Провадження № 2/761/2234/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Гончар Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

В листопаді 2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач 2), третя особа: ОСОБА_4, в якому просив суд: визнати відповідачів 1, 2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому, відповідачам 1, 2, та третій особі на праві спільної часткової власності належить вищезазначена квартира, оскільки відповідачі 1, 2 не проживають у зазначеній квартирі з лютого 2000р., добровільно забрали свої особисті речі, перешкод у користуванні їм ніхто не чинив, і вони не мають бажання там проживати, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом і просив суд позов задовольнити на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України.

До судового засідання позивачем було подано на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі 1, 2, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду не повідомили, заперечення на позов не подавались.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторонам та третій особі, на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на житло від 17 жовтня 1997р.

У вказаній квартирі, зареєстровані сторони та третя особа.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд визнати відповідачів 1. 2 такими, що втратили право користування зазначеною вище квартирою на підставі ст. 71 ЖК України.

За змістом ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Положення ст. 71 ЖК України може бути застосовано тільки до приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідачів 1, 2, як співвласників квартири АДРЕСА_1 не може бути позбавлено права користування їх власністю, зазначеною вище квартирою на підставі положень ст. 71 ЖК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 61 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 360-7 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 317, 319, 321, 322 ЦК України; ст. 71 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: