У х в а л а

іменем україни

08 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Євграфової Є.П., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання права власності, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Печерські Апартаменти» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 03 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у розмірі 4 050 000 грн, що еквівалентно 500 000,00 доларів США строком до 01 липня 2013 року, про що складено відповідну розписку. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позичальник у розписці зазначила, що у випадку неповернення суми позики до позикодавця ОСОБА_5 переходить право власності на: нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_4; квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

Позивачка зазначала, що 26 липня 2013 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір відступлення права вимоги за договором позики, за умовами якого до неї перейшло право вимоги за вищевказаним договором позики, укладеним 03 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 грошові кошти у вказаний в договорі строк не повернула, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно.

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, у якому також посилалася на укладання 03 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_4 вказаного вище договору позики та зазначала, що 26 липня 2013 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги за договором позики, умовами якого передбачено перехід до ОСОБА_3 права вимоги за вказаним договором позики у разі сплати останньою, як новим кредитором, ОСОБА_5, як первісному кредитору, суму коштів, отриманих ОСОБА_4 в якості позики.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не виконала вказану умову договору, а тому саме до неї, а не до ОСОБА_3 перейшло право вимоги за договором позики, у зв'язку із чим ОСОБА_5 просила визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6, який не брав участі у справі, задоволено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2013 року в частині задоволення позову ОСОБА_5 скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погодившись з вказаним рішенням апеляційного суду із касаційною скаргою звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Печерські Апартаменти» (далі - ТОВ «Печерські Апартаменти»), яке не було залучено до участі у розгляді справи, проте під час розгляду справи саме йому на праві власності належало спірне нерухоме майно, та посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та частково задовольняючи позов ОСОБА_5, виходив з того, що до ОСОБА_3 не перейшло право вимоги за договором відступлення права вимоги, оскільки вона не виконала умови цього договору щодо передачі документів новому кредитору, які засвідчують її права, а саме оригінал розписки, який знаходиться у ОСОБА_5, а тому враховуючи, що позичальник не виконав умови укладеного договору позики, тобто не повернув кошти, а договором передбачався перехід права власності на указані об'єкти нерухомого майна у випадку неповернення боргу, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_5

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні цих вимог, виходив з того, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір є нікчемним в частині забезпечення, оскільки сторони не дотрималися вимог закону про нотаріальне посвідчення такого договору, а також врахував, що ОСОБА_4 право власності на вказане нерухоме майно набуто за час її перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, а тому розпорядження спірним майном повинно відбуватися за спільною згодою подружжя.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у розмірі 4 050 000 грн, що еквівалентно 500 000,00 доларів США строком до 01 липня 2013 року, про що складено розписку. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позичальник у розписці зазначила, що у випадку неповернення суми позики до позикодавця ОСОБА_5 переходить право власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_4; квартиру АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_2.

26 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги за договором позики, за умовами якого до ОСОБА_3 перейшло право вимоги за договором позики, укладеним 03 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Також умовами цього договору від 26 липня 2013 року було передбачено сплату ОСОБА_5, як первісному кредитору, ОСОБА_3, як новим кредитором, суму коштів, отриманих ОСОБА_4 в якості позики.

ОСОБА_4 грошові кошти в указаний в договорі від 03 квітня 2013 року строк не повернула.

Крім того судом апеляційної інстанції установлено, що ОСОБА_4 набула право власності на спірне нерухоме майно під час перебування у зареєстрованому шлюбу із ОСОБА_6

Скасовуючи попереднє рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 13 січня 2016 року, зокрема. зазначив, що суд на порушення вимог ст. ст. 37, 214, 303 ЦПК України не здійснив процесуальне (сингулярне) правонаступництво та не залучив до участі у справі нового власника спірних квартир, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» (далі - ТОВ «ФК «Народна позика»), яке стало власником після ухвалення рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Разом з тим, як вбачається зі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № НОМЕР_1, сформованої 02 червня 2016 року, власником квартири АДРЕСА_3 є ТОВ «Печерські Апартаменти» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, виданого 01 червня 2016 року ТОВ «ФК «Народна позика».

Таким чином, після ухвалення місцевим судом рішення суду і до ухвалення рішення в апеляційному порядку (22 серпня 2016 року), з 02 червня 2016 року власником квартири АДРЕСА_1 є ТОВ «Печерські Апартаменти».

Отже, ТОВ «Печерські Апартаменти» набуло право власності на спірну квартиру на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, виданого 01 червня 2016 року ТОВ «ФК «Народна позика», а тому ураховуючи, що пред'явлено позов про визнання права власності на квартири, власником однієї з яких на час апеляційного перегляду є інша особа, апеляційний суд повинен був її залучити до участі у справі в порядку сингулярного правонаступництва згідно зі ст. 37 ЦПК України.

Однак при новому розгляді справи суд апеляційної інстанції зазначене не врахував та на порушення вимог ст. ст. 37, 214, 303 ЦПК України не залучив до участі у справі нового власника квартири АДРЕСА_1 - ТОВ «Печерські Апартаменти», яке ним стало під час апеляційного розгляду справи, тобто після ухвалення рішення суду першої інстанції.

Указані обставини свідчать про те, що оскаржуваним судовим рішенням порушуються права ТОВ «Печерські Апартаменти», оскільки воно до участі у справі як останній власник спірної квартири залучено не було, а тому було позбавлене права на захист від пред'явленого позову.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Печерські Апартаменти» задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Є.П. Євграфова

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана