Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Карташов О.Ю.
Провадження № 22ц/782/970/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року лютого «8» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Яресько А.В., Єрмаков Ю.В.

за участю секретаря Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 листопада 2016 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди купівлі продажу, стягнення сплаченої грошової суми та відшкодування шкоди

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 листопада 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди купівлі продажу, стягнення сплаченої грошової суми та відшкодування шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони не доведені і не ґрунтуються на законі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Так, у листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування позову зазначав, що він як замовник, уклав Угоду № 344132 від «01» квітня 2011 року з ТОВ «АВТО ПРОСТО», як з виконавцем послуг, на купівлю автомобіля. Відповідно до умов договору, він повинен був сплачувати відповідачу кожного місяця суми платежів за послуги відповідача та певні грошові внески на придбання автомобіля. У даній угоді він виступав у якості покупця автомобіля, а відповідач у якості продавця. Під час укладення вище вказаної Угоди виконавцем ніяких Статутних документів, та ліцензії, надано не було. Тому він, як замовник, був поставлений виконавцем у не рівні правові положення, та був завірений представником Відповідача, про те, що Замовник діє виключно у правовому полі.

До 19.03.2014 року усі умови договору Сторонами виконувались. Пунктом 13 та 13.1 Додатку №2 Угоди, передбачена можливість розірвання угоди в односторонньому порядку, у тому числи за форс-мажорними обставинами. В зв'язку з обставинами, які склалися в Україні, і зокрема, в Луганській області (проведення АТО, економічна криза, девальвація гривні), позивачем, згідно заяви від 19.03.2014 року було порушено питання перед відповідачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання Угоди № 344132 від 01.04.2011 року за форс - мажорними обставинами, та повернення сплачених грошових коштів. За загальним правилом під «форс-мажором» розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов'язань однією із сторін. Листом від 08.04.2014 р. ТОВ «АВТО ПРОСТО» в особі в.о. заступника керівника відділу по роботі з клієнтами ОСОБА_4, сповістило позивача про отримання заяви, та порядок повернення коштів та черговість повернення чистих внесень, встановивши його 11 у чергу, на отримання частини грошових коштів, при цьому не сповістили про розірвання Угоди за форс - мажорними обставинами, невірно вказали суми коштів, які будуть повернені. Станом на липень місяць 2015 р., не дивлячись на неодноразові звертання про розірвання угоди та повернення внесків, працівники ТОВ «АВТО ПРОСТО» вичерпної відповіді не надають, можливість отримання коштів, не підтверджують. У зв'язку із тими обставинами, що відповідачем відмовлено у розірванні угоди за форс-мажорними обставинами, що значно зменшує суму коштів, які підлягають поверненню. Крім того, відповідач відмовляється від повернення коштів, сплачених відповідно до Угоди, чим наніс матеріальні збитки в сумі, із врахуванням інфляції 135354,64 гривні (сто тридцять п'ять тисяч триста п'ятдесят чотири гривні 64 коп.).

Крім того, відповідач ніяких послуг по продажу автомобіля не надавав, також відповідачем не надавався акт прийому-виконання вказаних послуг відповідачем. Акти прийому-передачі виконаних послуг сторонами не підписувався.

20 жовтня 2015 року позивач звернувся до адвоката за юридичною допомогою, який, під час вивчення наданих йому матеріалів, встановив, що на час укладення угоди за № 344132 від 01.04.2011 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» ліцензії на діяльність з адміністрування фінансових активів дія придбання товарів у групах не мало. Ліцензію серія АЕ за 1984434 Національна комісія державного регулювання ринків фінансових послуг на діяльність і адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах видала ТОВ «АВТО ПРОСТО» тільки 25.12.2012 року за № 2887, строк дії якої з 15.01.2013 по 15.01.2018 року.

Своїми протиправними діями відповідач - Товариство із обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» ввело позивача в оману. Яка виразилася у наданні даних про те, що воно є юридичною особою, яка має право (ліцензію) - на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах та не повідомило, що даної ліцензії на час укладення Угоди, не має.

У зв'язку із тими обставинами, що про наявність протиправних дій у відповідача, позивачу стало відомо від адвоката 26.10. 2015 року, строк на оскарження дій ТОВ «АВТО ПРОСТО», та надання позову про визнання Угоди №344132 від 01 квітня 2011 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 недійсною не пропущено.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення коштів інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, вказаний Закон встановив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Оскільки позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, ТОВ «АВТО ПРОСТО» без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи - це не є досягнутою між сторонами угоди про посередницьку діяльність, яка не порушує права позивача, крім того діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» без ліцензії є такою, що вводить споживача в оману.

Діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» є нічим іншим як фінансовою пірамідою, а згідно законодавства заборонено утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок від залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначена підприємницька практика є такою, що вводить в оману, оскільки під час пропонування продукції споживач не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Крім того відповідачем порушено: право справедливості, добросовісності, умови договору приводять істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, та завдають шкоду споживачу. Замовник не може розірвати укладену угоду без негативних наслідків для себе. ТОВ «АВТО ПРОСТО» передбачило протиправний та хитрий пункт: «повернення першого внеску можливе лише у випадку розірвання договору і надсилання у центральний офіс листа протягом 7 днів від дати підписання договору.

За Угодою виплачені замовником гроші можна повернути частково і лише після того, як приплатить уся група, тобто десь через 6 років, а можливо і більше.

ТОВ «АВТО ПРОСТО» зареєструвалось як фінансова установа тільки 19.01.2012 року, свідоцтво № 40, а ліцензію Дерфінпослуг за № 2887 отримало тільки 25.12.2012 року. Відповідно на час укладання договору відповідач ліцензії на надання фін послуг не мав.

Відсутність належної ліцензії є прямим доказом наявності обману у діях відповідача.

Відмова відповідача розірвати угоду за належними обставинами, та повернення сплачених коштів не можлива без звернення до суду.

В результаті протиправних дій відповідача позивачу на протязі 2011-2014 років було нанесено матеріальні збитки із врахуванням інфляції 135354, 64 гривні.

У зв'язку із переліченими неправомірними діями зі сторони відповідача, позивач зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях, і морально страждати. Внаслідок протиправної поведінки відповідача він на деякий час був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить енергійний спосіб життя, що викликало моральні страждання. У зв'язку з цією ситуацією, він відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на психічному стані, змусило сильно нервувати і переживати. Крім цього, протиправні дії відповідача спричинили порушення звичного життєвого укладу, тому що з'явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу. Ця сума обумовлена глибиною душевних страждань, значним погіршенням внаслідок цих страждань стану здоров'я та необхідністю захищати свої права у судовому порядку. Він був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя.

Незважаючи на листування із відповідачем, вимоги розірвати угоду належним, законним шляхом навмисно не були виконані до цього часу. Він неодноразово отримував відписки, у яких конкретно не повідомлялось прийняття належного рішення. Нервові стреси по цим питанням, негативно діяли на самопочуття, підвищувався артеріальний тиск, який супроводжувався головними болями, поганим самопочуттям. Всі ці негативні обставини були у прямому причинному зв'язку із протиправною поведінкою відповідача. Ця протиправна поведінка проявилась у бездіяльності відповідача, а саме: у обману під час укладення угоди про відсутність правових підстав для її укладення, у ненаданні відповідачем протягом 20 днів із моменту отримання листа про розірвання угоди, відповіді, в якій повинно було бути вказано підстави для розірвання угоди, а саме - незаконність угоди, наявність форс - мажорних обставин, відсутності юрисдикції України на території м. Сєвєродонецька, наявність проведення АТО в Луганській та Донецькій областях, наявність економічної кризи у державі, інфляції. Крім того на протязі 4-х років відповідач жодного платежу направленого на повернення сплачених ним коштів не провів, незважаючи на письмові вимоги, направленні листами поштою.

Доказом наявності матеріальних втрат є банківські курси валют: вартість 100 доларів США на 1 квітня 2011 року, складала 796, 54 гривень. На сьогодні вартість 100 доларів США, складає 2350 гривень.

Вина відповідача повністю доказана письмовими доказами, відсутністю ліцензії у відповідача, копією ліцензії, яка додана до позивної заяви, листами та листом відповідача від 04.06.2015 року, яким йому було відмовлено у розірванні угоди, за форс-мажорними обставинами, незважаючи на те, що такі обставини, передбачені законодавством України та самою Угодою, яким відповідач повідомив, що він в односторонньому порядку розірвав угоду 19.03.2014 року відповідно до ст. 4 Угоди , та ст.ст. 13, п.13.1 Додатку № 2 до Угоди, за власним бажанням, без врахування форс-мажорних обставин. У зв'язку із неправильним розірванням угоди, він не отримує усі свої кошти від відповідача, та крім того був поставлений в чергу на розірвання за номером 11.

До дня подачі позивної заяви позивач не отримав ні одного платежу від відповідача. Вартість моральної шкоди оцінює у 15000 (пятнадцять тисяч) гривень.

Тому з урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просить, визнати правочин -Угоду купівлі-продажу автомобіля № 344132, укладену «01» квітня 2011 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 про надання послуг спрямованих на придбання (купівлю) автомобіля, не дійсною, як таку, яка була укладена шляхом обману та зловживання довірою сторони - покупця ОСОБА_2 стороною продавця - ТОВ «АВТО ПРОСТО»; зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» повернути ОСОБА_2 усі сплачені ним суми платежів за послуги та внески виплачені йому в рахунок покупки автомобіля відповідача в розмірі 34955,06 грн., що із врахуванням інфляції в розмірі 27978,06 коп. складає - грошові кошти в сумі 62933,12 гривні, із врахування подвійного розміру складає 95866,24 грн.; зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», відшкодувати 15000 тисяч гривень моральної шкоди нанесеної протиправними діями; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 974,40 гривень.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 1 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено Угоду, предметом якої є надання ТОВ «АВТО ПРОСТО» послуг з адміністрування фінансових активів, спрямованих на придбання учасником товару в групах відповідно до системи «АВТО ТАК», а саме легкового автомобіля марки Chery, модель M 11, вартістю 105440 грн.

Система «АВТО ТАК» складається з учасників, об'єднаних у групу, які шляхом сплати щомісячних внесків, зазначених в угоді, акумулюють кошти для придбання автомобіля для кожного з них.

Право на отримання автомобіля надається за такими механізмами: 1) накопичення внесків; 2) пропозиція авансових внесків; 3) заощадження-кредит. Учасник системи, який виконує в повному обсязі свої зобов'язання за угодою, придбає та отримає автомобіль через указану систему.

За умовами Угоди ОСОБА_2 зобов'язався своєчасно та в повному обсязі виконувати обов'язки з внесення вступного платежу й періодичних платежів зі сплати вартості транспортного засобу, адміністративних витрат тощо, а ТОВ «АВТО ПРОСТО» - сформувати групу учасників за рахунок чистого фонду, з якого здійснюється придбання транспортного засобу. Учасник одержує транспортний засіб відповідно до методів визнання права на отримання ним товару, передбачених умовами діяльності системи «АВТО ТАК», і таке право здійснює ТОВ «АВТО ПРОСТО» на власний розсуд; право на купівлю мають не всі учасники системи, а тільки ті, які сплатили найбільшу кількість внесків.

Угода не містить строків отримання учасником товару, не передбачає будь-якої відповідальності ТОВ «АВТО ПРОСТО» за невиконання умов Угоди та будь-яких гарантій отримання учасником товару навіть у разі повної оплати його вартості; разом із тим Угодою передбачена відповідальність учасника у разі несвоєчасного виконання її умов або відмови від виконання.

19.03.2014 року позивач звернувся до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з заявою про розірвання Угоди укладеної між ними та просив повернути сплачені ним грошові кошти. Згідно листа відповідача від 08.04.2014 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» повідомило позивача, що Угоду № 344132 розірвано згідно ст. 4 Угоди та ст.13, п. 13.1 Додатка № 2 до Угоди, сума коштів, що підлягає поверненню, становить 20489,24 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), та вважав, що така діяльність здійснювалась товариством легітимно, у тому числі й до введення Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» вимог щодо її ліцензування.

При цьому місцевий суд дійшов висновку про те, що до Угоди не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми», так як вона передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін); крім того, відсутні й правові підстави вважати, що позивача введено в оману з підстав оплати ним не самого товару, а права купівлі товару та відсутності залучення власних коштів відповідача, оскільки на момент підписання Угоди позивач був ознайомлений з її умовами, розумів їх і погодився з ними.

Також міський суд зазначив, що підстави для визнання договору недійсним, зокрема несправедливі умови договору, передбачені статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не є тотожними з підставами визнання угод недійсними у зв'язку зі здійсненням нечесної підприємницької практики (недобросовісна конкуренція та діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною), визначеними частиною шостою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частин першої, другої ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та статті 34 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг») діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

До фінансових послуг, зокрема, належить діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (пункт 11-1 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (Закон України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ).

Відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частині шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької практики, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої з указаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Висновок про саме таке застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» міститься в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-40цс13).

Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Як вбачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

У той самий час предметом Угоди, укладеної в рамках функціонування системи «АВТО ТАК», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару - автомобіля.

Згідно зі статтею 2 Угоди ТОВ «АВТО ПРОСТО» гарантувало позивачу, що він одержить право на отримання автомобіля за умови, якщо виконає всі зобов'язання, які випливають із цієї угоди.

Відповідно до додатку № 2 Угоди система «АВТО ТАК» - це торговельна марка, що зареєстрована у відповідності з законодавством України та використовується для позначення послуг відповідача з адміністрування системи придбання автомобілів в групах, яка полягає в створенні груп покупців (учасників системи), метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених даною Угодою та Правилами.

Відповідно до розділу 1 «Визначення термінів» додатку № 2 до Угоди «Цілий Чистий внесок» - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля, «Половинний Чистий внесок» - це половина Цілого чистого внеску.

Таким чином, в Угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля.

Отже, Угодою передбачена щомісячна сплата внесків за товар - автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Угоди позивач отримав примірник Угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО».

Відповідно до ст. 10 Угоди підписання цієї Угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обману та про те, що діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» за Угодою не є «пірамідальною схемою» у зв'язку з відсутністю в діяльності товариства головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварності та отримання компенсації одним учасником за рахунок інших учасників, оскільки за програмою придбання товарів у групах товар придбавають усі учасники за рахунок об'єднання грошових внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками цієї програми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання учасником своїх зобов'язань.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пунктом 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), 9 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів із метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

У справі, яка переглядається, Угоду укладено сторонами 1 квітня 2011 року, коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах не вимагалось.

За таких обставин, суд дійшов також правильного висновку про те, що діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» з адміністрування фінансових коштів є фінансовою послугою, яка регулюється Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

З урахуванням установлених обставин та вимог закону суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання укладеної сторонами Угоди недійсною.

Є правильними і висновки суду, що оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку, щодо необхідності відмови в задоволенні вимог позивача в частині визнання угоди недійсною, то не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача повернути усі сплачені суми платежів за послуги, та внески виплачені в рахунок покупки автомобіля в розмірі 34 955, 06 грн., що із врахуванням інфляції в розмірі 27978, 06 грн. складає - 62 933, 12 гривні, із врахування подвійного розміру 95866, 24 грн.

А також є правильними висновки, що не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 15000 грн., оскільки ці вимоги є похідними від попередніх вимог, в задоволенні яких суд дійшов висновку про необхідність відмовити.

В апеляційному суді позивач не навів ніяких нових обставин та не надав нових доказів, які давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення суду, у справі не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах апеляційного оскарження на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у звязку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 листопада 2016 року ~ залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді: А.В. Яресько

ОСОБА_5