АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6559/17 Справа № 199/8059/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2017 року за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4) про скасування державної реєстрації права власності на квартиру, визнання недійсним договору факторингу, витребування квартири з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк» з позовом про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію №29479074 від 29.04.2016р. з вилученням вказаного запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про визнання недійсним укладеного 11.06.2012р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» договору факторингу, витребування квартири АДРЕСА_1 від ТОВ «Кей-Колект». В обгрунтування позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилались на незаконність укладення між банком та фактором договору факторингу відносно кредитних та іпотечних зобовязань ОСОБА_3 та незаконності реєстрації за фактором права власності на вказану квартиру як предмет іпотеки.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.06.2017р. позовні вимоги задоволено частково, ухвалено визнати недійсним укладений 11.06.2012р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» договір факторингу в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором від 03.10.2007р., скасовано державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_2 та запис про право власності на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 25.04.2016р. В апеляційних скаргах ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» просили скасувати вказане рішення суду, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню в частині визнання недійсним договору факторингу з ухваленням нового рішення у вказаній частині за такими підставами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

03.10.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник: ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній надано кредит у сумі 40 000 доларів США на строк до 04.10.2027р.

03.10.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник: ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого на забезпечення кредитних зобовязань останньою передану в іпотеку належну їй на праві власності на підставі укладеного 03.10.2007р. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (а.с.10-13,90-92 т.1).

03.10.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник: ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилась відповідати перед банком як кредитором у тому ж обсязі, що і боржник ОСОБА_3 (а.с.18,90-92 т.1).

11.06.2012р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу, за умовами якого останньому відступлено права вимоги за вказаними кредитним договором та договорами забезпечення (а.с.93-98 т.1). Згідно нотаріально посвідченого 11.06.2012р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (а.с.99-101 т.1).

25.04.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 здійснено державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_3 та запис про право власності на підставі договору іпотеки від 03.10.2007р.

Згідно п.5.2.1. договору іпотеки передбачено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до вимог ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За ст.37 Закону правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини, які свідчать про відсутність укладеного між сторонами ОСОБА_3 та ТОВ «Кей-Колект» окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі останньому права власності на предмет іпотеки, суд першої інстанції обґрунтовано скасував державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_3 та відповідний запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Твердження ТОВ «Кей-Колект» в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду у вказаній частині безпідставні, суперечать вимогам діючого законодавства та встановленим судом обставинам. Як п.5.2.1. договору іпотеки, так і вимогами ст.ст.36,37 Закону України «Про іпотеку одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено передачу іпотекодателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до положень ст.36 Закону вказаний окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя підлягає нотаріальному посвідченню та може бути укладений як одночасно з іпотечним договором, так і в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Окремого нотаріально посвідченого договору про задоволення вимог іпотекодержателя між ним та іпотекодавцем не укладалось. Доводи ТОВ «Кей-Колект» в апеляційній скарзі на те, що вказаним договором є безпосередньо сам договір іпотеки із відповідним застереженням суперечать зазначеному законодавству та положенням договору іпотеки, за умовами яких такий договір про задоволення вимог іпотекодержателя має бути укладено окремо від договору іпотеки. Посилання ТОВ «Кей-Колект» в апеляційній скарзі на передбачене у договорі іпотеки право іпотекодержателя продати предмет іпотеки іншій особі не можуть прийматись до уваги, оскільки зазначений спосіб звернення на предмет іпотеки не є предметом даного судового спору. Вчинена приватним нотаріусом дія про переведення на ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки дійсно суперечить вимогам спеціального закону та положенням договору іпотеки.

Таким чином рішення суду першої інстанції у вказаній частині скасуванню не підлягає.

Ухвалюючи рішення в частині визнання недійсним договору факторингу в частині передачі права вимоги від банку до фактора за укладеним в іноземній валюті договром, суд першої інстанції посилався на те, що у фактора ТОВ «Кей-Колект» відсутня генеральна ліцензія Національного банку України на здійснення валютних операцій.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

08.12.2011р. ТОВ «Кей-Колект» отримано свідоцтво про реєстрацію його як фінансової установи. Згідно додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Кей-Колект» зазначено, що останнє має право здійснювати фінансову послугу факторинг без отримання ліцензій та/або дозволів (а.с.102,103 т.1).

Відповідно до вимог ч.3 ст.1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно укладених 11.06.2012р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» договорів їх предметами є відступлення прав вимоги за договорами кредиту та іпотеки. Відступлення права вимоги не є валютною операцією.

Оспорюючи договір факторингу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначали, що укладений договір факторингу впливає на їх права та інтереси, оскільки ТОВ «Кей-Колект» не є банківською установою і вони не мали наміру перебувати з ним у договірних стосунках.

Проте за договором факторингу відповідно до положень ст.1077 ЦК України договірні правовідносини виникають між фактором та клієнтом (банком) з приводу відступлення права грошової вимоги до третьої особи боржника. При цьому вимоги та права боржника обмежуються наведеними у ст.ст.1085,1086 ЦК України положеннями. Фактично боржник не є ні ініціатором договору факторингу, ні його стороною. Зобовязання боржника та майнового поручителя передбачені відповідними кредитним договором та договором іпотеки, а саме по собі виконання зобовязань фактору в іноземній валюті чи в його еквіваленті в національній валюті не є предметом даного позову.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини, які не свідчать про порушення прав позивачів укладеним між юридичними особами договору факторингу, підстав для визнання його недійсним згідно ст.ст.203,215 ЦК України не вбачається.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору факторингу не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення у цій частині на підставі п.2-4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору факторингу та з частковим задоволенням апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2017 року скасувати в частині визнання недійсним договору факторингу.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в частині визнання недійсним договору факторингу.

В іншій оскарженій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.