Справа № 740/2788/16-ц Провадження № 22-ц/795/117/2017 Головуючий у I інстанції -Ковальова Т. Г. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді: Губар В.С.,

суддів: Висоцької Н.В., Вінгаль В.М.

секретарів судового засідання - Шапко В.М., Шевченко М.О.

за участю: сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - друга Чернігівська державна нотаріальна контора, про встановлення права на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги,-

встановив:

В серпні 2016 рок ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати її спадкоємцем четвертої черги на спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка ОСОБА_3, змінити черговість отримання спадщини після її чоловіка ОСОБА_3 та встановити їй право на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги на спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що висновок суду про те, що позивачем не підтверджено обставини піклування та догляду за померлим ОСОБА_3 не відповідає дійсності, оскільки суду була надана довідка КЗ «Києво-Святошинський центр первинної медико-санітарної допомоги Михайлівсько-Рубежівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини» від 25 липня 2016 року, яка наявна в матеріалах справи і підтверджує потребу в постійній цілодобовій допомозі, яку апелянт надавала ОСОБА_3

Апелянт наголошує, що протягом всього часу спільного проживання, включаючи і останні п'ять років до часу відкриття спадщини, вона надавала ОСОБА_4 нематеріальні послуги, матеріально забезпечувала, оскільки він увесь час проживав у неї, прибирала приміщення, готувала їжу, весь час слідкувала за його здоров'ям, надавала необхідну медичну допомогу і була поруч в будь-який час доби, так як він хворів і потребував постійної цілодобової допомоги, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.06.2016 року, довідкою виконавчого комітету Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 08.02.2016 року та актом від 06.02.2016 року.

Апелянт стверджує, що відповідач ОСОБА_2 не підтримував родинні стосунки з померлим братом ОСОБА_3, а під час розгляду цієї справи у суді вже отримав свідоцтво про право на спадщину за законом як спадкоємець другої черги на майно, що належало її померлому чоловікові. Тому вважає, що її права як спадкоємця порушені і підлягають судовому захисту відповідно до положень ст.ст.16, 1223, 1258, 1259, 1261-1266 ЦК України за наявності всіх підстав для встановлення їй права на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги на спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка.

Окрім того, апелянт не погоджується з висновком суду в частині розподілу судових витрат, а саме в частині стягнення з неї витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні. ОСОБА_1 пояснила суду, що факт спільного проживання її з померлим ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу встановлений рішенням суду. Зазначила, що померлий потребував постійної допомоги у зв'язку з поганим станом здоров»я та внаслідок зловживання алкогольними напоями і таку допомогу вона йому надавала і вдома, і коли чоловік за життя знаходився у лікарні. Пояснила, що за власні кошти поховала померлого чоловіка та влаштовувала поминальні обіди і як дружина, отримали допомогу на оховання.

ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу не визнали. Відповідач зазначив, що його померлий брат не потребував допомоги у вигляді стороннього догляду, увесь час працював, хоча й неофіційно, та отримував високу заробітну плату, мав добре здоров'я та займався спортом. Не заперечував, що поховання померлого ОСОБА_3 позивач здійснила за її власні кошти, самостійно оплатила поминальні обіди. Стверджував, що позивач перебувала у іншому зареєстрованому шлюбі, тому вважає, що сімейних стосунків між позивачем та його братом не було.Апеляційну скаргу вважає необґрунтованою, оскаржуване рішення просив залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Виходячи з положень ст. 303, 308 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті судове рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 05 лютого 2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучанського міського управління юстиції у Київській області (а.с. 7).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2016 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з січня 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу (а.с. 11).

Апеляційним судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з земельних ділянок на території Галицької сільської ради та житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2. Брат померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона разом з ОСОБА_3 з 1992 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживали однією сім'єю як чоловік і дружина в АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільні придбання і витрати, хоча їхній шлюб не був зареєстрований, ОСОБА_3 ніколи не був одружений і не проживав з іншими жінками, дітей у нього нема. Посилалась на те, що протягом всього часу спільного проживання, включаючи і останні п'ять років до часу відкриття спадщини, вона надавала ОСОБА_4 нематеріальні послуги, матеріально забезпечувала, оскільки він увесь час проживав у неї, весь час слідкувала за його здоров'ям, надавала необхідну медичну допомогу і була поруч в будь-який час доби, так як він хворів і потребував постійної цілодобової допомоги.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст.1262,1264,1266 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу.

Пунктами 21,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений 5-річний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим кодексом. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для зміни черговості одержання права на спадкування відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти зазначених обставин.

Також підлягає встановленню факт належності сторони до спадкоємців за законом різних черг.

Позивачем ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів наявності всіх перерахованих обставин у сукупності для зміни черговості спадкування, а тому позовні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування з четвертої черги на другу з наданням позивачеві права на спадкування разом з відповідачем, є необгрунтованими.

ОСОБА_1 також достовірно не доведені ті обставини, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу померлому ОСОБА_3, а доказування згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як убачається з наявної у справі довідки Галицької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 18.08.2016 року, померлий ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року постійно був зареєстрований за адресою - АДРЕСА_3 і з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 37). Зазначені обставини в апеляційному суді ОСОБА_1 не спростовувала і не заперечувала.

Окрім того, з довідки Галицької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 18.08.2016 року (а.с. 38) вбачається, що після смерті ОСОБА_3 догляд за будинком по АДРЕСА_3 здійснює ОСОБА_2 Ці обставини позивачем в апеляційному суді не спростовані.

Позивачем, усупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних та допустимих документальних доказів на підтвердження тих обставин, що вона упродовж тривалого часу матеріально забезпечувала ОСОБА_3 і не доведено, що ОСОБА_3 був на її утриманні та не мав інших джерел існування окрім матеріальної допомоги позивача.

Апеляційний суд відхиляє аргументи позивача про те, що ОСОБА_3 за станом здоров»я не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги та догляду, оскільки необхідність постійного стороннього догляду встановлюється при проведенні медико - соціальної експертизи, проте доказів існування такого висновку МСЕК або висновків ЛКК позивачем суду не надано. Довідка КЗ «Києво-Святошинський центр первинної медико-санітарної допомоги Михайлівсько-Рубежівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини» від 25 липня 2016 року не є сама по собі як така належним і допустимим доказом на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 потребував постійної сторонньої допомоги та догляду (а.с.8).

Враховуючи, що позивачем достовірно не доведено, що ОСОБА_3 потребував допомоги внаслідок тяжкого захворювання чи каліцтва або постійного стороннього догляду за станом здоров»я у зв'язку з безпорадним станом, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для зміни черговості одержання права на спадкування за законом і надання позивачеві права на спадкування за законом разом із спадкоємцем другої черги та на підставі ст.ст. 1258, 1259, 1262, 1264 ЦК України правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Апеляційний суд відхиляє доводи скарги щодо необґрунтованого стягнення судом першої інстанції витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_2, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу.

Згідно з положенням ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

За приписами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні висновки викладено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року за № 10.

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Відповідачем ОСОБА_2 суду надано квитанцію від 13 вересня 2016 року про сплату 3000 гривень, договір про надання правової допомоги від 13 вересня 2016 року, довідку-розрахунок витрат адвоката, пов'язаних з наданням правової допомоги по цивільній справі (вивчення судової практики за даною категорією справ, складання заперечення на позовну заяву, участь у судових засіданнях) (а.с. 32, 49, 50). Адвокат Івашко В.В. приймав участь у судових засіданнях, що вбачається із журналів судових засідань від 10 жовтня 2016 року тривалістю 59 хвилин, 16 листопада 2016 року тривалістю 1 год. 39 хв. (а. с. 43-44, 53-54).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування витрат, пов'язаних із правовою допомогою у повному обсязі, оскільки ОСОБА_2 доведено у встановленому законом порядку розмір наданої йому допомоги, та витрати понесені ним, що не перевищують граничний розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. Зазначені обставини апелянтом не спростовані.

Сукупність обставин цієї конкретної справи приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно, об'єктивно і всебічно дослідив обставини справи, докази, надані сторонам та надав їм відповідну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування правильного по суті законного і обгрунтованого судового рішення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: