Провадження № 2/369/179/17
07.02.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
Головуючої судді: Дубас Т.В.,
при секретарі Прикмета І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на 1/8 житлового будинку в порядку спадкування, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5, під час перебування в шлюбі, згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Осипчук Н.А. за реєстровим № 7-Н1450 від 23.03.1957 року була виділена для будівництва житлового будинку земельна ділянка площею 700 кв.м., що була розташована за адресою: АДРЕСА_1, на якій був побудований житловий будинок з надвірними будівлями, право власності на який
було оформлено на ОСОБА_4.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 спірного домоволодіння, так як 1/2 частина належала матері позивача - ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 22, 28 КзпШС України.
Спадщину за померлим ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном прийняли його дружина - ОСОБА_5 та його діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_7.
Дочка померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 пропустила визначений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Отже, спір про продовження строку на прийняття спадщини та визнання, права власності на жилий будинок в порядку спадкування, вирішувався спадкоємцями в судовому порядку.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2004 року по цивільній справі № 2-1565/04 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про продовження строку на прийняття спадщини, визнання право власності на жилий будинок, позов було задоволено в повному обсязі: продовжено строк на прийняття спадщини ОСОБА_2 та визнано право власності на 5/8 частин спірного будинку за ОСОБА_5 та по 1/8 частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_5, яка за життя залишила заповіт, посвідчений секретарем Сагунівської сільської ради Журавель Н.І. від 11.07.2006 року та зареєстрований за реєстровим № 112, згідно умов якого 5/8 (п'яти восьмих) частин домоволодіння АДРЕСА_1, який належав померлій на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2004 року, та зареєстрованого 08.10.2004 року в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» за № 4046 в кн. № 24, реєстраційний номер 5604048, ОСОБА_5 заповіла по 1/2 своїм дочкам - Позивачу - ОСОБА_1 та Відповідачу - ОСОБА_2.

Згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого від 20.08.2010 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 1283 Позивачу належить 1/2 частка від 5/8 (п'яти восьмих) частин вказаного вище домоволодіння, що складається з: будинку під літ "А", 1959 р.п., будинок цегляний, житлова площа 56,3 кв.м, загальна площа 94,2 кв.м, та надвірних споруд: сарай під літ. «Б», погріб під літ. «підБ», вбиральня під літ. «Д», огорожа під № 2-4, колодязь 1/2 частина під № 1, навіс під літ. «Г», навіс під літ. «Е».

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер брат позивача - ОСОБА_7.

Спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_7 відсутні, спадкоємцями другої черги є Позивач та Відповідач - рідні сестри померлого.

Позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини за померлим братом - ОСОБА_7, від 27.05.2015 року, зареєстрованої в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 7 до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Люзнюк С.В.

Відповідач в строк передбачений законом з заявою про прийняття не зверталась, а отже є такою, що спадщину не прийняла.

Згідно листа приватного нотаріуса Люзнюк С.В. № 37/02-14 від 23.06.2015 року позивачу було роз'яснено, що необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин з проханням встановити факт, що померлий від 18.03.2015 юку ОСОБА_7 є її рідним братом, враховуючи що нею не були надані документи що підтверджують родинні відносини.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18.11.2015 року по цивільній справі № 369/9956/15-ц встановлено факт родинних відносин за ступенем спорідненості: рідний брат рідна сестра між ОСОБА_7, померлим від 18.03.2015 року та Позивачем - ОСОБА_1.

Проте, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.08.2016 року виданої приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Люзнюк С.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину будинку по АДРЕСА_1.

Підставами для відмови у вчиненні даної нотаріальної дії стала відсутність документів, які встановлюють родинний зв'язок між ОСОБА_7 та його батьком - ОСОБА_4 та відсутність правовстановлюючого документів на ім'я на ОСОБА_7 на 1/8 частину будинку по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7.

Враховуючи те, що позивач являється єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті свого брата, тому вона має право на набуття права власності на своє ім'я на майно спадкодавця, яке йому належало на правових підставах, однак не було належним чином зареєстровано.

Тому позивач просила суд, встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості: батько та син між ОСОБА_4, померлим віл ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, померлим від ІНФОРМАЦІЯ_4. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, право власності на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що складається з будинку під літ "А", 1959 р.п., житлова площа 56,3 кв.м, загальна площа 94,2 кв.м, та надвірних споруд: сарай під літ. «Б», погріб під літ. «підБ», вбиральня під літ. «Д», огорожа під № 2-4, колодязь під № 1, навіс під літ. «Г», навіс під літ. «Е», що належала її брату - ОСОБА_7, померлому від 18.03.2015 року.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Письмових заперечень до суду не надала.

Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 батьками позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

27.04.1985 р. Боярською міською радою було зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_1, актовий запис № 73.

Згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Осипчук Н.А. за реєстровим № 7-Н1450 від 23.03.1957 року, ОСОБА_4 була виділена для будівництва житлового будинку земельна ділянка площею 700 кв.м., що була розташована за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про продовження строку прийняття спадщини, визнання права власності на жилий будинок, було встановлено що право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1, було зареєстровано за померлим ОСОБА_4

Оскільки будинок побудований в період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 як дружина відповідно до вимог ст.ст. 22, 28 КпШС України має право на 1/2 частину спірного будинку.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку, спадкоємцями за законом в даному випадку є дружина померлого ОСОБА_5 та його діти ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7.

Сторони по справі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 фактично шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном на підставі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року).

Тому рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області було визнано за ОСОБА_5 право власності на 5/8 частин жилого будинку АДРЕСА_1. За ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнати право власності на 1/8 частині будинку АДРЕСА_1 за кожною.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помирає ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4.

До майна померлого ОСОБА_7 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Люзняк С.В. була заведена спадкова справа № 07/2015 від 27.05.2015 року.

Спадщину після померлого прийняла ОСОБА_1 згідно поданої до нотаріуса заяви від 27.05.2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 до нотаріуса заяв про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 не подавала.

16 березня 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Люзняк С.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_1 що стосується грошового вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у ПАТ «Державний ощадний банк», на рахунку № НОМЕР_5 у сумі 51 487,85 грн., які належать спадкодавцю на підставі довідки ПАТ «Державний ощадний банк» за № 62/13-469 від 09.03.2016 р.

Постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. від 17.08.2016 р., було відмовлено ОСОБА_1 у видачі після смерті її брата ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 у зв'язку з тим що не можливо установити родинний зв'язок між ОСОБА_7 та ОСОБА_4. Крім того не були надані документи, які б підтвердили зміну нумерації по АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.11.2015 року у справі № 369/9956/15-ц було встановлено факт родинних відносин за ступенем спорідненості: рідний брат - рідна сестра між ОСОБА_1 та померлим 18.03.2015 року ОСОБА_7.

Згідно будинкової книги, вбачається що відповідач ОСОБА_2, 29.10.1983 р. була знята з реєстрації по будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації з офіційного веб-порталу Боярської міської ради (http://boyarka-inform.com/1568-pereymenovano-vulic-rshennyam-sesyi.html) рішенням чергової 5 сесії Боярської міської ради від 16 лютого 2016 року і відповідно до Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», було перейменовано вулиці м. Боярка, в тому числі АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1.

Стаття 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначала що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

В силу статті 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За правилами ст. 1218 ЦК України (тут і далі в редакції що набрала чинності 01.01.2014 р.) до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Стаття 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 зазначено що При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, підтверджується судовими рішеннями від 25.06.2004 р. та від 18.11.2015 р., свідоцтвом про народження позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту родинних відносин необхідне позивачу для оформлення спадкових прав.

Померлий ОСОБА_7, на підставі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняв спадщину після свого батька ОСОБА_4 що стосується 1/8 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, шляхом фактично вступу в управління або володіння спадковим майном, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2004 р. та будинковою книгою.

Однак за життя ОСОБА_7 не зареєстрував своє право власності на спадкову 1/8 частину будинку за адресою АДРЕСА_1.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV, Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та практику Європейського суду з прав людини визнано джерелом права в Україні та покладено на суди обов'язок при здійсненні судочинства застосовувати у своїх рішеннях тлумачення Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, які надані Європейським судом з прав людини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина „судового розгляду".

З наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_7, що належним чином прийняла спадщину, та має право на відповідне майно що увійшло до спадкової маси, відповідно до правил спадкування згідно ЦК України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що вимоги позивача обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 524, 527, 529, 548,549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) ст.ст. 1216, 1218, 1222, 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218, 224-226, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт родинних відносин що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1), в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_7, право власності на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області, що складається з будинку під літ. «А», 1959 р.п., житлова площа 56,3 кв.м., загальна площа 94,2 кв.м., та надвірних споруд: сарай під літ. «Б», погріб під літ. «підБ», вбиральня під літ. «Д», огорожа під № 2-4, колодязь під № 1, навіс під літ. «Г», навіс під літ. «Е».

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення .

Суддя: Дубас Т.В.