Справа № 505/3819/16-ц
Провадження № 2/505/315/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16.02.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: г о л о в у ю ч о г о суді ОСОБА_1

при с е к р е т а р і - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі представника за довіреністю адвоката ОСОБА_5 звернувся 31 жовтня 2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок №86 по вул. Мельниченка (Калініна), в м. Подільську (Котовську), Одеської області.

У належному йому житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_4, який є далеким родичем його дружини.

Більш ніж пів року відповідач у даному житловому будинку не проживає та не користується ним.

Добровільно знятися з реєстраційного обліку з будинку відповідач відмовляється.

Просив ухвалити рішення суду, яким визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком №86 по вул. Мельниченка (Калініна), в м. Подільську (Котовську), Одеської області.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований на постійне місце поживання по вул. Мельниченка (Калініна), 86, м. Подільськ (Котовськ), Одеська область, у судове засідання не зявився. Причин своєї неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи у свою відсутність суду не надав. Тому за згоди позивача справу розглянуто у відсутність відповідача в порядку заочного прровадження.

Вислухавши пояснення позивача, покази свідка та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником житлового будинку за адресою: вул. Мельниченка (Калініна), 86, м. Подільськ (Котовськ), Одеська область, на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2007 року.

В цьому будинку на постійне місце проживання зареєстрований з 18.02.2008 року відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловою площею.

Факт того, що відповідач у вказаному будинку не проживає з 2007 року підтвердив своїми показами сам позивач допитаний судом за його клопотанням у якості свідка.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до цієї норми закону відповідач зобовязаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання.

Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою: вул. Мельниченка (Калініна), 86, м. Подільськ (Котовськ), Одеська область, є формальною, без наміру його фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно він втратив право на користування цим будинком, оскільки добровільно припинив користування вказаним житловим будинком та переселився на інше місце свого проживання.

У відповідності до положень ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 551,20 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на оплату правової допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011року, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу не надано (квитанцію про оплату, звіт про виконання робіт), також не надано розрахунку розміру витрат на правову допомогу, тому підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215,224 ЦПК України, ст.ст.72,150,191 ЖК України, ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: вул. Мельниченка (Калініна), 86, м. Подільськ (Котовськ), Одеська область, який належить ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 551,20 грн.

В іншому відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, в порядку передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд який його ухвалив протягом 10 днів з дня проголошення.

Рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив за заявою відповідача поданою ним протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я-