Справа № 308/2543/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого-судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді, заяву ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/2543/16-ц від 14 червня 2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.06.2016 року, ухваленим у справі №308/2543/16-ц, позов задоволено повністю. Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловою квартирою м. Ужгород, вул. Благоєва, 1/9, Закарпатської області. Виселено ОСОБА_2, 17 лютого 2000 року з житлової квартири м. Ужгород, вул. Благоєва, 1/9, Закарпатської області. Знято з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою м. Ужгород, вул. Благоєва, 1/9, Закарпатської області.

07 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/2543/16-ц від 14 червня 2016 року, посилаючись на те, що відповідачу не було відомо взагалі про розгляд справи, про судові засіданні вона не повідомлялась, у звязку із чим судом було порушено її процесуальні права. Заочне рішення ОСОБА_1 отримала 31.10.2016 року та 07.11.2016 року подала на нього апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області застосовано ст.228 ЦПК України та повернуто апеляційну скаргу. Після цього нею подано заяву про перегляд заочного рішення до Ужгородського міськрайонного суду, а тому вона просить суд встановити пропущені строки, якщо такі вбачаються.

Сторони по справі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 228 ЦПК України встановлюється порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення. Згідно частини першої вказаної статті, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача . Частиною другою статті 228 ЦПК України передбачається, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

14 червня 2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалено заочне рішення по справі №308/2543/16-ц, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Ужгородський міський відділ Державної міграційної служби України у Закарпатській області та третя особа на стороні позивача ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, про усунення перешкод в користуванні житловою квартирою та зняття з реєстраційного обліку задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11.11.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повернута апелянту з посиланням на ч. 1 ст. 228 ЦПК України, згідно якої заочне рішення може бути переглянута судом, який його ухвалив, за письмовою заява відповідача.

Враховуючи вищенаведене, 07.12.2016 року відповідач звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/2543/16-ц від 14 червня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Науково-практичний коментар даної норми зазначає, що використання законодавцем в конструкції коментованої статті сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що б його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що в судові засідання, що мали місце 12.05.2016 року та 14.06.2016 року відповідач ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не зявились, про день, час і місце розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернуті на адресу суду з відміткою «за терміном зберігання».

Під час розгляду справи судом було дотримано процедуру виклику відповідача в судове засідання, вжито відповідних заходів для повідомлення відповідача про час та місце слухання справи відповідно до ст.ст. 74-77 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі не повідомлення суду про причини неявки - вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися у судове засідання без поважних причин.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Внаслідок неналежного здійснення своїх процесуальних прав і виконання обовязків заявником не отримано судову повістку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

З огляду на те, що маючи можливість надати суду свої заперечення та докази, якими вони обґрунтовуються, своїх процесуальних обов'язків, визначених ст.27 та ст.128 ЦПК України відповідач не вчинив.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення не вказано про наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не зазначені які саме докази. З урахуванням вищенаведеного, приходжу до переконання, що посилання відповідача, як на підставу для скасування заочного рішення суду не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до переконання, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, а також за умови не надання ним інших доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що підлягали б дослідженню в судовому засіданні, а тому підстав для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку не вбачається.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Оскільки відповідно до ст. 232 ЦПК України підставою для скасування заочного рішення є встановлення наявності одночасно двох обставин, зокрема неявка в судове засідання та не повідомлення про причини неявки з поважних причин і наявність доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для скасування заочного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.231, 232, 209, 210 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/2543/16-ц від 14 червня 2016 року - залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. В цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6