Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/158/17

номер провадження 2-о/695/25/17

15 лютого 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

при секретарі Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Золотоноша цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Золотоніський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про встановлення факту смерті

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулася ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2. Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що 01.12.2014 року у м. Донецьк помер її чоловік ОСОБА_2 На підтвердження цього факту вона має копію лікарського свідоцтва про смерть, копію свідоцтва про смерть та витяг про реєстрацію акту смерті, які видані відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку. Однак вказані документи видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а тому є недійсними. Встановлення факту смерті її чоловіка необхідне для отримання коштів після смерті ОСОБА_2, а отже породжує відповідні юридичні наслідки для заявника. Оскільки вирішити вказане питання іншим шляхом неможливо, заявниця звернулася до суду із відповідною заявою.

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник за дорученням ОСОБА_3 не зявились, направивши до суду заяви від 15.02.2017 року, в яких свої вимоги підтримали в повному обсязі, розгляд справи просили проводити за їх відсутності.

Представник зацікавленої особи Золотоніського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не зявився, однак на адресу суду направив листа, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення вказаної заяви не заперечував.

Беручи до уваги, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників процесу, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи та письмовими доказами приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України).

Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу (серії ІІІ-НО №351250 від 24.05.1980 року) заявниця по справі та ОСОБА_2 Миколаєвич уклали шлюб 24.05.1980 року, про що зроблено відповідний запис за № 289.

Відповідно до ст. 527-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Із свідоцтва про смерть (серії І-НО №816382 від 03.12.2014 року) та згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 03.12.2014 року, які видані Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку вбачається, що ОСОБА_2 помер 01.12.2014 року.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 4 від 02.12.2014 року, виданим КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Донецька» ОСОБА_2 помер 01 грудня 2014 року, внаслідок інфаркту мозку, перенесеного у 2013 році.

Розпорядженням КМУ № 1085-р від 07.11.2014р. затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у тому числі і м. Донецьк.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Суд бере до уваги, що ч., ч. 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Тому суд не може прийняти до уваги вказані вище докази по справі як допустимі докази при розгляді даної справи.

Однак при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджується в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини.

Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи ксерокопію вказаного лікарського свідоцтва про смерть, виданого лікарняною установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України.

В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Оскільки ОСОБА_1 не має іншої можливості встановити факт смерті свого чоловіка, та враховуючи, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті ОСОБА_2 для отримання коштів на які він мав право та коштів на поховання, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню, оскільки, оцінюючи надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а судом достовірно встановлено факт смерті ОСОБА_2 01 грудня 2014 року м. Донецьк Донецької області..

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст., ст. 5-8, 10-15, 60, 61, 107, 208-209, 212-215, 218, 256-259, 257-1, 367 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим па тимчасово окупованій території України», суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Золотоніський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про встановлення факту смерті задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2, який народився 05 жовтня 1942 року в селі Агрономічеському Старобешевського району Донецької області, помер 01 грудня 2014 року у Кіровському районі міста Донецька Донецької області.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Середа Л.В.