У х в а л а

іменем україни

13 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання батьківства та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_5 та просила визнати відповідача батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у 2004 році уклала шлюб з відповідачем, який за їх взаємною згодою було розірвано у серпні 2005 року. Після розірвання шлюбу вони продовжували спільно проживати, вели спільне господарство та підтримувати шлюбні стосунки.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка, відповідач визнав себе батьком дитини та 19 травня 2006 року до Жуківської сільської ради Славутського району Хмельницької області вони спільно подали заяву про визнання відповідача батьком дитини.

У подальшому сторони повторно зареєстрували шлюб, отримали свідоцтво про одруження, свідоцтво про народження дитини та продовжили спільно проживати, вести спільне господарство, утримувати та виховувати дитину.

У 2007 році стосунки між подружжям погіршилися, вони припинили спільно проживати, відповідач в судовому порядку почав оспорювати своє батьківство, яке було підтверджено висновком судово-генетичної експертизи.

Проте, ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2014 року встановлено, що секретарем виконавчого комітету Жуківської сільської ради Славутського району Хмельницької області було підроблено підписи в офіційних документах, зокрема й в актовому записі про народження дитини. Рішенням цього ж суду від 24 липня 2014 року вилучено відомості про батька - ОСОБА_5 з актового запису від 19 травня 2006 року про народження дочки - ОСОБА_8 та свідоцтва про народження дитини.

Посилаючись на те, що відповідачем було добровільно подано заяву про визнання батька дитини та на те, що добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, просила позов задовольнити.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_5 батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду - 30 листопада 2015 року, та до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 22 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2014 року, встановлено, що у ОСОБА_5 було відсутнє волевиявлення на визнання батьківства, особисто або через свого представника із заявою про визнання батьківства він не звертався, такі обставини є преюдиційними та вказують на те, що спільна заява про визнання батьківства від 19 травня 2006 року не є належним та допустимим доказом підтвердження батьківства відповідача.

Правильно зазначено й те, що висновок судово-медичної експертизи, на якій посилається позивач, є неповним, експертиза проведена особами, які не мають достатньої кваліфікації та ліцензії на її проведення.

Крім того, позивачем не було заявлено клопотання про призначення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації, не зважаючи на те, що судом було роз'яснено її права та обов'язки.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М. Фаловська