Справа № 333/1048/15-ц
Провадження № 2/333/10/17
р і ш е н н я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Боровікової А.І.,

при секретарі Носаченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МЕТАБАНК», третя особа: Національний банк України, Публічне акціонерне товариство «Запорізький домобудівний комбінат» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «МЕТАБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «МЕТАБАНК» (ПАТ «МЕТАБАНК»), який під час судового розгляду двічі уточнювала. В останній редакції свого позову ОСОБА_1 вказала, що 25.10.2007 року між Акціонерним банком «Металург» (АБ «Металург») та нею був укладений споживчий кредитний договір №62А.

Враховуючи, що вказаний договір був забезпечений іпотекою, тому укладений ОСОБА_1 кредитний договір є договором приєднання, у розумінні ст.634 ЦК України, і сторона, яка розробляє його умови (кредитодавець), повинна враховувати вимоги чинного законодавства, зокрема ОСОБА_3 України «Про захист прав споживачів». Відповідно до зазначеного Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація про продукцію характеризується пятьма ознаками: необхідність, доступність, достовірність, повнота, своєчасність. Саме сукупність усіх вказаних ознак в інформації є виконанням субєктами господарювання вимог законодавства. В іншому ж випадку настає відповідальність, передбачена ст.ст. 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені Постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, банки розробляють форму надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Банк повинен був надати перед укладанням кредитного договору споживачеві (позичальнику) для ознайомлення необхідну, доступну, достовірну, повну та своєчасну інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, що затверджується рішенням уповноваженого органу банку та доведеною до відома структурних підрозділів банку. У кредитному договорі або додатку до нього має бути надано детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача шляхом підписання окремого документа, який має міститися у матеріалах кредитної справи, що визначено вимогами додатку №2 до постанови Правління Національного банку України №23 від 25.01.2012 року.

Споживач не володіє спеціальними знаннями про властивості та характеристики кредитних правовідносин, самого кредиту, а тому обовязок доведення необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації про послугу споживчого кредитування покладається на субєкт господарювання, у даному випадку на банк. Кредитна справа за кредитними договором №62А від 25.10.2007 року не містить усіх обовязковий документів, що мають бути у кредитній справі у відповідності до положень постанови Правління Національного банку України №23 від 25.01.2012 року.

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація про продукцію у кредитному договорі банком має надаватися перед укладанням договору (а не у договорі) про надання споживчого кредиту, умови якого вважаються прийнятими після його підписання. В даному випадку ОСОБА_1 таку інформацію від банку не отримувала.

Спірний кредитний договорі є несправедливим за умовами, і це позивач не могла знати на час його підписання. Протягом дії кредитного договору (до 25.10.2027 року) банком жодного разу у письмовій формі не повідомлено споживача про зміну у сторону збільшення вартості іноземної валюти курсу долару у співвідношенні до гривні, що як наслідок призвело до значного фінансового навантаження для споживача в частині забезпечення належного виконання останнім взятого на себе зобовязань. Різка неодноразова зміна у сторону збільшення ціни долара США по відношенню до гривні, яка відбулась поза межею волі позичальника, докорінно змінила виконання обсяг зобовязання, що мав намір прийняти на себе позичальник, і зробила виконання цього зобовязання неможливим, що є несправедливим по відношенню до позичальника. І в даному випадку ця несправедливість на користь ПАТ «МЕТАБАНК», оскільки обсяг боргу позичальника на користь банку в національній валюті зріс більше, ніж у 5 разів.

Порушення відповідача полягають також у тому, що банком не було розроблено та не надавалося позивачу до моменту укладання кредитного договору письмової довідки для ознайомлення із необхідною, доступною, достовірною, повною та своєчасною інформацією про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та інше.

Враховуючи вказані порушення, ОСОБА_1 вважає, що кредитний договір №62А від 25.10.2007 року є укладеним з порушенням закону (ч.1 ст.203 ЦК України) та не відповідає внутрішній волі позичальника, що дає підстави визнати його недійсним із моменту укладення. Таким чином, остання просить суд визнати спірний договір недійсним та застосувати до сторін за цим кредитним договором принцип подвійної реституції.

Публічне акціонерне товариство «МЕТАБАНК» звернулося до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка була обєднана з первісним позовом для спільного розгляду. Під час розгляду справи зустрічний позов уточнювався представниками ПАТ «МЕТАБАНК». В останній редакції позову було зазначено, що відповідно до укладеного між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МЕТАБАНК», та ОСОБА_1 кредитного договору №62А від 25.10.2007 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 46 519 доларів США, строком погашення до 25.10.2027 року зі сплатою 14,5% річних за користування кредитом. Кредит було надано шляхом перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 В якості забезпечення наданого кредитного договору 25.10.2007 року між АБ «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МЕТАБАНК», та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №602, на підставі якого останній взяв на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_1 її зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання ним умов кредитного договору. Однак ОСОБА_1 порушує вимоги кредитного договору, а саме, не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просить суд солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 9 594,64 доларів США та 125 88,51 грн. і судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 первісний позов підтримали у повному обсязі, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у своїй позовній заяві. ОСОБА_4 додатково пояснив, що ОСОБА_1 отримала у кредит від АБ «Металург» грошові кошти у сумі 46 519 доларів США, а за весь час банку виплатила суму у розмірі більше 51 000 доларів США. Позовна вимога щодо застосування подвійної реституції полягає у поверненні ОСОБА_1 банком різниці між зазначеними сумами. Зустрічний позов ОСОБА_1 та її представник не визнали та просили суд у його задоволенні відмовити у повному обсязі.

Представник ПАТ «МЕТАБАНК» ОСОБА_5 у судовому засіданні первісний позов ОСОБА_1 не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні, зазначивши, що позивач по первісному позову безпідставно вважає спірний кредитний договір несправедливим. 16.10.2007 року ОСОБА_1 звернулася до АБ «Металург» із заявою-анкетою на отримання кредиту, в якій остання поставила свій особистий підпис та просила видати їй кредит на придбання нерухомого майна у сумі 46 519 доларів США. На підставі вказаної заяви-анкети співробітниками банку ОСОБА_1 була надана повна інформація про умови кредитування банком фізичних осіб на придбання житлової нерухомості, у тому числі, щодо валютних ризиків, які несе позичальник під час виконання своїх зобовязань. В підтвердження ознайомлення з умовами кредитування позивач по первісному позову поставила особисто підпис в інформаційній довідці «Умови кредитування фізичних осіб на придбання житлової нерухомості в АБ «Металург». Підписанням кредитного договору ОСОБА_1 висловила свою обізнаність з усіма умовами кредитування, про що свідчить її підпис у зазначеному договорі. Таким чином, спірний кредитний договір був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, ОСОБА_1 протягом 7 років сплачувала платежі за договором і жодних питань щодо надання якоїсь інформації у неї не виникало.

Щодо валютних ризиків, про які зазначала ОСОБА_1, представник відповідача по первісному позову вважає, що незмінність курсі гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому, укладаючи спірний кредитний договір в іноземні валюті, сторона (позичальник) приймає на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Також, позивач по первісному позову помилково вважає, що кредитний договір є договором приєднання. ОСОБА_1, підписавши спірний кредитний договір не приєднувалась до будь-яких умов або правил, а погодилась на умови, викладені у спірному кредитному договорі, на підставі якого отримала кредитні кошти. Протягом строку дії договору сторони керувалися умовами кредитного договору. Тобто, між ОСОБА_1 та АБ «Металург» було укладено договір шляхом підписання кредитного договору, а не шляхом підписання позичальником заяви про приєднання, яка разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами вважаються таким договором. Крім того, позивач по первісному позову невірно визначилася зі своїми правами споживача у разі укладення договору приєднання. Так, у розумінні ч.2 ст.634 ЦК України особа, яка приєдналася може ставити питання про зміну або розірвання договору, а не визнання його недійсним, оскільки вона вправі діяти лише у власних інтересах, з метою захисту лише власних прав і законних інтересів, а умови договору приєднання діють для значно ширшого кола осіб.

Таким чином, ОСОБА_5 вважає спірний кредитний договір відповідає чинному законодавству України, тому обґрунтовані підстави для визнання його або окремих частин недійним відсутні.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 просив задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати, при цьому представник відповідача по первісному позову послався на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання до суду не прибув, про поважність свої відсутності суду не повідомив, а тому суд справу розглянув за його відсутності, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. 03.10.2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_2, в якій він зазначив, що він є поручителем ОСОБА_1 по договору поруки №62, укладеному 25.10.2007 року між ним та Акціонерним банком «Металург». Починаючи з 28.11.2007 року ОСОБА_1 почала порушувати умови кредитного договору, не виплачуючи щомісячні платежі (тіло кредиту та відсотки). Порука це строкове зобовязання і банк, у розумінні вимог ст.559 ЦК України, повинен був до нього, як поручителя, предявити позовні вимоги не пізніше 25.05.2008 року. Враховуючи, що позов ПАТ «МЕТАБАНК» був поданий до суду 10.06.2015 року, тому ОСОБА_2 вважає поруку припиненою по вказаному договору поруки.

Третя особа - Національний банк України належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджено розпискою про отримання судової повістки, однак у судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, а тому справа розглянута судом за її відсутності, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. У своїй заяві, отриманій судом 27.05.2015 року, представник Національного банку України зазначив, що усі питання, повязані з виконанням, внесенням змін до укладених договорів або визнання їх недійсними мають вирішуватися безпосередньо між сторонами цих договорів без залучення Національного банку України як центрального банку держави. Крім того, у своїй заяві представник третьої особи вказав, що банки є незалежними в своїй діяльності і не підпорядковані Національному банку України, який відповідно не має права втручатися в господарську діяльність банків, зокрема, і у відносини між банком та його клієнтами.

Суд, вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та дослідивши докази, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Встановлено, що 25.10.2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МЕТАБАНК», було укладено кредитний договір №62А, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 46 519 доларів США на строк кредитування до 25.102027 року (включно) із сплатою процентів за користування кредитом 14,5 % річних.

В якості забезпечення наданого кредитного договору 25.10.2007 року між АБ «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МЕТАБАНК», та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №602, на підставі якого останній взяв на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_1 її зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання ним умов кредитного договору.

02.09.2008 року між АБ «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МЕТАБАНК», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору від 25.10.2007 року банк надає кредит на споживчі цілі придбання житла.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання квартири. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно ч.4 зазначеного Закону в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

З п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобовязані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обовязкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, субєктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Судом встановлено, що у кредитному договорі №62А від 25.10.2007 року відсутні умови, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обовязковими.

Крім того, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач по первісному позову не надав ОСОБА_1, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Як передбачено пунктом 2.5. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Банком на підтвердження свого позову не надано розроблену форму довідки (бюлетеня, повідомлення тощо), яку він повинен був надати споживачеві перед укладанням договору для ознайомлення з необхідною, доступною, достовірною, повною та своєчасною інформацією про умови кредитування та згодою з такими умовами, а також орієнтовною сукупною вартістю кредиту, що затверджується рішенням уповноваженого органу банку та доведеною до відома структурних підрозділів банку.

Не виконання вказаних вимог є порушенням пунктів 2.1, 2.4 Постанови Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Споживач може не володіти спеціальними знаннями про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває, а тому обов'язок доведення необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації про продукцію (у даному випадку про послугу споживчого кредитування) покладається на суб'єкта господарювання.

За відсутності необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації про умови кредитування, а також відомостей про орієнтовну сукупну вартість кредиту споживач ОСОБА_1 була позбавлена об'єктивно визначитися з доцільністю отримання такого кредиту з урахуванням особистих фінансових можливостей для його обслуговування.

Як видно з матеріалів справи, договір кредитування за умовами, які на думку споживача ОСОБА_1, є несправедливими, і про це вона не могла знати на час його підписання, укладено у 2007 році терміном погашення кредиту до 25.10.2027 року, тобто такий договір слід вважати чинним протягом всього терміну погашення кредиту. Отже, правопорушення, яке виразилося у включенні до кредитного договору несправедливих умов кредитування, ненадання необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації слід вважати таким, що є триваючим.

Протягом дії кредитного договору банком жодного разу у письмовій формі не повідомлено споживача про зміну у сторону збільшення вартості іноземної валюти курсу долару у співвідношенні до гривні, що як наслідок призвело до значного фінансового навантаження для споживача в частині забезпечення належного виконання останнім взятого на себе зобов'язання.

Крім того, інформація, яка передбачена Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, яка в належному вигляді повинна була бути надана банком до укладання кредитного договору, споживачеві ОСОБА_1 протягом дії кредитного договору надана не була.

Таким чином, суд вважає, що банк не надав доказів, які б спростовували доводи позивача в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Відповідно до п. 3.6 постанови правління НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Із документів, наданих ПАТ «МЕТАБАНК» до зустрічної позовної заяви, а саме: з додатку №1 до Додаткової угоди № 1 до кредитного договору №62А від 25.10.2007 року вбачається, що ОСОБА_1 повинна була сплатити комісію за внесення змін до кредитного договору по ініціативі позичальника, тобто це платіж за дії, які споживач здійснює з метою зміни правовідносин, що заборонено Правилами. Крім того, сума сплачених відсотків (90 629,32 доларів США) за користування кредиту майже у два рази перевищує саму суму кредиту (46 519 доларів США).

Отже, із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршання становища споживача.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що виявлені судом порушення до та під час укладення кредитного договору № 62А від 25.10.2007 року між Акціонерним банком «Металург» та ОСОБА_1 є підставою для визнання вказаного кредитного договору недійсним.

Враховуючи, що судом спірний кредитний договір визнається недійсним, тому відсутні підстави для задоволення зустрічної позовної заяви. Так, відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків. Згідно ст. 236 ЦК України правочин, визначний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, в даному випадку з 25.10.2007 року.

Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до відомостей, наданих представником ПАТ «МЕТАБАНК» у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № 62А від 25.10.2007 року станом на 20.05.2016 року, остання сплатила банку 6 140,53 доларів США як суму основного боргу та 44 576,53 доларів США як проценти за користування кредитом, а всього 50 717,06 доларів США. Враховуючи вимоги ч.1 ст.216 ЦК України різницю між отриманою та виплаченою сумою кредиту у розмірі 4 198,06 доларів США (50 717,06 46 519) ПАТ «МЕТАБАНК» повинен повернути ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 203, 216, 1054, 1055 ЦК України, Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ПАТ «МЕТАБАНК», третя особа: Національний банк України про захист прав споживачів і визнання недійсним кредитного договору задовольнити.

Визнати кредитний договір № 62А від 25.10.2007 року, укладений між Акціонерним банком «Металург» та ОСОБА_1 недійсним.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство «МЕТАБАНК» повернути ОСОБА_1 4 198, 06 доларів США.

У задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «МЕТАБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Боровікова