст. 88 ЦПК України, понесені відповідачем судові витрати по оплаті судового збору мають бути компенсовані за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28.10.2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди відмовити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що звільнена 06.11.2015 року з посади діловода канцелярії Придніпровського РВ в м. Черкаси, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: