Провадження № 2/344/721/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається та те, є власником нежитлового приміщення площею 66 кв.м на першому поверсі будинку АДРЕСА_4. Поверхом вище над даним нежитловим приміщенням, що належить позивачу на праві власності, знаходиться квартира відповідача, в якій він проживає. Крім нього, періодично проживають у вказаній квартирі також члени його родини та інші тимчасові мешканців, в тому числі наймачі. З вини відповідача, а саме: через порушення правил експлуатації систем водопостачання, неодноразово заливалося нежитлове приміщення позивача. Наслідки залиття позивачем усувалися самостійно, так як відповідач ухилявся від добровільного усунення спричинених ним збитків. 06 червня 2016 року відповідач з квартири АДРЕСА_1 допустив залиття нежитлового приміщення, яке використовується для підприємницької діяльності (магазин дитячих товарів «Бебі»), в результаті чого спричинив пряму майнову та моральну шкоду. Відповідач ухиляється добровільно відшкодувати спричинену залиттям шкоду. Реальна сума майнової шкоди за відновлення попереднього стану приміщення становить 6 432,00 грн. Крім цього, вартість збитків внаслідок затоплення приміщення, а саме: вартість ліжечок букових в кількості 5 штук, що прийшли у непридатний стан внаслідок замокання, складає 5 321,00 грн. Таким чином, загальна сума спричиненої майнової шкоди становить 11 753,00 грн. Такими діями відповідача позивачу була спричинена і моральна шкода, яку позивач оцінює у розмірі 50 000,00 гривень. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 11 753,00 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 1 102,40 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1 700,00 грн., витрати на складання звіту у розмірі 780,00 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав на підставах, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, вислухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

16 серпня 2013 року укладений договір дарування між ОСОБА_3, Дарувальником, та ОСОБА_1, Обдарованим, відповідно до якого ОСОБА_3 дарує, тобто передає безоплатно у власність сина ОСОБА_1, а ОСОБА_1 приймає безоплатно у власність від матері ОСОБА_3 крамницю промтоварів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 9-10).

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Згідно акту від 17 серпня 2016 року № 03-13/04-41 огляду жилого будинку, при візуальному огляді ванної кімнати квартири АДРЕСА_1 виявлено протікання змішувача для ванни (а.с. 12).

Відповідно до акту від 06 червня 2016 року № 03-13/04-27 про залиття (аварію), що трапилося на системі центрального опалення, гарячого (холодного) водопостачання, у будинку АДРЕСА_1 трапилось залиття (аварія) на системі центрального опалення (гарячого водопостачання, рушникосушарці), при візуальному огляді приміщення магазину «Бебі» виявлено мокрі плями на стіні та стелі. Провести огляд квартири АДРЕСА_1, яка розташована поверхом вище, не вдалося, оскільки мешканці на момент обстеження були відсутні (а.с. 13-14).

Вартість витрат на ремонт приміщення у будинку АДРЕСА_1, спричинених внаслідок затоплення, становить на загальну суму 6 432,00 грн. (а.с. 15-29).

З акту від 06 червня 2016 року вбачається, що пошкоджено майно: ліжечки букові у кількості 5 штук (а.с. 30-32)

Вартість збитків, завданих внаслідок затоплення приміщення по АДРЕСА_1 (магазин «Бебі»), а саме: вартість ліжечок букових в кількості 5 штук, які прийшли у непридатний стан внаслідок замокання, складає 5 321,00 грн. (а.с. 33-35).

За послуги з дослідження вартості товару позивачем сплачено 770,00 грн. (а.с. 35-70)

Позивач має пенсійне посвідчення (а.с. 51).

ОСОБА_1 здійснював купівлю ліків (а.с. 52-69).

Позивач сплатив 1 700,00 грн. за правову допомогу (а.с. 3).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний, зокрема, своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Частинами першою-другою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, якаїї завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судом встановлено, що 06 червня 2016 року сталося залиття приміщення, що належить на праві власності позивачу, причиною залиття приміщення є протікання змішувача для ванни у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_1, що є приватною власністю відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що шкода була завдана внаслідок бездіяльності відповідача, оскільки відповідач не виконав обов'язок щодо забезпечення та належного утримання обладнання у квартирі

Таким чином, враховуючи, що факт залиття приміщення виник з вини відповідача, а також встановлено, що в результаті залиття приміщення та речі, що знаходились у даному приміщенні, зазнали пошкоджень, суд приходить до переконання, що відповідальність за заподіяну позивачу шкоду внаслідок залиття належного йому приміщення повинен нести відповідач.

Відповідачем не оспорюється вартість необхідних ремонтно-відновлювальних робіт, підстав сумніватися у правильності цінової довідки № В-487 від 16 серпня 2016 року суд не має, оскільки зазначені у довідці найменування об'єктів, що потребують ремонту, відповідають зазначеним в акті пошкодженням у приміщенні позивача.

Тому суд вважає, що розмір заподіяної в результаті залиття матеріальної шкоди на загальну суму 11 735,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Позивач звернувся до Івано-Франківської торгово-промислової палати у зв'язку з залиттям приміщення, саме протиправні дії відповідача стали підставою для звернення до оцінщика з метою проведення дослідження про вартість завданої матеріальної шкоди, тому витрати, пов'язані з проведенням експертизи, у сумі 770,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частин першої-другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає, що у зв'язку з пошкодженням приміщення та майна позивач зазнав стресу, моральних страждань та переживань, так як приміщення, що належить йому на праві приватної власності, та речі прийшли у непридатний для використання стан, його нормальні життєві устої було порушено, він вимушений був звертатись до відповідача та до суду за відновленням порушеного права.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер і глибину моральних та фізичних страждань позивача, їх тривалість, спосіб заподіяння, необхідність відновлення втраченого, ступень вини відповідача, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також узгоджується з роз'ясненнями, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі, яка за переконанням суду, становить 9 000,00 грн.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, до судових витрат, серед інших, належать і витрати на правову допомогу.

Частинами першою-другою статті 84 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Частина перша статті 56 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Виходячи з аналізу змісту статей 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач приймав участь у судових засіданнях особисто, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів про укладення договору з адвокатом або іншим фахівцем у галузі права.

Надана суду квитанція не може вважатися належним та допустимим доказом оплати послуг за надання правової допомоги, оскільки з даної квитанції неможливо встановити, що адвокат надавав послуги саме по даній цивільній справі.

За таких обставин суд вважає, що у стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити.

У відповідності до положень статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підстави своїх позовних вимог, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Частина перша статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимогу розмірі 650,42 грн.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 129 Конституції України, статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,статей 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 79, 84, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 11 753,00 грн. (одинадцять тисяч сімсот п'ятдесят три грн. 00 коп.), моральної шкоди 9 000,00 грн. (дев'ять тисяч грн. 00 коп.), витрати, пов'язані зі складанням звіту, у сумі 770,00 грн. (сімсот сімдесят грн. 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 650,42 грн. (шістсот п'ятдесят грн. 42 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 09 лютого 2017 року.

Повний текст рішення суду складений 13 лютого 2017 року.

Суддя Л.В. Мелещенко