справа №176/2374/15-ц
провадження №2/176/109/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

з участю секретаря Ханіної М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив ухвалити судове рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість по кредитному договору №DNR0AR100030467 від 25.07.2008 року на загальну суму 273573,89 грн. укладеного між банком і відповідачем ОСОБА_2, поручителем якого є відповідач ОСОБА_3

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 25.07.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №DNR0AR100030467, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 6151,67 дол.США (на купівлю автомобіля) на термін до 24.07.2015 року, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №DNR0AR100030467 від 25.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № DNR0AR100030467 від 25.07.2008 року відповідно до умов якого поручитель зобовязався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязання позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором.

Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши Відповідачеві ОСОБА_2 кредит у сумі 6151,67 дол. США. Позичальник зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, в звязку з чим, станом на 21.08.2015 року має заборгованість за кредитом 12 418,24 дол. США, що складається: заборгованість за кредитом 3 297,62 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 1 055,81 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом 875,98 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 6 586,68 дол. США, а також штрафи відповідно до Договору: 11,35 дол. США штраф (фіксована частина), 590,80 дол. США штраф (процентна складова).

На виконання умов договору 22.09.2015 року позивачем на адресу відповідачів було направлено вимогу з повідомленням про наявність у позивача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором і необхідність її погашення, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

Оскільки на вимогу банку про повернення кредиту, ані позичальник, ані його поручителька не відреагували та не виконали взятих на себе зобовязань, позивач із посиланням на ст. ст. 525, 526, 530, 554, 610, 1054 ЦК України, просив провести стягнення заборгованості в судовому порядку.

Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, у письмовій заяві просив розглянути спір у відсутності свого представника та задовольнити позов.

В минулих судових засіданнях представник позивача ОСОБА_4, позов ПАТ КБ ПриватБанк підтримувала у повному обсязі та пояснила суду, що звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ КБ ПриватБанк наполягає на стягненні з відповідачів заборгованості за кредитним договором, що був укладений між банком та відповідачем ОСОБА_2 для купівлі автомобіля ЗАЗ 110557, 2007 року випуску, шасі № Y6D4776, який був предметом застави, та забезпечував даний кредитний договір. Договір був укладений 25 липня 2008 року з кінцевим терміном повернення грошових коштів 24.07.2015 року.

Згідно кредитного договору банк перерахував 5169,91 дол. США на рахунок автосалону ДП ОСОБА_5 Плюс код 03121566, рахунок №3429, у ВАТ УКРЕКСІМБАНК м. Київ, МФО 322313, з метою оплати за транспортний засіб. В сумі 305,63 дол.США на сплату страхових платежів на поточний рахунок страхової компанії ЗАО СК «Інгострах», код, рахунок №0686 в ПриватБанк, МФО 305299. В сумі 7,36 дол.США на сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна на рахунок ДП «Інформаційний центр» МЮУ №3 в ГОУ ВАТ «Ощадбанк», МФО 30300465. В сумі 620,39 дол. США сплата винагороди Банку за надання фінансового інструменту на рахунок 3229 в ПриватБанку, МФО 305299. В сумі 48,38 дол. США сплата вартості поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на рахунок №0006, ОКПО 13622789, МФО 305299.

Згідно п. 15 кредитного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконанн позичальником своїх зобовязань за Договором.

Також 25.07.2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № DNR0AR100030467, відповідно до умов якого поручитель зобовязалася солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 з листопада 2010 року став порушувавати умови кредитного договору у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 21.08.2015 року складає 12418,24 дол. США. Просила задовольнити позов банку та стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості в повному обсязі, а також стягнути сплачений судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав суду свої письмові заперечення в яких просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зокрема зазначив, що в липні 2008 року він звернувся до Банку для отримання кредиту. На протязі перного періоду часу понад два роки він сплачував Банку кошти на погашення заборгованості, а після того, як захворіла його дружина, в звязку з скрутним матеріальним становищем обслуговувати належним чином кредит він не зміг та в листопаді 2010 року передав у розпорядження банку для реалізації транспортний засіб для погашення заборгованості по вищезазначеному кредитно-застовному договору, предмет застави автомобіль марки ЗАЗ 110557, 2007 року випуску, шасі №Y6D4776, що відповідає вимогам п.12.2.2. кредитно-застовного Договору. Контролювати процес продажу транспортного засобу він не мав ніякої можливості, тому йому не відомо, коли був проданий автомобіль та за яку ціну. Він вважав, що передавши транспортний засіб банку він розрахувався за кредитом перед останнім у повному обсязі. Однак банк, реалізувавши предмет застави, в порушення вимог Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень не повідомив його про те, що грошової суми від реалізації машини на справді не вистачило і в наслідок чого виникла заборгованість. Також вважає заперечливими розрахунки банку про розмір заборгованості, так як з них не вбачається за який період і коли нараховувалася заборгованість і пеня. Також просив застосувати строк позовної давності, звертаючи увагу суду на те, що Позивач 06.12.2012 року вже звертався з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості (справа №0414/3354/2012) і ухвалою суду від 09.10.2013 року даний позов був залишений без розгляду, що не зупиняє строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_6 також у судове засідання не зявились. Від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях та просить відмовити позивачу в задоволенні позову, з тих підстав, що позивачем не підтверджена належними доказами сума заборгованості за спірним кредитним договором. Вважає заперечливими розрахунки банку про розмір заборгованості, так як з них не вбачається за який період і коли нараховувалася заборгованість і пеня. А також посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності відповідно до ст.ст. 253, 258 ЦК України при тому, зазначивши, що останній платіж був здійснений 02 червня 2012 року, а звернувся ОСОБА_1 до суду у жовтні 2015 року. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

Судом досліджені письмові докази по справі:

- розрахунок заборгованості за кредитно-застовним договором № DNR0AR100030467 від 25 липня 2008 року (а.с.5-7), згідно якого заборгованість за цим кредитним договором нарахована банком в сумі 12418,24 дол.США, що складає еквівалент 273 573,89 грн. станом на 21 серпня 2015 року;

- копія повідомлення від 22.09.2015 року на ім'я відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.9) про зазначення невиконання зобовязань за договором DNR0AR100030467 від 25.07.2008 року;

- кредитно-застовний договір № DNR0AR100030467 від 25 липня 2008 року (а.с.14-24), яким підтверджується факт укладення кредитно-застовного догову між ОСОБА_2 та ПриватБанк про надання кредитних коштів в сумі 6151,67 доларів США для придбання автомобіля, який є предметом застави в забезпечення даного договору;

- Додаток №1 до кредитно-застовного догову№ DNR0AR100030467 від 25.07.2008 року графік погашення кредиту (а.с.24-25);

- договір поруки № DNR0AR100030467 від 25 липня 2008 року укладеного між Банком та ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-застовним договором від 25.07.2008 року(а.с. 26);

- довідка АА №241170 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.29);

- банківська ліцензія № 22 від 05 жовтня 2011 року видана ПАТ КБ «ПриватБанк» унесеному до державного реєстру банків 19 березня 1992 року за номером № 92 (а.с.31), якою підтверджується право позивача здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльність;

- свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №054809, згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, ідентифікаційний код 14360570 (а.с. 31 на зворотній стороні);

- Акт прийому-передач автомобіля ПАТ КБ ПриватБанк (а.с.88);

- копія довіреності від 23.11.2010 року (а.с.89), яка підтверджує угоду продажу транспортного засобу;

- копія техничного паспорта на автомобіль ЗАЗ 110557, 2007 року випуску (а.с.90);

- меморіальні валютні ордери з призначенням платежу: погашення заборгованості по кредит договору (а.с.127-131);

- меморіальні валютні ордери з призначенням платежу обмін валюти (а.с.132-137).

Вислухавши представника позивача, представника відповідача ОСОБА_3, вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що дійсно в 2008 році відповідач ОСОБА_2 звернувся до Банку ПриватБанк для отримання кредиту на придбання автомобіля та 25.07.2008 року між Банком ПриватБанк та ОСОБА_2 укладено кредитно-застовний договір № DNR0AR100030467 (а.с.14-24), згідно якого ОСОБА_2 було надано кредит у сумі 6151,67 дол.США строком до 24.07.2015 року для придбання/під заставу автомобіля під 9,60% річних.

Згідно п. 17.10 кредитно-заставного договору вартість предмета застави була визначена в сумі 28 100,00 грн.

Відповідно до Договору позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісяця, в період з 24 по 28 число кожного місяця в сумі згідно графіку погашення кредиту.

Також, в договорі обумовлені всі умови договору, права та обовязки сторін, санкції, особливі умови, гарантії та інші умови.

Договір підписано обома сторонами, що ними не заперечується.

В забезпечення виконання умов Договору було укладено договір поруки №DNR0AR100030467 від 25.07.2008 року між банком та ОСОБА_3, яка поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором №DNR0AR100030467 від 25.07.2008 року і в разі не виконання зобовязань по кредитному договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Отже, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячними погашеннями платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 24.07.2015 року.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Тобто, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Враховуючи, що за укладеним договором поруки забезпечувалось виконання зобовязання ОСОБА_2 перед банківською установою у повному обсязі і цим договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, відповідач ОСОБА_3, має відповідати перед цією ж банківською установою, як солідарний боржник.

Але, відповідно до умов вище зазначеного кредитного договору, в якості забезпечення кредиту було заставлено нерухоме майно автомобіль ЗАЗ 110557-43, 2007 року випуску, колір білий, державний номер НОМЕР_1, № кузову Y6D4776, тип Пікап-В.

Такий вид забезпечення зобовязань - є застава, та правовідносини за цим видом забезпечення регулюється параграфом 6 Цивільного кодексу України, зокрема ст. 572, 575, 583 та іншими цього кодексу. На відміну від договору поруки і положень ст.ст.553, 554 ЦК України, ці норми права не передбачають солідарної відповідальності з боку майнових поручителів перед кредитором за порушення зобовязання разом з боржником. Тобто, не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотеко держателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави.

Таким чином, стягнення солідарно з ОСОБА_3 суми заборгованості за кредитним договором є незаконним та не передбачено нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст.6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1058 цього кодексу.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом також встановлено, що в зв'язку з тим, що відповідач - ОСОБА_2 не взмозі був виплачувати кредит в листопаді 2010 року у добровільному порядку передав у розпорядження банку для реалізації транспортний засіб відповідно до умов п.12.2.1, 12.2.2 кредитного договору для погашення заборгованості, з застосуванням процедури продажу, зі зняттям з реєстраційного обліку.

16 грудня 2010 року було складно акт прийому-передачі, відповідно до якого ОСОБА_2 передав представнику ПриватБанк зазначений автомобіль, в тому числі ключі від автомобіля та технічний паспорт на нього. Зазначені обставини не заперечував в судовому засіданні представник позивача.

Таким чином, з фактичних обставин справи витікає, що відповідач передав Банку предмет застави автомобіль для подальшої його реалізації Банком, тобто ОСОБА_1 повинен був здійснити процедуру звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку у відповідності до вимог і умов договору.

Так, згідно ч.1,2 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ч.1,2. Ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк/термін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 591 ЦК України передбачено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Згідно ст.19 ЗУ «Про заставу» за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих просрочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимог, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст.20 ЗУ«Про заставу» заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави, у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно ст.21 цього ж закону реалізація заставного майна проводиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором.

Згідно ч.4 ст.24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжував, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобовязаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Крім того, відповідно до ст.27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжував, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобовязаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно з ч.1 ст.30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжував має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобовязанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжував зобовязаний у порядку, встановленому ст.27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.

Протягом десяти днів із дня продажу предмета забезпечувального обтяження обтяжувач-продавець відповідного рухомого майна зобовязаний надати боржнику та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, письмовий звіт про результати продажу.

Отже, законодавством чітко визначена процедура звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку.

Таким чином, предмет застави, автомобіль ЗАЗ 110557-43, 2007 року випуску, колір білий, державний номер НОМЕР_1, № кузову Y6D4776, тип Пікап-В, що належав ОСОБА_2, перейшов у розпорядження ПАТ КБ ПриватБанк, який було реалізовано у серпні 2012 року. Тобто між сторонами був вирішений позасудовий порядок спору відповідно до вимог ЗУ «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Натомість банк не виконав вимоги вищезазначеного закону та про результати реалізації автомобіля відповідно до ст. 30 ЗУ Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень ОСОБА_2 повідомлено не було, та про те, що коштів від реалізації транспортного засобу не вистачило, внаслідок чого заборгованість відповідача за кредитним договором в зв'язку з бездіяльністю банку, не погашена і договір продовжував діяти з нарахуванням процентів та пені, а з вимогами звернулися до суду лише 13 жовтня 2015 року, що є недопустимим, оскільки після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотеко держателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсним.

Суд вважає встановленим відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNR0AR100030467 від 25 липня 2008 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 8, 10, 57, 60, 209, 212, 213-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 -ти денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек