АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7577/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1391/17Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

Суддів: Лобова О.А., Мартєва С.Ю.

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2017 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ФОП ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом, визначивши відповідачем ОСОБА_2, прохаючи стягнути з останньої на користь агентства нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_1» в особі приватного підприємця ОСОБА_4 вартість наданих послуг за договором № 3В/113 від 25 травня 2016 року в розмірі 80819,00 грн. 00 коп., з яких: 13315,00 грн. - вартість наданих інформаційно-консультаційних послуг з приводу продажу об`єкта нерухомості; 66575,00 грн. - штраф у розмірі п`ятикратної вартості послуг за невиконання умов договору; 929,50 грн. - пені у розмірі 1% від суми прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення) за кожний день прострочення; вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 551 грн. 21 коп.

В обґрунтування позову зазначила, що 25.05.2016 року між нею та відповідачкою було укладено договір №3В/113 про надання інформаційно-консультативних послуг з приводу продажу об`єкта нерухомості. За умовами договору позивач в особі агентства нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_1» зобовязалася надати ОСОБА_2 інформаційно-консультативні послуги з приводу продажу належного їй об`єкта нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1, що належить їй на праві особистої власності на підставі договору поділу майна подружжя від 28.08.2013 року та договору дарування від 28.08.2013 року.

В свою чергу відповідач зобов`язалася сплатити кошти за надані послуги, що відповідно до п.4.2 договору складають 3% від реальної (продажної) вартості об`єкта нерухомості, а саме: 500 доларів США, що еквівалентно 13315 гривень (26,63 гривень за долар США згідно курсу НБУ на 09.09.2016 року).

Сторони за договором погодились, що обов`язки виконавця за даним договором визнаються виконаними у випадках підписання сторонами акту виконаних робіт. В цей же день відповідачці були надані послуги щодо продажу її квартири, що підтверджується актом виконаних робіт від 25.05.2016 року. Позивачем були виконані всі обов`язки, покладені на виконавця відповідно до умов договору, 25.05.2016 року виконавцем замовнику було запропоновано потенційного покупця, між відповідачем та ОСОБА_5, особою яка виявила бажання придбати об`єкт нерухомості, що належить відповідачу, було укладено попередній договір (договір завдатку) б/н від 25.05.2016 року, згідно з яким сторони зобов`язались в строк до 25.06.2016 року укласти відповідно до вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно з актом виконаних робіт ОСОБА_2 зобов`язалась оплатити вартість наданих інформаційно-консультативних послуг у розмірі еквівалентній 500 доларів США строком до 25.06.2016 року.

Посилаючись на те, що відповідач відмовилася від продажу об`єкта нерухомості після підписання попереднього договору, відмовилася відшкодувати виконавцю витрати понесені нею згідно п.п.2.1.1, 2.1.2, 2.1.5, 2.1.7, 2.1.11 договору та сплатити послуги згідно п.4.2 договору, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 вартість наданих інформаційно-консультативних послуг з приводу продажу об`єкта нерухомості, штраф, пеню, а загалом 80819 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 до про стягнення боргу за послуги за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, посилався на норми Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов договору, що всупереч принципу добросовісності мають своїм наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а також, щодо нечесної підприємницької діяльності. З огляду на вказані норми, місцевий суд констатував, що фактично ФОП ОСОБА_4 (агентство нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_1») знімає з себе відповідальність за наслідки невиконання ним обов`язків, передбачених у п.2 Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з приводу продажу об`єкта нерухомості від 25.05.2016 року. Договір не передбачає відповідальності виконавця в разі невиконання, часткового виконання або неналежного виконання ним послуг. Договором встановлені жорсткі обов`язки споживача, тоді, як надання послуг обумовлене лише власним розсудом виконавця. Крім того, вимога щодо сплати споживачем компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є непропорційно великою - штраф у розмірі п`ятикратної вартості послуг за невиконання договору. Конструкція умов договору №3В/113 про надання інформаційно-консультативних послуг від 25.05.2016 року побудована таким чином, що після підписання акту виконаних робіт (без укладення договору купівлі-продажу) «замовник» вже позбавлений права вибору покупців для продажу свого житла без сплати «виконавцю» 500 доларів США, в іншому випадку пеня, штраф в розмірі п`ятикратної вартості робіт за цим договором.

Не погодившись із вищевикладеними висновками суду першої інстанції вказане рішення оскаржено позивачем ФОП ОСОБА_4, яка посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, прохала його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також, вирішити питання про стягнення судових витрат за подання позову та апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що суд помилково констатує, що вона керується лише власним розсудом щодо якості наданих нею послуг, адже лише замовник послуг вирішує чи виконано агентством послуги в повній мірі, чи досягнуто бажаний результат чи ні, підписувати акт виконаних робіт чи відмовитись від його підписання.

Також апелянт зазначила, що відсутність в договорі пункту про відповідальність агентства за порушення з його боку зобов`язань є неправильним, адже питання з цього приводу під час укладення договору про надання послуг відповідачкою не ставилось. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та відповідачка власноручно підписала акт виконаних робіт, тобто, погодилась із виконанням ФОП своїх обов`язків за договором у повному обсязі.

Апелянт також вказала, що єдиним власником квартири є відповідачка, а тому твердження про те, що її колишній чоловік ОСОБА_6 будучи стороною договору не підписав акт виконаних робіт не має жодного значення для відповідальності саме власниці квартири, якою є ОСОБА_2

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Нормою ч. 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з нормою п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

За змістом п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Місцевим судом вірно встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується жодною із сторін, що 25.05.2016 року між ФОП ОСОБА_4 (агентство нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_1»), в подальшому «Виконавець», з однієї сторони і гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_6, в подальшому «Замовник», з іншої сторони, було укладено договір №3В/113 про надання інформаційно-консультативних послуг з приводу продажу об`єкта нерухомості. Договір підписано ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_4 (виконавець) (а.с.7).

Відповідно до умов вищезазначеного Договору «Замовник» доручає, а «Виконавець» бере на себе зобов`язання надавати інформаційно-консультаційні послуги з приводу продажу квартири, за що «Замовник» бере на себе зобов`язання сплатити «Виконавцю» грошову винагороду у розмірі, передбаченому цим договором.

Отже, у відповідності до змісту вказаного договору, замовниками послуг у ФОП ОСОБА_4 були дві фізичні особи - ОСОБА_2 та її колишній чоловік - ОСОБА_6

Стверджуючи, що належною стороною договору є лише ОСОБА_2 як власниця об`єкту нерухомості, а тому й вимоги пред`являються саме до неї, позивач самовільно прибрав із договірних правовідносин одного з учасників договору - ОСОБА_6, відомостей про зміну сторін договору сторонами до суду надано не було, а також самовільно визначив, що лише ОСОБА_2 має нести відповідальність у повному обсязі за невиконання умов договору, замовниками за яким є обидві особи.

У п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено принцип свободи договору, як основоположну засаду цивільного законодавства. Вказаний принцип також знайшов своє відображення і в ст. 627 ЦК України.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, яякщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зі змісту ч. 1 ст. 640 ЦК України вбачається, що договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до норми ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язаний оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладаючи договір №3В/113 про надання інформаційно-консультаційних послуг з приводу продажу об`єкта нерухомості як ОСОБА_2, так і ОСОБА_6 здійснили волевиявлення щодо його укладення. Вказана обставина відповідачем спростована не була.

Так, дійсно, матеріалами справи встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13.08.2013 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - розірвано. (а.с. 11), а згідно з договором дарування від 28.08.2013 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 належну йому на праві особистої власності ? частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Проте, колегія суддів ставиться критично до доводів апелянта про те, що договір про надання інформаційно-консультативних послуг з приводу продажу нерухомого майна був укладений лише з відповідачкою, адже по-перше, зі змісту договору вбачається, що він був укладений також і з її колишнім чоловіком - ОСОБА_6, а по-друге, умови, форма та зміст даного договору сторонами не оскаржені, не змінені, а тому він є чинним та має виконуватись усіма його сторонами - двома замовниками та виконавцем щодо кожного із замовників.

Відповідно до п.п. 2.2 Договору, сторони погодилися, що обов`язки виконавця за даним договором визнаються виконаними у випадку підписання сторонами акту виконаних робіт.

Згідно з п.п. 2.3.3 Договору, замовник зобов`ячався після підписання акту виконаних робіт оплатити надані інформаційно-консультаційні послуги з приводу продажу об`єкта нерухомості у розмірі визначеному п.4.2 цього Договору.

Згідно з додатковою угодою до договору № 3В/113 від 25 травня 2016 року, п. 4.2 викладено в наступній редакції: сторони дійшли згоди, що остаточно ціна об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 становить екв. 25000 доларів США, додаткові витрати виконавця - експертна оцінка, сума за послуги виконавця становить екв. 500 доларів США, вказана угода підписана замовником ОСОБА_2 та виконавцем - ФОП ОСОБА_4 (а.с. 8).

25.05.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підписали попередній договір (договір завдатку), згідно з яким сторони зобов`язались в строк (термін) до 25.06.2016 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на умовах, передбачених цим договором (а.с. 10).

25.05.2016 року лише одним з замовників ОСОБА_2 та виконавцем ФОП ОСОБА_4 було підписано акт виконаних робіт про надання інформаційно-консультаційних послуг з приводу продажу об`єкта нерухомості, згідно з яким сторони засвідчили, що ФОП ОСОБА_4 (агентство нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_1») виконавець повністю надала, а замовник отримав інформаційно-консультативні послуги за договором № 3В/113 про надання інформаційно-консультаційних послуг з приводу продажу об`єкта нерухомості. Послуги надані в повному обсязі, претензій не заявлено. Замовник зобов`ячався сплатити виконавцю вартість наданих послуг у розмірі екв. 500 доларів США строком до 25.06.2016 року (а.с. 9).

З огляду на те, що акт виконаних робіт було підписано лише одним із замовників і не підписано другим замовником - ОСОБА_6, колегія суддів констатує, що виконаними умови договору щодо кожного з замовників вважати не можна.

Суду відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що єдиною об`єктивною причиною того, що продаж квартири нею здійснено не було є те, що у неї з її колишнім чоловіком був конфлікт, ОСОБА_6 було забрано усі документи на квартиру, у результаті чого її продаж за попереднім договором став неможливим, квартира не продана. Також, ОСОБА_6 не підписувався акт про виконання ФОП ОСОБА_4 умов договору про надання послуг, а підписувався лише нею. Надалі, ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом про визнання договору дарування ? частини квартири недійсним.

Колегія суддів констатує, що вказані поясненням позивачки та встановлені обставини справи, судом першої інстанції належним чином оцінені не були, другий замовник по договору про надання послуг - ОСОБА_6 не був залучений до участі у розгляді справи у якості третьої особи, хоча суд першої інстанції наділений можливістю зробити це з власної ініціативи задля з`ясування усіх необхідних обставин справи. Колегія суддів апеляційного суду позбавлене процесуальної можливості залучати до участі у розгляді справи будь-яких учасників процесу, збирати докази та виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, позбавлена можливості з`ясувати одним чи двома замовниками договору не було виконано його умови, причини такого невиконання, якщо воно мало місце та встановити обсяг відповідальності одного чи двох замовників згідно з умовами договору.

Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що з саме з вищевикладених підстав позов лише до замовника ОСОБА_2 задоволений бути не може.

Згідно з нормою ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до норми ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Отже, щодо підстав, з яких виходив суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, колегія суддів констатує, що про несправедливість умов договору та нечесну підприємницьку практику сторонами договору не заявлялось, суд проаналізувавши з власної ініціативи умови договору дійшов до необґрунтованого висновку про наявність вказаних підстав, а тому відмова у задоволенні позову саме з цих мотивів є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2017 року -скасувати, ухваливши нове рішення.

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: Л.М. Хіль

Судді: О.А. Лобов

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль