АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2052/17 Справа № 200/5546/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської міської ради на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 21 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради (третя особа: Комунальне підприємство «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради) про визнання договорів оренди недійсними та про повернення орендної плати,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровської міської ради з позовом, яким після доповнення та уточнення просила визнати недійсними укладені нею з радою 05.02.2003р. договори оренди земельних ділянок та повернути їй 15873грн.67коп. сплаченої орендної плати з урахуванням індексу інфляції. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що зазначені договори оренди земельних ділянок за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Героїв Сталінграду,114 є недійсними, оскільки земельні ділянки не виділялись в натурі та не передавались їй за відповідним актом, у звязку з чим вона ними фактично не користується. Крім того, звертала увагу суду на те, що відповідно до ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, споруди, будівлі надаються у постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а не фізичним особам ОСОБА_2

Рішенням Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровськ від 21.12.2016р. ухвалено визнати недійними укладені між ОСОБА_2 та Дніпропетровською міською радою 05.02.2003р. договори оренди земельних ділянок та зобовязано Дніпропетровську міську раду повернути ОСОБА_2 12097грн.82коп. сплачених сум орендної плати. В апеляційній скарзі Дніпропетровська міська рада просила скасувати вказане рішення суду першої інстанції, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за такими підставами.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що земельні ділянки передані в оренду ОСОБА_2 як фізичній особі у порушення ст.42 ЗК України та відносяться до прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, балансоутримувач якого - КП «Житлове господарство Красногвардійського району Дніпропетровської міської ради не надавало згоди орендодавцю Дніпропетровській міській раді на укладення договорів їх оренди.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Згідно нотаріально посвідченого 12.08.1999р. договору купівлі-продажу ОСОБА_2 купила у продавця - Комітету комунальної власності Дніпропетровської міської ради нежитлове приміщення №43 (поз.1-5) загальною площею 44,2 кв.м. на першому поверсі житлового будинку «А-5» за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Героїв Сталінграду, 114 (а.с.139-143). 29.09.1999р. за актом прийому-передачі ОСОБА_2 прийняла від продавця вказане нежитлове приміщення (а.с.144). За матеріалами інвентарної справи нежитлове приміщення обладнано окремим входом з ганком та складається з двох кабінетів, коридорів, санвузла та (а.с. 145-150). 29.09.1999р. ОСОБА_2 видано відповідне свідоцтво на право власності, яке 28.02.2000р. зареєстровано у Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації (а.с.137,138).

За відомостями Комунального підприємства «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради будинок №114 по вул.Героїв Сталінграду м.Дніпропетровськ перебуває на його балансі, а земельна ділянка під вказаним будинком у володінні Дніпропетровської міської ради (а.с.151).

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 06.11.2002р. №155/4 вирішено передати ОСОБА_2 у спільну оренду строком на п'ятнадцять років земельні ділянки площею 0,0677га та 0,0015га по фактичному розміщенню нежитлових приміщень за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Героїв Сталінграду, 114 з цільовим призначенням землі - «інша комерційна діяльність». Встановлено частку користування ОСОБА_2 земельною ділянкою, яка не підлягає окремому відчуженню та виділенню в натурі, у спільному землекористуванні 1,88% або 0,0013га з її цільовим використанням як «інша комерційна діяльність» (а.с.13.14).

05.02.2003р. між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір оренди частки (1,88%) у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0677га (площа частки 0,0013га) для фактичного розміщення нежитлових приміщень за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Героїв Сталінграду, 114 на строк до 06.11.2017р. (а.с.8-12). 05.02.2003р. між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки площею 0,0015га для фактичного розміщення нежитлових приміщень за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Героїв Сталінграду, 114 на строк до 06.11.2017р. (а.с.15-19). Згідно квитанцій податкових декларацій та платіжних доручень у період з 2003 по 2016 роки ОСОБА_2 здійснювалась оплата за договорами оренди земельних ділянок загальною площею 0,0028 із зазначенням про їх розміщення під офісами (а.с.83-116).

Позовні вимоги про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що вказані земельні ділянки не виділялись в натурі та не передавались їй за відповідним актом, у звязку чим вона ними фактично не користується, а також звертала увагу суду на те, що відповідно до ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, споруди, будівлі надаються у постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а не фізичним особам.

Однак з наведених обставин вбачається, що земельні ділянки за оспорюваним договорами передані ОСОБА_2 в оренду саме для фактичного розміщення нежитлових приміщень з їх цільовим використанням під комерційну діяльність та у дійсності і використовувались нею саме з вказаною метою. Використання нежитлових приміщень у якості офісів, які розміщені на орендованих земельних ділянках підтверджено безпосередньо самою ОСОБА_2 при здійсненні орендної плати.

У відповідності з вимогами ч.1,3 ст.13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції станом на 05.02.2003р.) спірні договори оренди земельних ділянок укладені у письмовій формі та посвідчені нотаріально.

Згідно ч.2 ст.14 Закону істотними умовами договору оренди земельної ділянки є: 1) обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); 2) термін договору оренди; 3) орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); 4) цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; 5) умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; 6) існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки; 7) сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; 8) відповідальність сторін. За ч.3 цієї статті відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, порушення вимог статей 4,5,6,7,9,13,15 цього Закону є підставою, зокрема, для визнання договору недійсним.

З врахуванням вказаних вимог Закону, наведені ОСОБА_2 у позовній заяві обставини щодо не виділу в натурі та не передачу їй за відповідним актом земельних ділянок під розміщення нежитлових приміщень, які нею фактично використовувались, не є підставами для визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

Відповідно до вимог ст.42 ЗК України (у редакції станом на 05.02.2003р.) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватись безоплатно у власність або надаватись у користування обєднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Між тим, матеріали справи не містять відомостей про існування заперечень відносно укладених ОСОБА_2 договорів оренди земельних ділянок ні зі сторони балансоутримувача будинку №114 по вул.Героїв Сталінграда у м.Дніпропетровськ - Комунального підприємства «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради, ні будь-якого з інших субєктів, зазначених у ст.42 ЗК України. Більш того, посилаючись на вказану правову норму у позовній заяві ОСОБА_2 лише звертала увагу суду на неї, проте не зазначала, яким же чином у контексті цієї правової норми порушуються її права. Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 хоча і уклала договори оренди земельних ділянок як фізична особа та оплачувала орендну плату, виходячи з вказаного статусу, фактично мала інший статус фізичної особи-підприємця та використовувала земельні ділянки під фактичним розміщенням нежитлових приміщень з цільовим їх призначенням для зайняття комерційної діяльності. Протягом тривалого часу більше 13 років після укладення договорів оренди ОСОБА_2 виконувала їх умови, не оспорювала та не заявляла про їх недійсність. Укладення договорів оренди Дніпропетровською міською радою здійснено як розпорядником земель за відповідним рішенням у межах її виключної компетенції та повноважень, передбачених ст.ст.10,26 Закону України «Про місцеве самоврядування, ст.ст.12,93,116,120,124 ЗК України.

Відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи відсутність обставин, які б свідчили про порушення прав та інтересів укладеними 05.02.2003р. договорів оренди земельних ділянок за позовом ОСОБА_2, підстав для визнання їх недійсними за ст.ст.203,215 ЦПК України не вбачається. У звязку з цим не вбачається і підстав для повернення ОСОБА_2 сплаченої нею у період дії договорів орендної плати.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.2-4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за його недоведеністю та із задоволенням апеляційної скарги міської ради.

Відповідно до вимог ч.1.5 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Дніпропетровської міської ради слід стягнути 1850грн.64коп. на повернення понесених нею судових витрат (а.с.184).

Керуючись ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 21 грудня 2016 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними та про повернення орендної плати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Дніпропетровської міської ради 1850грн.64коп. на повернення судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.