Справа №486/1085/16-ц 13.03.2017 13.03.2017 13.03.2017
Провадження №22-ц/784/700/17
Справа № 486/1085/16-ц Головуючий першої інстанції: Савін О.І.
Провадження № 22-Ц-784/700/ 17 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2017 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Самчишиної Н.В.

із секретарем: Горенко Ю. В.

з участю

відповідачки - ОСОБА_3

представників:

позивачки - ОСОБА_4

відповідачки- ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_5 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01.02.2017 р., постановлене у справі за

позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановила:

03.10. 2016 р. ОСОБА_5 звернулася до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивачка зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі є її рідною донькою та онукою відповідно.

У належній їй квартирі вони проживали з її дозволу та зареєстрували в ній своє постійне місце проживання з 02.11.2006р.

З 2008 р. відповідачі покинули це місце проживання та відсутні в квартирі без поважних причин.

Їх точна адреса місця перебування їй невідома.

Її витрати за утримання житла, які розраховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб, відповідачі їй не відшкодовують.

Посилаючись на ці обставини та вимоги ст.. 405 ЦК України позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01.02.2017 р. постановлено про визнання ОСОБА_3 особою, яка втратила право користування спірним житлом.

В задоволенні вимог позивачки до ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення в частині вирішення вимог щодо ОСОБА_6 і ухвалення щодо неї нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах оскарження, відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, судова колегія приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з приписами ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами відповідно до правил ст.. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко -і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом користуються будинком нарівні з власником, якщо при вселенні не було іншої угоди щодо користування житловими приміщеннями будинку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири)згідно з правилами ст.. 64, ч.4 ст. 156 ЖК України належать його дружина, чоловік, їх діти та батьки, а також інші особи, які постійно проживають разом та ведуть спільне господарство.

Відповідно до приписів ст. 405 ЦК України член сім'ї власника будинку (квартири) втрачає право користування цим житловим приміщенням у разі його відсутності без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Поважність причин відсутності члена сім'ї власника визначається відповідно до норм житлового законодавства.

Зокрема ст.. 71 ЖК України визначено, що на весь період навчання, який вимагає виїзду з постійного міся проживання, за відсутнім зберігається право користування житлом.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з листопада 2006 р. постійно проживала в кв. АДРЕСА_1, яка є власністю її бабусі ОСОБА_5

Іншого житла у неї немає.

Таким чином, відповідно до приписів ст.. 27 Конвенції про права дитини ст..ст.17.18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст..7 СК України у всіх діях щодо неї до досягнення повноліття, незалежно від того ким вони здійснюються, має бути забезпечено максимально можливе врахування інтересів неповнолітньої.

З вересня 2013 р. ОСОБА_6 навчається в Мигіївському коледжі з періодичними виїздами до місця навчання та за нею на підставі ст..71 ЖК України зберігається право користування житлом, в якому зареєстроване її постійне місце проживання.

Сама власниця спірною квартирою не користується, оскільки проживає в іншому населеному пункті.

Свідками, які допитані у судовому засіданні підтверджено, що з червня 2016 р. ОСОБА_6 постійно та безвідлучно проживає за місцем реєстрації.

Актом, про не проживання, який складено лише один раз 06.10.2016 р., тобто вже після звернення з позовом, підтверджена лише відсутність ОСОБА_6 у спірній квартирі на час перевірки та не встановлено, що там відсутні належні їй речі домашньої обстановки та інше особисте майно.

Таким чином не встановлено безперечних доказів того, що відповідач втратила правовий зв'язок з квартирою для постійного проживання без поважних причин.

Не надано в ході судового розгляду і доказів того, що вселення до квартири мало місце всупереч волі власника.

Суд повно та всебічно дослідив встановлені обставни справи, дав належну юридичну оцінку зазначеним доказам та прийшов обгрунтованого цими доказами висновку про недоведеність позовних вимог щодо визнання ОСОБА_6 особою, яка втратила право користування спірним житлом.

З врахуваням цих висновків судом обгрунтоавно відмовлено в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Висновки рішення про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою ОСОБА_5 в апеляційному порядку не оскаржуються, а тому, відповідно до меж апеляційного перегляду, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегією не обговорюються.

Доводи апеляційної скарги про відсутність поважних причин відсутності відповідачки понад один рік, не заслуговують на увагу, оскільки за результатами судового розгляду не встановлено достовірних доказів того, що тривалість періоду відсутності відповідачки перевищує строк зазначений у диспозиції ч.2 ст. 405 ЦК України та що відсутність мала місце без поважних причин.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються наявними доказами, щодо початку періоду відсутності та наявності поважних причин такої відсутності.

Доводи щодо неможливості розпорядження квартирою правого значення у цій справі не мають, а тому також не можуть бути враховані при апеляційному перегляді.

Встановлене не дає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314- 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01.02.2017 р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В. Самчишина

П.П. Лисенко