Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5803/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі

головуючого - судді Степаненко О.М.,

за участю секретаря - Чубенко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а також зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання права на проживання та усунення перешкод в користуванні житлом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом (первісний) до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником 57/100 частини будинку АДРЕСА_1.

В будинку зареєстровані: його донька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітні діти: ОСОБА_4, 2007 року народження, та ОСОБА_5, 2010 року народження.

Разом з тим, ОСОБА_2 та її неповнолітні діти в належному йому будинку АДРЕСА_1 не проживають уже більше двох років.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Скориставшись правом передбаченим ст. 123 ЦПК України представник позивача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання права на проживання та усунення перешкод в користуванні житлом. Вказаний позов прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом.

Представник позивача ОСОБА_2 по зустрічному позову ОСОБА_3 вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником 57/100 частини будинку АДРЕСА_1. Як власник цього будинку дав згоду на вселення до будинку своє дочки ОСОБА_2 та онуків, які були зареєстровані відповідно ОСОБА_2 - 16.11.2007, онуки ОСОБА_4 - 27.11.2007, ОСОБА_5 - 07.09.2010. В травні 2014 до будинку переїхала ОСОБА_3 (колишня дружина ОСОБА_1.) за домовленістю з останнім.

В будинку знаходяться особисті речі її - ОСОБА_3, її дочки - ОСОБА_2 та онуків.

В 2014 році в зв'язку з виявленням захворювання ока у онука ОСОБА_4 та необхідності медичного оперативного втручання батько онуків громадянин Ісламської республіки Пакістан - ОСОБА_6, з яким дочка ОСОБА_2 проживала спільно без шлюбу, запропонував привести дітей до нього в Пакістан. Після отримання виклику, дочка ОСОБА_2 з дітьми уїхала в Пакістан, де і знаходиться до цього часу. Водночас онук ОСОБА_4 проходить лікування.

Вважає, що оскільки вона - ОСОБА_3, їхня дочка ОСОБА_2 з онуками вселилися в будинок по АДРЕСА_1 в м. Черкаси як члени сім'ї, вони мають право на користування вказаним будинком.

Просить зобов'язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 з її дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 житловими приміщеннями по АДРЕСА_1; негайно забезпечити доступ до житлового приміщення; зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні майном; визнати за ОСОБА_2 її дітьми та ОСОБА_3 право користування вказаними житловими приміщеннями як членам сім'ї власника будинку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 за первісним позовом - адвокат Попова Л.П. позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 та її дітей такими, що втратили право на користування житлом підтримала, просила задоволити. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити, пояснила, що ОСОБА_2 з 2014 року разом з дітьми не проживає у будинку по АДРЕСА_1. Вважає, що документи, які надала представник ОСОБА_3 не підтверджують не тільки факт знаходження на лікуванні малолітнього ОСОБА_4 у республіці Пакістан, а його оперування. Вважає, що ОСОБА_2 не має наміру вертатись до України, це підтверджується і строком дії довіреності від 17.04.2014 - 20 років, якою вона уповноважила ОСОБА_3 На її думку, ОСОБА_2 втратила право користування, так як не проживає в будинку без поважних причин понад один рік. Ніяких домовленостей з власником житла та нею не було.

Представник відповідача (позивача по зустрічному позову) ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов не визнала. Підтвердила, що ОСОБА_2 разом з дітьми зареєстрована в АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_1 В травні 2014 року ОСОБА_2 з дітьми уїхала в Пакістан до її чоловіка, з яким вона проживала без реєстрації шлюбу та батька дітей, і до сьогоднішнього дня знаходиться там. Вона залишилась проживати у вказаному будинку. Вважає, що ОСОБА_2 відсутня за місцем проживання понад один рік з поважних причин, так як лікує сина ОСОБА_4 в Пакістані. Додатково пояснила, що причина хвороби ока у онука не є єдиною причиною знаходження в Пакістані її дочки, а ще й те, що вона не може повернутися в Україну, так як «не має прав і слова» за звичаями Мусульманської країни як дружина (жінка) чоловіка-пакістанця. Також пояснила, що особисто вона не зареєстрована в будинку відповідача ОСОБА_1, а проживає там за усною домовленістю з останнім. Має інше власне приватизоване житло.

Представник ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_8 підтримав вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Представник служби у справах дітей при ухваленні рішення просила врахувати права малолітніх дітей.

Суд, заслухавши доводи представників сторін, пояснення третіх осіб, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, при цьому підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 суд не вбачає.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна позивач ОСОБА_1 є власником 57/100 частини будинку АДРЕСА_1.

Згідно відомостям в будинкової книзі в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом зі своїми неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою своєї реєстрації не проживають більше двох років, що підтверджується актом опитування сусідів від 30.06.2016 та затвердженого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Хімселище».

Факт неправживання ОСОБА_2 з травня 2014 року разом із дітьми підтверджується і показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Суд прийшов до висновків, що ОСОБА_2 без поважних причин відсутня в спірному будинку виходячи з наступного.

Представник ОСОБА_3 вказуючи на поважність відсутностіОСОБА_2 посилається на факт лікування ОСОБА_15 в республіці Пакістан. Однак докази, які надала ОСОБА_3, на думку суду, не доводять цей факт.

Так, відповідно до виписки із історії хвороби ОСОБА_15 (без дати), останній страждав на відповідні хвороби, однак рекомендацій щодо необхідності медичного оперативного втручання або спеціального лікування судом не встановлено.

Відповідно до виписки із історії хвороби №3423 ОСОБА_15 рекомендований нагляд ортопеда, ЛФК, ортопедичне взуття.

Дійсно ультразвуковим дослідженням проведеним Черкаською обласною дитячою лікарнею 27.01.2014 у ОСОБА_15 виявлена ехо-ознаки кисти лівої орбіти. Такі результати стали приводом для направлення на консультацію до Державної установи «Інституту очних хвороб» для визначення подальшої політики лікування.

Також судом встановлено, що ОСОБА_15 05.10.2015 проводилось магнітно-резонансне дослідження (100/1 Депо Лайнз, Менсфілд стріт, Саддар, Карачі-74400) очних ямок, однак будь-яких рекомендацій для оперативного втручання або рекомендацій щодо спеціального лікування не зазначено.

З огляду на викладене ОСОБА_3 не довела суду як необхідність операцій ОСОБА_15 так і не доведено, що відповідне лікування (можливе оперативне лікування) ОСОБА_15 не можливе в національних медичних закладах України.

Показання свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_2 знаходиться в Пакістані з метою лікування сина іншими доказами не підтверджується, що не дає підстав для їх використання на користь доведення вимог ОСОБА_2

Таким чином, доводи ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 перебуває у республіці Пакістан в зв'язку з необхідністю лікування (оперативного втручання) малолітнього ОСОБА_4 не підтверджуються медичною документацією, яка надала ОСОБА_3

Доводи ОСОБА_3, що статус жінки в республіці Пакістан не дає можливість проявити її волю для повернення в Україну, судом не взято до уваги.

Частина 2 ст. 405 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 не проживає більше двох років без поважних причин, суд приходить до висновку, що останню слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як встановлено раніше відповідач ОСОБА_2 є матір'ю неповнолітніх ОСОБА_4, 2007 р.н. та ОСОБА_5, 2010 р.н.

Суд вважає, що в зв'язку з визнанням судом ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1, слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням і її неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, 2007 р.н. та ОСОБА_5, 2010 р.н.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що третя особа ОСОБА_3, яка заявляє самостійні вимоги не є співвласником будинку по АДРЕСА_1, в ньому не зареєстрована, доказів, що вона проживає там за погодженням ОСОБА_1 суд не отримав. Таким чином ОСОБА_3 не довела її право користування вказаним житловим будинком, що також вказує на відсутність підстав для задоволення її вимог як третьої особи із самостійними вимогами.

Таким чином висновки суду по первісному позову про те, що ОСОБА_2 втратила право користуватись житлом по АДРЕСА_1 є підставами для відмови у задоволенні зустрічного позову як ОСОБА_2 так і третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 за наведених вище обґрунтувань суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 29, 319, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 8,10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, та її неповнолітніх дітей ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_6, такими, що втратили право користування жилим будинком АДРЕСА_1.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання права користування будинком АДРЕСА_1 та усунення перешкод в користуванні цим житлом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: О. М. Степаненко