ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1641/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"06" лютого 2017 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Лужецької О.Р.,

за участю секретаря - Кубіва С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, внаслідок незаконного виселення

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_2.) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - Відповідач, ОСОБА_3.), в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду (збитки) в розмірі 4305,42 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 13.06.2009 року по 25.10.2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час перебування в якому їх сім'ї у складі 3-х осіб був виданий ордер серії Б № 04623 від 08.04.2011 року на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2013 року змінено договір найму квартири АДРЕСА_4 шляхом укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Комфорт-майстер» окремого договору найму на кімнату площею 18,4 кв.м. з ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2014 року зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Комфорт майстер» укласти з ОСОБА_2 окремий договір найму кімнати площею 18,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_4. Проте, 15.03.2016 року відповідач незаконно, без будь-яких правових підстав виселив її із займаного житла. З того часу ОСОБА_3 до квартири не допускає. На дзвінки не відповідає. Всі речі залишилися в квартирі. Зазначає, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягала у значних душевних стражданнях, стресах, погіршенні самопочуття та порушенні її прав користувача. Крім цього, додає, що неправомірними діями відповідача їй було завдано матеріальну шкоду, яка полягає в тому, що вона фактично не користувалась оплаченими нею комунальними послугами за спірну квартиру, у зв'язку з чим вважає витрати на оплату житлово-комунальних послуг збитками, які повинен відшкодувати відповідач. Додатково додає, що протиправними діями відповідача їй було завдано матеріальну шкоду у вигляді вимушених витрат на оплату доставки її речей (меблі, побутова техніка, одяг, посуд, інші предмети), що знаходились у спірній квартирі в кімнаті площею 18,4 кв.м. та були відправлені ОСОБА_5 без її відома та згоди у вантажному відправленні № 0993 в інше місто на адресу відділення ТОВ «Нова пошта», що знаходиться по вул. 1-го Травня в смт. Брусилів Житомирської області. При розкритті вантажу було виявлено, що частина вказаних речей поламана при запакуванні, інша - неналежним чином запакована або взагалі без упаковки.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові та просила суд їх задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що з 13.06.2009 року по 25.10.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2012 року було розірвано.

Під час перебування в шлюбі ОСОБА_3 на сім`ю у складі трьох осіб, включаючи дружину ОСОБА_2 та сина ОСОБА_4 надано квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується ордером 04623 від 08.04.2011 року.

Відповідно до довідки форми № 3 від 11.04.2013 року сторони та їх малолітній син зареєстровані за адресою вищезазначеної квартири.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2013 року змінено договір найму квартири АДРЕСА_4 шляхом укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Комфорт-майстер» окремого договору найму на кімнату площею 18,4 кв.м. з ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2014 року зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Комфорт майстер» укласти з ОСОБА_2 окремий договір найму кімнати площею 18,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_4.

В судовому засіданні позивач пояснила, що 15.03.2016 року ОСОБА_3 незаконно, без будь-яких правових підстав виселив її із займаного житла. З того часу до квартири не допускає, на дзвінки не відповідає, перешкоджає повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, змінив замок у вхідних дверях. Всі речі залишилися в квартирі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2016 року зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_3.

Зазначені обставини були встановлені рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2016 року, а тому відповідно до частини 3 статті 60 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належить на праві власності 60/100 частини квартири АДРЕСА_4 у рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07.07.2016 року.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ст.291 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання.

Згідно ст.311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод гарантує кожній особі право на повагу до її приватного життя, житла і кореспонденції.

Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 року № 4 із наступною змінами" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що чинення перешкод позивачу у користуванні спірним майном та виселення спричинило позивачу душевних страждань, викликаних забороною здійснення правомочностей щодо користування належним їй майном. Разом з тим, суд критично ставиться до наданної позивачем медичної картки амбулаторного хворого, оскільки вона не є доказом, що саме такі дії ОСОБА_3 спричинили погіршення стану її здоров'я. Відтак посилання ОСОБА_2 на те, що вищезгадані дії відповідача негативно вплинули на стан її здоров'я, суд відкидає як необґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації , ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить зі ступеню спричинених моральних страждань, психологічного стресу позивача.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись принципом справедливості та розумності, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, а тому з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача частково моральну шкоду в сумі 3 000, 00 гривень.

Щодо інших позовних вимог слід зазначити наступне.

Наполягаючи на позовних вимогах позивач зазначила, що неправомірними діями відповідача їй було завдано матеріальну шкоду в розмірі 1 689,42 грн., яка полягає в тому, що вона фактично не користувалась оплаченими нею комунальними послугами за спірну квартиру, у зв'язку з чим вважає витрати на оплату житлово-комунальних послуг збитками, які повинен відшкодувати відповідач.

Додатково додала, що протиправними діями відповідача їй було завдано матеріальну шкоду у вигляді вимушених витрат на оплату доставки її речей (меблі, побутова техніка, одяг, посуд, інші предмети), що знаходились у спірній квартирі в кімнаті площею 18,4 кв.м. та були відправлені ОСОБА_5 без її відома та згоди у вантажному відправленні № 0993 в інше місто на адресу відділення ТОВ «Нова пошта», що знаходиться по вул. 1-го Травня в смт. Брусилів Житомирської області. Вартість доставки вантажу склала 2 616,00 грн., що підтверджується копією експрес-накладної № 0993.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти:

а) Протиправність діяння її заподіювача.

б) Наявність шкоди.

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 р.)

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р., з наступними змінами і доповненнями «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода заподіяна майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними й між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та вина заподіювача шкоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із вищевикладеного суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 2 616 грн. Щодо інших позовних вимог, в частині відшкодування витрат за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 1689,42 грн. суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки в матеріалах справи не має жодного належного і допустимого доказу, які підтверджують причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та завданою позивачу шкодою. Зазначені обставини є підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 79, 86, 88, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3(відомості відсутні) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.) матеріальну шкоду у розмірі 2 616 (дві тисячі шістсот шістнадцять) грн., та моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_3(відомості відсутні) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.) судовий збір у розімірі 1 102 (одна тисяча сто два) грн. 40 коп.

За письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА