Справа № 369/5400/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/163/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 26 15.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 23 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/386. За договором останній отримав кредит у розмірі 500 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,50% з кінцевим терміном погашення до 22 серпня 2017 року. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з чим ОСОБА_2 має заборгованість 848 124,07 грн., яка складається з боргу заборгованості по кредиту у розмірі 411 936,73 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 436 187,34 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29, ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 486 266,27 грн. (чотириста вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят шість грн. 27 коп.), яка складається з: боргу заборгованості по кредиту у розмірі 266 704 грн. (двісті шістдесят шість тисяч сімсот чотири грн.), заборгованості по відсотках у розмірі 219 562,27 грн. (двісті дев'ятнадцять тисяч п'ятсот шістдесят дві грн. 27 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29, ) судові витрати в розмірі 3654,00 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири грн.).

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове, яким у задовольнити позову відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом першої інстанції було встановлено, що 23 серпня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/386.

У п.1.1 договору визначено, що позивач надає відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 500 000 грн. з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченому договором, зі сплатою 14,50 %.

Підпунктом 1.1.2. договору визначено, що погашення кредиту здійснюється відповідно до встановленого графіку, з кінцевим терміном погашення заборгованості до серпня 2017 року.

Також встановлено, що 29 травня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін до договору кредиту, згідно якого сторони дійшли взаємної згоди щодо внесення змін до умов кредитування, а саме: в частині зміни процентної ставки, яка з 17 червня 2008 року становить 18% річних.

Позивач свої зобов'язання передбачені договором кредиту виконав у повному обсязі.

Відповідно до п.п. 3.3.3 договору кредиту відповідач зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі погашати транші кредиту в строки визначені у графіку погашення, встановленому п.п. 1.1.2. договору кредиту.

Відповідно до п.п. 2.5., 3.3.6 договору кредиту відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитом у валюті кредиту у передбачені договором строки.

Відповідно до п. 4.2. договору кредиту відповідач у випадку прострочення строків сплати відсотків, а також прострочення строків повернення кредиту зобов'язаний сплачувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період невиконання зобов'язань за цим договором.

За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання, відповідно до положень ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Боржник вважається таким, що прострочив , якщо він не виконав своє зобов'язання у строк , передбачений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Крім того встановлено, що ОСОБА_2 порушив графік погашення заборгованості за кредитним договором, визначений п.п. 1.1.2. договору, не здійснив погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками, не сплачує по кредиту з 2010 року, а станом на 14 травня 2015 року заборгованість становить 848 124,07 грн., яка складається з боргу заборгованості по кредиту у розмірі 411 936,73 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 436 187,34 грн.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Представник апелянта під час розгляду справи колегією суддів просила відмовити в задоволенні позову через пропуску строку позовної давності.

Так, згідно розрахунку заборгованості останні сплати ОСОБА_2 по тілу кредиту здійснювалось у травні 2009 року, а по відсотках - в березні 2010 року. Розрахунок заборгованості включає заборгованість за весь період прострочення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони встановили строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань із щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню - 22 серпня 2017 року.

Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ч. 5 зазначеної вище статті, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

ОСОБА_2 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом в 2010 році, у зв'язку із чим у нього утворилася заборгованість за кредитним договором, тоді коли банк звернувся до суду з позовом 21 травня 2015 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Однак колегія суддів не вбачає правових підстав щодо застосування строків позовної давності так, як детально перевіривши розрахунки, враховуючи виникнення у кредитора право на звернення до суду по кожному черговому платежу, колегія суддів приходить до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості з 2010 по травень 2012 року, тобто в межах строків позовної давності. Разом з тим, строк позовної давності на суму основної заборгованості та відсотків по кредиту за період з травні 2012 року по травень 2015 року не минув.

А тому колегія суддів, виходячи з вище викладеного, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість в частині, що виникла і не сплачена, починаючи з травня 2012 року і по травень 2015 року, а саме заборгованість за кредитом в розмірі 266 704,00 грн., та відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 219 562,77 грн.

Отже, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: