Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Ікорська Є.С.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Попової С.А, ОСОБА_2,

з участю секретаря Брежнєва Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (далі ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») звернулося до суду з позовом до Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач просив в рахунок погашення заборгованості Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі за кредитним договором від 16 липня 2007 року № 014/07-155/145542, укладеним з ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 52, житловою площею 43,9 кв. м, загальною площею 63,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: вул. Казанцева, 29, м. Маріуполь, Донецька область, та належить іпотекодавцю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 24 липня 2002 року у реєстрі № 3466, зареєстрованого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 25 березня 2004 року за № 3172379, реєстраційний номер 5232081, номер запису 17404 у Книзі 23, шляхом надання ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною реалізації у розмірі 358 300 грн., але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Позивач просив про відшкодування судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2016 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Від ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника товариства.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти апеляційної скарги Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають з встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказане судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що 16 липня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», та Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі укладений кредитний договір № 014/07-155/145542, відповідно до умов якого відповідач отримав у банку кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 250 800 грн., строком користування до 16 липня 2017 року зі сплатою 17 % річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі 16 липня 2007 року укладений договір іпотеки № 014/07-155/145542/1, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 1748. Відповідно до умов указаного договору позичальник (іпотекодавець) передав банку (іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 52, житловою площе 43,9 кв. м, загальною площею 63,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: вул. Казанцева, 29, м. Маріуполь, Донецька область, та належить іпотекодавцю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 від 24 липня 2002 року у реєстрі №3466, зареєстрованого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 25 березня 2004 року за №3172379, реєстраційний номер 5232081, номер запису 17404 у Книзі 23.

19 травня 2009 року між банком та відповідачем підписана додаткова угода № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої тимчасово - на період з 30 травня 2009 року по 30 квітня 2010 року, сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу відповідно до графіку, що є додатком до даної додаткової угоди.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі перед банком.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26 липня 2010 року з Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 16 липня 2007 року №014/07-155/145542 в сумі 289 332,52 грн. Рішення набрало чинності.

17 червня 2016 року між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 114/21, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором від 16 липня 2007 року № 014/07-155/145542, укладеним між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі перейшло до ПАТ «Вектор Банк». Цього ж дня між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір відступлення права вимоги № 265/ФК-16, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги до боржника за указаним кредитним договором.

Аналогічне рішення 22 червня 2016 року прийнято між вказаними юридичними особами щодо договору іпотеки, відповідно до умов якого право вимоги за договором іпотеки, який зареєстрований у реєстрі від 16 липня 2007 року за № 1748, укладеним між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі, перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

28 вересня 2016 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» направило іпотекодавцю - Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі, письмову вимогу про усунення порушень у виконанні кредитного договору. У вимозі зазначено, що, станом на 17 червня 21016 року боржник має заборгованість за кредитним договором в сумі 2 785 387,25 грн. Одночасно боржнику було запропоновано протягом тридцяти днів, з моменту отримання цієї вимоги, виконати основне зобовязання за кредитним договором та розяснено, що невиконання умов договору та цієї вимоги матиме наслідком застосування засобів для задоволення вимог іпотекодержателя, а саме, набуття у власність позивачем предмета іпотеки за ціною встановленою на момент такого набуття, з наступною реєстрацією цього права щодо зміни власника в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або укладення ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» з будь-якою особою договору купівлі-продажу предмета іпотеки від імені іпотекодавця (а.с.18).

Вимога ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» відповідачем була залишена без задоволення, тому товариство звернулося до суду за захистом порушеного права.

Відмовляючи ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову в судовому порядку у спосіб, обраний позивачем - шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, оскільки я підстави для вирішення цього спору в позасудовому порядку.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися на можна.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору, або встановлений законом.

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Відповідно до статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 898-ІУ) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Ці ж положення знайшли своє відображення в пункті 3.1.4 договору іпотеки, укладеному 16 липня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль та Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі, який визначає, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань за цим або кредитним договором, у тому числі, якщо термін повернення кредиту ще не настав, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.12 зв.).

Отже, як законом, так і договором іпотеки передбачено, що у разі порушення умов кредитного договору кредитор має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з договору відступлення права вимоги від 17 червня 2016 року, укладеного на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», банк здійснив відступлення права вимоги за договором забезпечення кредиту, в тому числі і за договором іпотеки від 16 липня 2007 року відносно Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі.

В позовній заяві від 4 листопада 2016 року, заявник просив звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки шляхом надання ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права його продажу від свого імені будь - якій особі-покупцю за початковою ціною 358 300 грн., але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с.66).

Між тим, суд першої інстанції, визнаючи наявність заборгованості Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі перед ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» за кредитним договором від 16 липня 2007 року дійшов висновку про те, що товариство, обрало не той спосіб захисту і безпідставно звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки ним не був використаний позасудовий спосіб вирішення спору, а саме, визнання за іпотекодержателем права власності за договором про задоволення його вимог при наявності відповідного застереження в іпотечному договорі, або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Цей висновок суду суперечить закону.

Право позивача на судовий захист, гарантовано йому ст. ст. 55, 124 Конституції України та передбачено ст. ст. 3, 4 ЦПК України.

Згідно ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

У відповідності з положеннями ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Виходячи з рішення, суд першої інстанції свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процесу не виконав, доводи позивача про порушення його права залишив без належного дослідження та оцінки, а, отже, без судового захисту і необгрунтовано відмовив у позові, що, з урахуванням зазначених обставин, не відповідає вимогам п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги умови іпотечного договору, які є обовязковими для сторін, виходячи з положень ст.ст. 526,626,628 ЦК України, щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, а також положення п.5.6 договору, в якому зазначено, що право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлених п.5 цього договору порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, належить іпотекодержателю.

Відповідно до пункту 5.4 іпотечного договору від 16 липня 2007 року у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 358 300 грн.(п.п.1.3,4.2.4).

В судовому засіданні апеляційного суду Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі визнав, що при укладенні договору іпотеки він діяв свідомо, між ним та ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» була досягнута домовленість щодо вартості предмета іпотеки, яка була визначена у розмірі 358 300 грн. і протягом дії договору та виконання зобовязань по погашенню кредиту до 2009 року, ніяких питань щодо змісту договору між сторонами не виникало. Він визнає наявність кредитної заборгованості перед ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», але заходів для погашення заборгованості після ухвалення рішення в 2010 році він не приймав, оплату за кредитом не проводив у звязку з погіршення здоровя та припиненням підприємницької діяльності.

Однак, ці обставини не звільняють Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі від відповідальності перед кредитором, в даному випадку, в особі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд, при цьому, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Договір купівлі-продажу, укладений у відповідності до цього пункту є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Враховуючи обставини справи та норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність судового рішення про відмову товариству у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, апеляційна скарга ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 52 житловою площею 43,9 кв.м, загальна площа 63,3 кв.м, яка знаходиться за адресою Донецька область, місто Маріуполь, вул.Казанцева, 29 та належить Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі на підставі договору дарування в рахунок погашення заборгованості відповідача перед ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» за кредитним договором № 014/07-155/145542 від 16 липня 2007 року в сумі 289 332,52 грн., шляхом надання позивачу права на укладення договору купівлі-продажу з будь-якою іншою особою покупцем.

При цьому, виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», колегія вважає, що в розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні, а саме, в розмірі 358 300 грн.

На підставі ч.5 ст.88 ЦПК України, апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення, вважає необхідним стягнути з Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» документально підтверджені судові витрати, які складаються з оплати судового збору при зверненні до суду та оскарженні судового рішення в сумі 2893 грн. 80 коп. (1378,00+1515,80 а.с.1,85).

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2016 року скасувати.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі за кредитним договором № 014/07-155/145542 від 16 липня 2007 року перед товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» в сумі 289 332,52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 251 720,32 грн., заборгованості по відсоткам 13 064 грн., пені за порушення строків погашення судної заборгованості 5656,40 грн., пені за порушення строків погашення відсотків 18 891,80 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру № 52 житловою площею 43,9 кв.м, загальна площа 63,3 кв.м, яка знаходиться за адресою Донецька область, місто Маріуполь, вул.Казанцева, 29 та належить Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 24 липня 2002 року, реєстр № 3466, зареєстрованого маріупольським Бюро технічної інвентаризації 25 березня 2004 року за № 3172379, реєстраційний номер 5232081, номер запису 17404 в книзі 23 шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною реалізації в розмірі 358 300 (триста пятдесят вісім тисяч триста) грн., але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його реалізації за оцінкою, проведеною субєктом оціночної діяльності.

Стягнути з Аль-Тамімі Саіф (ОСОБА_3) Алі , ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» судовий збір в розмірі 2893 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А.Попова

ОСОБА_2