Провадження № 2/761/915/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 03 червня 2016 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про зміну розміру аліментів, а саме просить суд ухвалити судове рішення, яким стягувати із Відповідача на її користь аліменти на доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Дитина) у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн., щомісячно до досягнення Дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони із Відповідачем мають Дитину, на яку за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, із Відповідача на її користь стягнено аліменти у розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 лютого 2016 року до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначила, що Відповідач, не зважаючи на рішення суду, аліменти не сплачує, участі у додаткових витратах на дитину не бере. Позивач зауважила, що на утримання дитини потрібно не менше 5 000 грн. щомісячно, до того ж, дитина постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та має слабке здоров`я, тому потребує постійного медичного догляду, належного харчування та лікування. Стверджує, що Відповідач приховує дійсний розмір своїх доходів. З цих підстав, просить суд ухвалити судове рішення, яким змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати аліменти із ОСОБА_2 на користь Позивача на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі, у розмірі 2 500 грн. 00 коп., починаючи із 03 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні, Позивач позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Позовні вимоги просила суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти стягнення з нього на користь Позивача на утримання малолітньої доньки аліментів у розмірі 1 000 грн. 00 коп. При визначенні розміру аліментів, просив суд зважити на те, що Відповідач не має щомісячного офіційного доходу, кошти у нього відсутні, матеріально допомагають друзі. Зазначив, що з донькою взагалі не спілкується.

Заслухавши пояснення Позивача та Відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу.

Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 04 квітня 2009 року (а.с. 4).

Позивач пояснила суду та вказаний факт не заперечив Відповідач, що малолітня донька Позивача та Відповідача за взаємною домовленістю між ними залишилася проживати із матір`ю ОСОБА_1.

За змістом частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року у справі № 761/4030/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 аліменти у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 лютого 2016 року до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 3).

Вказане судове рішення набрало законної сили 18 квітня 2016 року.

Відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статей 1 та 2 статті 368 Цивільного процесуального кодексу України, питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року ( в редакції, яка діяла на момент набрання рішенням законної сили), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

При зверненні до суду, Позивач стверджує, що Відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує. З матеріалів справи вбачається, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, яким присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 аліменти у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 лютого 2016 року до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, набрало законної сили 18 квітня 2016 року, а з позовом про зміну розміру аліментів на дитину Позивач звернулася до суду 03 червня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю сторін між батьками, може згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

На думку суду, в ході судового розгляду справи сторона Позивача не довела обставини, на які вона посилалася у позові, як на підставу його пред'явлення, у зв'язку з чим, суд не приймає до уваги позицію Позивача оскільки надані с уду докази не підтверджують вказані обставини. Крім того, при зверненні до суду із позовом, Позивач не надала суду доказів в частині щодо зміни матеріального становища Відповідача, який було враховано, при вирішенні судами позову про стягнення з нього аліментів на дитину.

З огляду на викладене, суд знаходить позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, на підставі Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, статей 180, 181, 192 Сімейного кодексу України, статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, статей 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 61, 209, 212-215, 368 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дитину - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :