Справа № 299/3504/16-ц
Провадження № 22-ц/779/399/2017
Головуючий у 1 інстанції Бак М.Д.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Лук»янової ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

29 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся в Хустський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями суддів.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2016 відмовлено у відкритті провадження в справі за вказаним вище позовом.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на необґрунтованість висновку суду щодо відмови у відкритті провадження в справі.

Апелянт зазначив, що відмовляючи у відкритті провадження суд не врахував положення Конституції України, які гарантують право особи звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, такі норми Конституції є актами прямої дії і мають вищу юридичну силу, тому просив ухвалу суду скасувати.

Апелянт ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з»явився, надіслав на адресу суду заяву про перенесення розгляду справи у зв»язку з необхідністю пред»явлення позовних вимог до інших осіб та залучення їх до участі в розгляді справи.

Колегія суддів вважає, що наведені апелянтом причини неявки у судове засідання не є поважними, а тому приходить до висновку про розгляд справи за апеляційної скаргою ОСОБА_2 у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями суддів.

При цьому, як на підставу своїх вимог позивач вказував, що протягом 2001-2016 року відповідачі зловживаючи своїм посадовим становищем суддів, приймали незаконні судові рішення, чим заподіяли йому шкоду.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Статтею 126 Конституції України закріплено незалежність та недоторканість суддів при здійсненні правосуддя, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Відповідно до положень ч.1,3 ст.7, ч.1 ст. 8 та ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначеними положеннями Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У зв'язку із вищенаведеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, відповідно до пункту 57 Висновку № 11 (2008) якої зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Крім того, згідно Висновку Консультативної ради №3 (2002) за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості, що підлягає встановленню у визначеному національним законодавством порядку.

Вказівки на те, що право на суд (окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя) не є абсолютним містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини від 21 лютого 1975 року (справа «Голдер проти Великої Британії»), від 15 грудня 1992 року (справа «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції»).

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що їх предметом є виключно процесуальні дії суддів при здійсненні ними правосуддя, а тому такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням вимог процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта