АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22ц/796/2525/2017 Доповідач - Шахова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поліщук Н.В.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_3 до Благодійної організації «Всеукраїнська мережа людей, які живуть з ВІЛ/СНІД» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив поновити його на посаді директора виконавчого Всеукраїнської благодійної організації «Всеукраїнська мережа людей, які живуть з ВІЛ/СНІД» та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтував тим, що під час роботи на посаді Голови Координаційної ради Всеукраїнської благодійної організації «Всеукраїнська мережа людей, які живуть з ВІЛ/СНІД» він був фактично прийнятий на роботу за сумісництвом виконавчим директором вказаної організації з 05.06.2014 року. До виконання обов'язків виконавчого директора приступив згідно з наказом відповідача від 04.06.2014 № 84-к. Наказом Благодійної організації від 12.11.2015 року позивача було звільнено з посади Голови Координаційної ради згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України. У вказаному наказі відомості про його звільнення з посади виконавчого директора відсутні, проте відповідач не допускає до виконання обов'язків виконавчого директора з 12.11.2015 року. Крім того, згідно з п. 2 протоколу засідання Координаційної ради Благодійної організації від 23.10.2015 року ОСОБА_3 відсторонено від виконання обов'язків виконуючого обов'язки директора виконавчого Благодійної організації. Таким чином, позивач з 12.11.2015 року фактично знаходиться у вимушеному прогулі, при цьому відповідач незаконно звільнив його з роботи у період тимчасової непрацездатності, а також всупереч ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України не попередив позивача про його наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивача подав апеляційну скаргу, та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що судом першої інстанції не враховано, що з 05 червня 2014 року між сторонами виникли трудові відносини взаємопов'язані з посадою директора виконавчого Благодійної організації «Всеукраїнська мережа людей, які живуть з ВІЛ/СНІД». Звільнення його з зазначеної посади відбулось з порушенням норм трудового законодавства, які регулюють працевлаштування за суміщенням професій.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_3.19.12.2000 року затверджений Головою Координаційної ради Благодійної організації на підставі протоколу № 1 від 19.12.2000 року.

01.08.2002 року позивача призначено на посаду Голови Координаційної ради на підставі наказу № 11 від 01.08.2002 року.

Наказом від 12.11.2015 року № 178-к позивача звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

ОСОБА_3, як Голова Координаційної ради, наказом від 04.06.2014 року № 84-к поклав на себе виконання обов'язків директора виконавчого з 05.06.2014 року, у зв'язку із обранням ОСОБА_5, директора виконавчого, Головою Державної служби України з питань протидії ВІЛ-інфекції /СНІДу та інших соціально небезпечних захворювань.

Наказом Благодійної організації від 12.11.2015 року № 178-к ОСОБА_1, Голову Координаційної ради, звільнено із займаної посади 12.11.2015 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України. Такий наказ було видано на підставі протоколу Загальних зборів членів Благодійної організації від 20.10.2015 року, протоколу об'єднаного засідання Наглядової ради, Координаційної ради, ради директорів та представників партнерських організацій від 26.10.2015 року, протоколу засідання Координаційної ради Благодійної організації від 12.11.2015 року.

Наказом відповідача від 13.11.2015 року № 181-к скасовано дію наказу від 04.06.2014 року № 84-к «Про виконання обов'язків директора виконавчого», у зв'язку із звільненням ОСОБА_3 з організації з 12.11.2015 року.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

За правилами ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставою припинення трудового договору, зокрема є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

За приписами ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Встановивши, що позивача звільнено з посади Голови Координаційної ради Благодійної організації у зв'язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, щосудом першої інстанції не враховано, що з 05 червня 2014 року між сторонами виникли трудові відносини взаємопов'язані з посадою директора виконавчого Благодійної організації «Всеукраїнська мережа людей, які живуть з ВІЛ/СНІД» є безпідставними з наступних підстав.

Порядок обрання директора виконавчого Благодійної організації регулюється розділом 6 Статуту Організації. Відповідно до п.6.3. Статуту, до компетенції Загальних зборів членів Організаці, крім іншого, належить обрання, відкликання членів органів управління і затвердження призначень їхніх заступників. Пункт 6.1. Статуту визначає органи управління Організації, а саме: Загальні збори членів Організації, Координаційна рада Організації, Голова Координаційної Ради, Наглядова рада Організації, а також виконавчий директор. Таким чином, призначення на посаду директора виконавчого мало б здійснюватись шляхом прийняття рішення на Загальних Зборах членів Організації та бути оформленим Протоколом Загальних Зборів членів Організації та окремим наказом про призначення на посаду директора виконавчого.

Наказом від 04.06.2014 року № 84-к ОСОБА_3, як Голова Координаційної ради, поклав на себе виконання обов'язків директора виконавчого з 05.06.2014 року, у зв'язку із обранням ОСОБА_5, директора виконавчого, Головою Державної служби України з питань протидії ВІЛ-інфекції /СНІДу та інших соціально небезпечних захворювань.

Наказом відповідача від 13.11.2015 року № 181-к скасовано дію наказу від 04.06.2014 року № 84-к «Про виконання обов'язків директора виконавчого», у зв'язку із звільненням ОСОБА_3 з організації з 12.11.2015 року, а відтак - доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення ОСОБА_3 з посади директора виконавчого Благодійної організації «Всеукраїнська мережа людей, які живуть з ВІЛ/СНІД» відбулось з порушенням норм трудового законодавства, які регулюють працевлаштування за суміщенням професій є також безпідставними, оскільки наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що позивач такої посади не обіймав так, як виконував тільки такі обов'язки, у зв'язку із обранням ОСОБА_5, директора виконавчого, Головою Державної служби України з питань протидії ВІЛ-інфекції /СНІДу та інших соціально небезпечних захворювань, а перебував на посаді Голови Координаційної ради Благодійної організації, з якої і був звільнений.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді