Справа № 397/1261/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2017 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області в складі:

- головуючого судді - Пляка С. Л.,

- при секретарі - Захаренко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Олександрівка цивільну справу за позовом Олександрівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області до ОСОБА_1 про стягнення зайво нарахованих та сплачених коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 26 січня 2015 року по 30 березня 2015 року Олександрівською обєднаною державною фінансовою інспекцією проведено ревізію селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності в Олександрівській селищній раді за період з 01.01.2012 року по 01.01.2015 року, за результатами якої складено акт 01-10/2 від 02.04.2015 року, в якому встановлено зайве нарахування та виплата індексації заробітної плати відповідачу в сумі 1908 грн. 92 коп. та заробітної плати за час відпустки в сумі 205 грн. 44 коп. Згідно з даними відомості заробітної плати працівників Олександрівської селищної ради з відповідача утримано по акту перевірки КРУ за червень 2015 року - лікарняні в сумі 361 грн. 32 коп., та за липень 2015 року - 669 грн. 88 коп. Станом на 22 березня 2016 року заборгованість по переплаченій заробітній платі згідно акту перевірки становить 1083 грн. 16 коп. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути зайво сплачені кошти. Тому позивач вимушений звернутись до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 зайво виплаченої індексації заробітної плати в розмірі 1083 грн. 16 коп.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в позові, просив задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечили, посилаючись на те, що позовні вимоги не обгрунтовані та просять відмовити в задоволені позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 18 листопада 2010 року було визнано повноваження селищного голови ОСОБА_1 та присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування у відповідності до статей 14 та 15 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", що підтверджується копією рішення Олександрівської селищної ради №1 від 18 листопада 2010 року (а.с.30).

Згідно копії витягу з акту ревізії бюджету та фінансово-господарської діяльності Олександрівської селищної ради за період з 01.01.2012 року по 01.01.2015 року - сторінки 1,53,54,97 № 01-10/2 від 02.04.2015 року в ході ревізії виявлений факт зайвого нарахування та виплати індексації заробітної плати ОСОБА_1 на суму 1908 грн. 92 коп., в тому числі в 2012 році в сумі 782,61 грн., в 2013 році - 768,14 грн., в січні-червні 2014 року - 358,17 грн. та заробітної плати за час відпусти в сумі 205 грн. 44 коп., в тому числі в листопаді 2012 року в сумі 62,68 грн., листопаді 2013 року - 90,66 грн., квітні 2014 року - 52,10 грн. Як зазначається в акті, порушення допущено колишнім бухгалтером селищної ради ОСОБА_2, якою зайво нараховано індексації на суму 782,61 грн. та заробітної плати за час відпусти на суму 62,68 грн., колишнім працівником селищної ради ОСОБА_3, до обовязків якої відповідно до трудової угоди від 30.12.2012 року входило нарахування заробітної плати в 2013 році, якою зайво нараховано індексації заробітної плати на суму 768,14 грн. та заробітної плати за час відпустки на суму 90,66 грн., головним бухгалтером, головним спеціалістом ОСОБА_4, якою зайво нараховано індексації заробітної плати на суму 246,05 грн. та заробітної плати за час відпустки на суму 52,10 грн. та спеціалістом I категорії з бухгалтерського обліку ОСОБА_5, якою зайво нараховано індексації заробітної плати на суму 112,12 грн. (а.с.6-9).

З 05 травня 2015 року припинено достроково повноваження селищного голови Олександрівської селищної ради ОСОБА_1 за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію та виконання повноважень Олександрівського селищного голови покладено на секретаря селищної ради ОСОБА_6, що підтверджується копією рішення Олександрівської селищної ради №1277 від 05 травня 2015 року (а.с.31).

На підставі вищевказаного акту ревізії (а.с.6-9) позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням сплачених відповідачем сум в червні-липні 2015 року (а.с.14-17), суму коштів в розмірі 1083,16 грн. як зайво нараховану та виплачену.

Як вбачається з позовної заяви позивач посилається на ст.127 КЗпП України та на пункт 24 Постанови ПВСУ Про практику застосування судами законодавства про оплату праці №13 від 24.12.1999 року де зазначено, що повернення зайво виплачених коштів, внаслідок лічильних помилок, розглядаються судом в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у звязку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження).

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 вийшов на пенсію з 15.05.2015 року, з актом ревізії виконуюча повноваження селищного голови ОСОБА_6 була ознайомлена 02.04.2015 року, а тому мала можливість видати протягом одного місяця відповідний наказ про відрахування зайво виплачених коштів. Крім того, при звільнені відповідач ОСОБА_1 отримував вихідну допомогу та заробітну плату та при наявності відповідного наказу виконуючої повноваження селищного голови ОСОБА_6 з нього була можливість відраховати зайво виплачені кошти, що не було зроблено.

Поняття Рахункова помилка у чинному законодавстві не визначено, проте пунктом 24 Постанови ПВСУ Про практику застосування судами законодавства про оплату праці №13 від 24.12.1999 року надається розяснення поняття лічильної (рахункової) помилки - до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

Як вбачається з вищевказаного акту ревізії, зайве нарахування допущено з вини головного бухгалтера та інших працівників селищної ради до обовязків яких відповідно до трудових угод входило нарахування заробітної плати селищному голові ОСОБА_1, так як зайво нараховувалася заробітна плата в 2012, 2013, 2014 роках за час відпусток. Таким чином, у даному випадку зайве нарахування та виплата коштів відповідачу відбулася у зв'язку із помилкою у застосуванні закону, а не у зв'язку з лічильною помилкою.

Верховним судом України в постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-151 цс13 висловлена наступна правова позиція: Відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки нарахування та виплати відповідачу здійснені у звязку з помилкою у застосуванні закону, а не лічильною помилкою, недобросовісності з боку набувача ОСОБА_1 не встановлено і позивачем не доведено, у суду відсутні підстави для задоволення позову, а тому кошти в розмірі 1083 грн. 16 коп., які позивач просить стягнути з відповідача як зайво нараховані та виплачені, не можуть бути стягнуті.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України вирішено питання щодо судових витрат.

Керуючись ст.ст.208, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Олександрівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області 1083 (однієї тисячі вісімдесяти трьох гривень)16 коп. відмовити.

Учасники судового розгляду справи, з повним рішенням суду, зможуть ознайомитись 15 лютого 2017 року.

На рішення суду може бути подана, через Олександрівський районний суд, в апеляційний суд Кіровоградської області, апеляційна скарга, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: /підпис/

З оригіналом вірно.

Рішення набуло законної сили___ __________ 2017 року та підлягає виконанню.

Оригінал рішення зберігається у справі № 397/1261/16-ц .

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_7