АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 648/3773/15-ц Головуючий в І інстанції Сокирко Л.М.
Номер провадження №22-ц/791/69/17-ц Доповідач: Фурман Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Фурман Т.Г.

суддів: Воронцової Л.П.

ОСОБА_1

секретар Мирненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 14 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» ( далі по тексту ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 48 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 14 лютого 2013 року.

Виконання позичальником зобовязань за договором про іпотечний кредит забезпечувалося іпотекою нерухомого майна та договором поруки від 14 лютого 2008 року укладеним з ОСОБА_3, відповідно до якого останній зобовязався перед банком за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за укладеним правочином.

Посилаючись на те, що банк надав відповідачу кредит в сумі та на умовах, передбачених договором, проте відповідачка свої зобовязання за договором не виконує належним чином, не здійснює погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кредитну заборгованість в сумі 558 263, 81 грн., яка станом на 30 червня 2016 року складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 42099,02 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 133 406,03 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 355936,67 грн.; штрафу (фіксованої частини) в розмірі 250 грн. та штрафу (процентної складової) в розмірі 26572, 09 грн., а також судові витрати.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 14 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 14 лютого 2008 року в розмірі 42 285,37 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 515 978,44 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості по кредиту з позичальника та поручителя та стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 42 099,02 грн. сторонами не оскаржується, а тому законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється.

Задовольнивши частково заявлені вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 186,35 грн. та відмовивши у стягненні пені за порушення виконання зобовязання, суд першої інстанції виходив з того, що зміна банком умов укладеного договору без згоди позичальника позбавила відповідачів належним чином виконувати умови договору, а тому до стягнення підлягає заборгованість яка існувала до порушення їх прав, яка утворилася станом на лютий 2009 року.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», назва якого, згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року, була змінена на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит №НЕQ0GI/а.с.13-17/.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного Договору, кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 48500 грн., сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15 % на рік, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Строк дії Договору визначений сторонами не пізніше 14 лютого 2013 року ( п. 1.3 Договору).

Погашення кредиту та сплата нарахованих кредитором відсотків мала здійснюватися щомісячними ануїтетними платежами в сумі 1159,12 грн. ( п. 2.4 Договору).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит №НЕQ0GI від 14 лютого 2008 року, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 14 лютого 2008 року був укладений договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_2 свого обовязку повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами; встановлена солідарна відповідальність поручителя та боржника і визначено обсяг відповідальності поручителя той же, що і у боржника /а.с.23-24/.

16.07.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 14.02.2008 року, згідно якої зобовязання позичальника були переведені в іноземну валюту. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складав 9905, 55 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 14 листопада 2014 року, яке набрало чинності 14 січня 2014 року, визнано недійсним додаткову угоду від 16.07.2008 року до договору про іпотечний кредит №НЕQ0GI від 14 лютого 2008 року, укладену між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 ( а.с. 147-149, 150).

Судом встановлено та сторонами не заперечується той факт, що останній платіж за кредитним договором позичальником був здійснений 22 січня 2009 року і з лютого 2009 року повернення кредиту припинено.

Враховуючи, що згідно зі ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, та зважаючи на те, що позичальник зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого допустила заборгованість, колегія суддів вважає, що банк відповідно до ст. 553,554,1050,1054 ЦК України правомірно вимагає від позичальника та поручителя повернення заборгованості по кредиту.

Висновки суду про те, що банк неправомірно перевів валюту гривня в валюту долар США та при цьому закрив рахунок для перерахування коштів в гривні, а натомість відкрив рахунок для зарахування коштів в доларах, чим позбавив позичальника належним чином виконувати умови п.1.5 укладеного договору, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, відповідачі не були позбавлені можливості у інший спосіб, передбачений чинним законодавством, виконувати умови договору про іпотечний кредит №НЕQ0GI від 14 лютого 2008 року, що ними не було вчинено.

Долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості базувався на умовах додаткової угоди від 16.07.2008 року, яка була визнана судовим рішенням недійсною.

Тому, на вимогу суду першої інстанції банк надав розрахунок заборгованості в гривні відповідно до умов договору про іпотечний кредит №НЕQ0GI від 14 лютого 2008 року, за яким, станом на 30 червня 2016 року, ОСОБА_2 має заборгованість в розмірі 558 263, 81 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 42099,02 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 133 406,03 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 355 936,67 грн.; штрафу (фіксованої частини) в розмірі 250 грн. та штрафу (процентної складової) в розмірі 26 572, 09 грн. /а.с.129-136/.

Згідно з зазначеним вище розрахунком заборгованість нарахована за процентною ставкою 25,08 % , правомірність збільшення якої позивачем, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, у встановленому законом порядку не доведена та необґрунтована.

Тому на вимогу колегії суддів, банком наданий розрахунок кредитної заборгованості за процентною ставкою 15 % відповідно до умов договору про іпотечний кредит №НЕQ0GI від 14 лютого 2008 року, яка складається з заборгованості: по тілу кредиту ( розмір якої сторони не оскаржують), по процентам в розмірі 74 245,64 грн. та пені -239989 грн..

При цьому, зазначена заборгованість нарахована за період з 15.02.2008 року по 30.06.2016 року. До суду з позовом банк звернувся лише в жовтні 2015 року.

В ході розгляду справи відповідачка заявляла про застосування позовної давності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Однак, враховуючи вимоги ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України, та заяву відповідачки щодо необхідності застосування до правовідносин позовної давності, колегія судів вважає, що банк має право вимагати стягнення заборгованості за відсотками в межах позовної давності в 3 роки, а заборгованості з пені в 1 рік.

Таким чином, розмір відсотків, що підлягає стягненню на користь банку, з врахуванням процентної ставки 15 % річних становить 40 972,65 грн., пені 57682,82 грн.

У звязку з наведеним, ухвалене судом рішення в частині стягнення заборгованості підлягає зміні, шляхом збільшення суми заборгованості за відсотками стягнутої солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з 186,35 грн до 40 972,65 грн., загальної суми з 42285,37 грн. до 83071,67 грн.

Це ж рішення суду в частині відмови у задоволенні заявлених вимог про стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь банку пені в розмірі 57682,82 грн.

Оскільки обґрунтованість інших платежів позивачем не доведена, колегія суддів вважає, що суд правильно відмовив у задоволені позову в цій частині вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 14 лютого 2098 року змінити, збільшивши суму заборгованості за відсотками стягнутої солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з 186,35 грн. до 40 972,65 грн., загальну суму з 42285,37 грн. до 83071,67 грн.

Це ж рішення суду в частині відмови у задоволенні заявлених вимог про стягнення пені скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» пеню в розмірі 57682,82 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: Л.П. Воронцова

ОСОБА_1