Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/351/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Бершадська О. В. Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

14.02.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Кіселика С.А., Черненко В.В.

за участі секретаря: Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення безпідставно утримуваних коштів та збитків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення безпідставно утримуваних коштів та збитків. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що за допомогою терміналів самообслуговування у м. Кіровограді та смт. Вільшанка здійснював перерахування коштів у національній валюті на карт - рахунок ОСОБА_3 в період з 20.01.2013 року по 20.04.2014 року на загальну суму 35 059,56 грн., вважаючи, що здійснює погашення заборгованості за договорами позики від 01.12.2012 року та 21.12.2012 року. Крім того, 10.04.2014 року позивач передав грошову суму у розмірі 3 050,00 грн. ОСОБА_4, що підтверджується розпискою від 10.04.2014 року, вважаючи, що здійснює погашення заборгованості за договорам позики від 01.12.2012 року та 21.12.2012 року. Вказує, що ОСОБА_3 подала в суд позовну заяву до нього про стягнення заборгованості за договорами позики та заперечувала про отримання вказаних коштів в якості повернення позики за вищевказаними договорами. У зв'язку з чим вважає, що відповідачі безпідставно утримують його грошові кошти. Зазначає, що 12.10.2015 року та 26.10.2015 року направляв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимогу про повернення безпідставно утримуваних коштів, але кошти у передбачений законом строк повернуто не було. Просив стягнути на свою користь з ОСОБА_3 безпідставно утримувані кошти у розмірі 35 059,56 грн., втрат від інфляції у розмірі 25 934,41 грн. та 3% річних у розмірі 1 845,05 грн., а також пені за час користування коштами у розмірі 11 768,84 грн.; з ОСОБА_4 - 3 050,00 безпідставно утримуваних коштів, інфляційних втрат у розмірі 2 176,11 грн., 3% річних у розмірі 148,15 грн. та пені у розмірі 954,69 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, про стягнення безпідставно отриманих коштів та збитків в частині вимог до ОСОБА_4 щодо стягнення 3 050,00 грн. безпідставно утриманих коштів залишено без розгляду.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно утримуваних коштів та збитків відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування вказаного судового рішення як незаконного та необґрунтованого і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Колегія суддів ухвалила слухати справу без участі відповідача ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, виходячи з такого.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що не можна рахувати безпідставно утримуваними кошти у розмірі 35 059,56 грн., з яких 27 564,56 грн. сума, яка вже була предметом розгляду у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій та судами вже було встановлено, що вказані грошові кошти перераховувались позивачем на картковий рахунок ОСОБА_3 саме в рахунок погашення боргу за борговими розписками від 01.12.2012 року та 21.12.2012 року. Будь-яких інших грошових зобов'язань між сторонами не встановлено.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами у справі, що ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_3 5 000,00 доларів США терміном до 01 червня 2013 року та 1206,00 доларів США і 600,00 євро до 21 квітня 2013 року, що підтверджується розписками від 01 грудня 2012 року та 21 грудня 2012 року. Відповідно до договорів про відступлення права вимоги від 29 вересня 2014 року №1 та від 29 вересня 2014 року №2, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, останній є кредитором за двома борговими розписками, отриманими ОСОБА_3 від позивача, а саме: від 01 грудня 2012 року - на 5 000,00 доларів США терміном до 01 червня 2013 року, від 21 грудня 2012 року - на 1 206,00 доларів США та 600,00 євро терміном до 21 квітня 2013 року.

Шляхом перерахування грошових коштів ОСОБА_3 на її рахунок у ПАТ КБ «Приват Банк» у період з 21 січня 2013 року по 07 лютого 2014 року позивач перерахував грошові кошти у розмірі 27 564,56 грн., що еквівалентно 3 443,44 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями, які є розрахунковим документом та належним і допустимим доказом того, що дані кошти були отримані відповідачем саме в рахунок погашення боргу. Крім того, апеляційним судом під час розгляду в іншій цивільній справі апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року встановлено, що ОСОБА_4 отримав від позивача в рахунок погашення боргу грошові кошти у розмірі 3050,00 грн., що еквівалентно 238,09 доларів США на курсом НБУ 12,3, що підтверджується власноручно виконаною ОСОБА_4 розпискою від 10 квітня 2014 року. У цій частині позовні вимоги залишено без розгляду.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту зазначеної норми Закону випливає, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є набуття або збереження майна, тобто, особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

Так, рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року скасовано. Стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 01 грудня 2012 року у розмірі 32 565,45 грн. та за договором позики від 21 грудня 2012 року у розмірі 47 138,25 грн., всього на суму 79703,70 грн. Вирішено питання судових витрат та витрат за надання правової допомоги в сумі 3 000,00 грн. Апеляційним судом встановлено факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 27 564,56 грн. станом на 07 лютого 2014 року, які було переведено на її картковий рахунок, та є саме погашенням боргу за вказаними договорами позики. Зазначене встановлено судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили та не потребує доказування при розгляді даної справи. У зв'язку з чим не можна вважати безпідставно утримуваними коштами грошові кошти у розмірі 27 564,56 грн. Відомості про інші грошові зобов'язання між сторонами в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, отримання відповідачем коштів на суму 27 564,56 грн. не може бути визнано безпідставно отриманими, оскільки позивач перерахував вказані кошти в рахунок погашення боргу за договорами позики.

Посилання позивача на те, що ним було перераховано на рахунок ОСОБА_3 3820 грн. 17.01.2014 року та 845 грн. 24.01.2014 року не приймається судом до уваги з огляду на те, що вищезазначеним рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області, яке набрало законної сили, сума перерахованих коштів є встановленою станом на 07.02.2014 року у розмірі 27 564,56 грн.

Інші перерахування коштів, які були здійснені на картковий рахунок ОСОБА_3 17.04.2014 року на суму 300 грн., 19.08.2014 року на суму 80 грн., 04.09.2014 року на суму 1000 грн. та 22.09.2014 року на суму 1450 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.54), колегія суддів також не вважає за можливе визнати їх безпідставно отриманими, оскільки на час перерахування цих коштів між сторонами існували боргові зобов'язання за спірними договорами позики та спір розглядався у судовому порядку. Відомостей про завершення виконавчого провадження за виконавчим документом від 19.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 01 грудня 2012 року у розмірі 32 565,45 грн. та за договором позики від 21 грудня 2012 року у розмірі 47 138,25 грн., всього на суму 79703,70 грн., на час ухвалення рішення судом першої інстанції матеріали справи не містять.

Відповідач у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала перерахування коштів 17.04.2014 року на суму 300 грн., 19.08.2014 року на суму 80 грн., 04.09.2014 року на суму 1000 грн. та 22.09.2014 року на суму 1450 грн. на її картковий рахунок НОМЕР_1 саме позивачем, та вказала, що ці кошти перераховувалися іншими особами, а не позивачем, та посилалася на виписку банку за вказаним картковим рахунком (т.2 а.с.5-14).

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги про стягнення коштів на суму 2830 грн., які складаються з 300 грн., перерахованих на картковий рахунок відповідача 17.04.2014 року, 80 грн., перерахованих 19.08.2014 року, 1000 грн., перерахованих 04.09.2014 року, та 1450 грн., перерахованих 22.09.2014 року, та які не були предметом судового розгляду у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, є передчасними.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не ґрунтуються на законі та є безпідставними доводи апеляційної скарги, які не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 315 ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: С.А. Кіселик

В.В. Черненко