Справа № 347/394/16
Провадження № 22-ц/779/193/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: реєстраційна служба Косівського районного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтв про право власності на земельні ділянки, відновлення попередніх меж земельної ділянки, зобов'язання виготовити технічну документацію по відновленню попередніх меж земельної ділянки та здійснити реєстрацію відновлених меж земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Косівського районного суду від 04 жовтня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: реєстраційна служба Косівського РУЮ про визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності на ці земельні ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Косівського районного суду від 25 грудня 2014 року було задоволено її позовні вимоги до ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на ? частину домоволодіння, проведено його розподіл та проведено поділ земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка перебувала в їхній спільній власності з відповідачем, набутої в період шлюбу.

Зазначала, що в процесі розгляду справи про поділ майна подружжя, відповідач виготовив без її згоди нову технічну документацію по поділу земельної ділянки на дві відокремлені з кадастровими номерами № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, отримав нові свідоцтва про право власності на земельні ділянки та вніс до Державного земельного кадастру відповідні відомості про ці земельні ділянки.

Посилаючись на те, що діями відповідача було порушено її право власності на частину земельну ділянки, в процесі розгляду справи доповнивши позовні вимоги, просила визнати недійсним свідоцтво про право власності за № 14806666, видане 17 грудня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,125 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_3 на цю ділянку (номер запису 3897469), визнати недійсним свідоцтво про право власності за № 14803831, видане 17 грудня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,125 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_3 на цю ділянку (номер запису 3896748), відновити у попередніх межах земельну ділянку площею 2500 кв.м. шляхом об'єднання в одну земельну ділянку двох раніше сформованих, зобов'язати її виготовити технічну документацію по відновленню попередніх меж земельної ділянки та здійснити реєстрацію відновлених меж земельної ділянки.

Рішенням Косівського районного суду від 04 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними свідоцтва про право власності №14806666 та №14803831, видані 17 грудня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Косівського РУЮ на ім'я ОСОБА_3 на земельні ділянки площею 0,125 га - цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташовані по АДРЕСА_1 кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_3 на ці ділянки (номери запису 3897469 та 3896748).

Відновлено попередні межі земельної ділянки площею 2500 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1, набутої на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 квітня 2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4 781,59 грн. судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Косівського районного суду від 29 листопада 2016 року заяву ОСОБА_3 про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що винесено із порушенням норм процесуального права.

Так, постановляючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що ним було вчинено дії з приводу оформлення права власності на земельну ділянку після набрання законної сили рішення суду від 25 червня 2013 року.

В свою чергу, позивачем не було надано доказів права власності земельної ділянки на дату початку нового розгляду цієї справи, а тому судом було розглянуто питання про поділ земельної ділянки, якої в той час в такому правовому вигляді не існувало.

Зазначає, що спір про поділ земельної ділянки по АДРЕСА_1 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав Косівський районний суд уже розглядав та постановив рішення від 25 грудня 2014 року по справі № 0910/2-125/2011, яке набрало законної сили.

За наведених підстав просить оскаржуване рішення скасувати та закрити провадження у справі.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_3 не з'явився, направив суду заяву у якій просив справу слухати у його відсутності.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Представник Служби з питань державної реєстрації Косівської районної державної адміністрації, яку було створено після ліквідації реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції, в судове засідання не з'явився, в заяві просив розглядати справу без їх участі.

Вислухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Вислухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2007 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу було придбано житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1.

Цього ж дня, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_3 придбав земельну ділянку площею 2500 кв.м. з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

У лютому 2008 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 1/2 частини будинку і земельної ділянки та реальний розподіл даного майна.

Рішенням Косівського районного суду від 25 грудня 2014 року (по справі № 0910/2-125/2011) визнано домоволодіння та земельну ділянку площею 0,25 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку і господарських споруд, проведено реальний розподіл будинковолодіння відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1330 від 20 грудня 2011 року та згідно проекту розподілу по варіанту №1 зазначеної вище експертизи виділено у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1103 га (кадастровий номер НОМЕР_3), призначену для будівництва та обслуговування виділеної їй частини будинковолодіння, по опису меж земельної ділянки в координатах 7-8-9-10-11-12-13-14.

18 грудня 2015 року на підставі зазначеного вище рішення була проведена Державна реєстрація за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що в процесі розгляду справи про поділ майна подружжя, відповідачем була виготовлена технічна документація по поділу земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_3 на дві відокремлені земельні ділянки із кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

17 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_3 отримав два свідоцтва про право власності на земельні ділянки за №№ 14806666 та 14803831, відповідно до яких він став власником земельних ділянок площами по 0,125 га, кадастрові номера НОМЕР_1 та НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд по АДРЕСА_1.

Згідно з нормою статті 79-1 ЗК України земельна ділянка набуває ознак об'єкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр.

У відповідності до ст. 27 Закону України «Про державний земельний кадастр» у разі поділу або об'єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. У Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об'єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об'єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок.

Як встановлено судом, кадастровий номер земельної ділянки- НОМЕР_3 є скасований, що унеможливлює внесення до державного реєстру речових прав відомостей про право власності ОСОБА_2 на 1/2 земельної ділянки із даним кадастровим номером.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст. 89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

З врахуванням того, що на час видачі відповідачу свідоцтв про право власності на земельні ділянки, відповідно до яких він став власником земельних ділянок площами по 0,125 га, спір щодо поділу земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер НОМЕР_3), цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд перебував на розгляді у суді і своєї згоди на поділ земельної ділянки позивач, як співвласник даної земельної ділянки, не надавала, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки, які були видані відповідачу 17 грудня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції та відновлення попередніх межі земельної ділянки площею 0,25 га, набутої на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 квітня 2007 року.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності на земельні ділянки (номери запису 3897469 та 3896748).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, рішення суду про задоволення позову про визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки є підставою для скасування державної реєстрації речового права, яке виникло на підставі недійсних свідоцтв.

При цьому, ОСОБА_2, заявляючи вказані вимоги, такі не пред'явила до самої реєстраційної служби, оскільки вона не була залучена до участі у справі в якості відповідача, тому вирішувати питання про права та обов'язки юридичної особи, яка не приймала участі у справі в якості відповідача, є порушенням ст. ст. 11, 31 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

А тому, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки (номери запису 3897469 та 3896748).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір виходячи із заявлених семи позовних вимог немайнового характеру в розмірі 3 854,40 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції, задовольняючи позов частково та стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 854, 40 грн. сплаченого судового збору, не врахував, що такі витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності з ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з наведеним, рішення суду в частині стягнення судових витрат слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на оплату судового збору в розмірі 1 653,60 грн., на оплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 275,60 грн. та слід стягнути 647,59 грн. витрат, що пов'язані з явкою до суду.

Доводи апелянта про те, що провадження по справі підлягає закриттю, оскільки спір щодо поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав уже вирішений судом не заслуговують на увагу, оскільки предметом спору у даній справі є визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки, а не поділ земельної ділянки.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Косівського районного суду від 04 жовтня 2016 року в частині задоволених позовних вимог про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності на земельні ділянки (номери запису 3897469 та 3896748) скасувати, а в частині судових витрат змінити.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: реєстраційна служба Косівського районного управління юстиції про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки (номери запису 3897469 та 3896748) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1929, 20 грн. сплаченого судового збору та 647, 59 грн. витрат, що пов'язані з явкою до суду.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Василишин