Номер провадження: 22-ц/785/2243/17
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П.,Гайворонського С.П.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2011 року,-

встановила:

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить жилий будинок АДРЕСА_1 ,який розташований на земельній ділянці ,загальною площею 0,053 га., що належала померлому ОСОБА_5

Посилаючись на положення ст. 377 ЦК України позивач посилалася на те, що з набуттям права власності на зазначений будинок до неї перейшло і право власності на зазначену земельну ділянку.

Позивач остаточно просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,053 га, на якій знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 та зобов'язати Таїровську с/р видати на її ім`я державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала.

Представники відповідачів Таїровської селищної ради та ОСОБА_3 позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем в судовому засіданні не доведено право власності на житловий будинок в цілому та право власності на спірну земельну ділянку .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Приписами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності зі ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтею 377 ЦК України передбачено ,що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У відповідності до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи -припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами -право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Судом першої інстанції встановлено, що за життя ОСОБА_5, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Виконкому Таїровської с/р № 220 від 04.10.2000 р. та договору купівлі-продажу № 1792 від 31.08.1999 р., ще до одруження с ОСОБА_2, отримав державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,100 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до встановлених , рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.11.2005 р., обставин справи, що відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підягає доказуванню, вбачається , що зазначену земельну ділянку ОСОБА_5, придбав за свої власні кошти, та у подальшому за нотаріально-посвідченим договором купівлі-продажу від 19.12.2005 року частину земельної ділянки , вільну від будь-яких майнових прав та претензій третіх осіб, а також від будь-яких споруд, загальною площею 0,050 га. продав ОСОБА_6 (а.с. 92).

Матеріали справи не містять докази визнання договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 19.12.2005 року недійсним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на час продажу 19.12.2005 року частини земельної ділянки, решта земельної ділянки, загальною площею 0,050 га. залишилася у власності ОСОБА_5

За життя ОСОБА_5 15.10.2003 року склав заповіт, яким все майно, яке буде належати ОСОБА_5 на день його смерті він заповідав своєму братові відповідачу у справі ОСОБА_3(а.с.67).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.11.2005 р., залишеним без змін ухвалою колегії суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харьківської області від 19.05.2008 р., було визнано право ОСОБА_2 на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1, розділено спільний автомобіль ЗАЗ д/н НОМЕР_2, виділивши у власність ОСОБА_5 вказаний автомобіль зі стягненням з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації 8040 грн. та в задоволенні позову ОСОБА_2 про поділ будинку в натурі -відмовлено (а.с. 18-22,78-79).

Звертаючись до суду з зазначеним позовом ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 в цілому ,що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно № 25055321 від 18.01.2010 року, вчиненого на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.11.2009 року проте, рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.02.2011 р. були скасовані рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 02.09.2009 р. та додаткове рішення цього ж суду від 05.11.2009 р. та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (спадкоємця за заповітом свого брата ОСОБА_5) про стягнення боргу за договором позики, шляхом звернення стягнення на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_5 відмовлено (а.с.35-37).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.04.2011 року здійснено поворот виконання рішення Овідіопольського райсуду від 02.09.2009 р. та додаткового рішення цього ж суду від 05.11.2009 р., а саме -скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на автомобіль ЗАЗ д/н НОМЕР_3 та відновлено попередню реєстрацію на ОСОБА_5 (а.с. 53-57).

Після смерті ОСОБА_5 спадщину приняв в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3, що підтверджується заявою про прийняття спадщини та повідомленням державного нотаріуса Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області (а.с.94-95).

З врахуванням наведеного, судом першої інстанції вірно встановлено, що на час зверненя ОСОБА_2 з позовом до суду, позивач не була власником житлового будинку АДРЕСА_1 в цілому, а лише позивачу належало на праві приватної власності 1/2 частина зазначеного будинку, що також підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Овідіопольське РБТІ» № 1154 від 17.05.2011 р. (а.с. 91).

Суд першої інстанції вірно посилався на те, що позивачем не доведено те, що вищевказаний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами знаходиться на земельній ділянці площею 0,053 га., оскільки дані земельної ділянки у технічному паспорті, у якому взагалі відсутні дані про розмір земельної ділянки не є правовстановлюючим документом щодо земельної ділянки.

Суд першої інстанції ,відмовляючи у задоволенні позову вірно посилався на те,що матеріали справи не містять докази виділення позивачу внатурі 1/2 частини заначеного будинку ,що також є підставою відмови у задоволенні позову.

Підстави набуття права власності на землю громадянами України передбачено ст. 81 ЗК України.

Статею 120 ЗК України ,на яку посилалася позивач при зверненні до суду з позовом регламентує перехід права користування земельною ділянкою, на якій розташовані об'єкти.

Чинним законодавством, з підстав заявлених позивачем у позові не передбачено визнання права власності на земельну ділянку на підставі рішення суду.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що позивач все життя самостійно обробляє земельну ділянку та в будинку проживає більш 18 років не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи не спростовують законність та обгрунтовпанність рішення суду першої інстанції.

За таких обставин , відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,п.1 ч.1 ст.307,315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

С.П.Гайворонський

А.П. Заїкін