Справа № 761/9659/16-ц
Провадження № 2/761/598/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» про стягнення сум матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, до Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (далі по тексту - відповідач ), відповідно до якого позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів 95 000 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 4500 грн. відшкодування моральної шкоди.

В подальшому ухвалою суду від 02.09.2016 провадження в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2014 на 553 км автодороги «Знам'янка Луганськ Ізварино» ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_1, виїхала на зустрічну смугу, не врахувала дорожню обстановку, що призвело до зіткнення з автомобілем «Lada», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача. Позивач був визнаний потерпілим в межах кримінального провадження № 0000929, що розслідувалось Перевальським РВ ГУМВС України в Луганській області. Згідно матеріалів вказаного кримінального провадження, ДТП сталось з вини ОСОБА_2 Згідно висновку про оцінку майна № 06/04 від 20.06.2014 вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача становить 47 500 грн. Внаслідок вказаної аварії позивач також отримав тяжкі тілесні ушкодження, через що останнім було витрачено кошти на лікування на суму 48 000 грн. Окрім завданої матеріальної шкоди, позивачу також була завдана моральна шкода, яку позивач просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, оскільки позов є необґрунтованим та безпідставним.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.06.2014 приблизно о 12 год. 00 хв. на 553 км + 100 м автодороги «Знамянка-Луганськ-Ізварино» м. Перевальська Луганської області, гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи автомобілем «Mitsubishi Colt», д.н.з. НОМЕР_1, не обрала Безпечної швидкості та виїхала на зустрічну смугу руху, де вчинила зіткнення з автомобілем «Lada Kalina 1117», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в результаті ДТП водій автомобіля «Lada Kalina 1117» ОСОБА_1, водій автомобіля «Mitsubishi Colt» ОСОБА_3, пасажири ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_5, 2008 р.н., ОСОБА_6, 2001 р.н., ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли у Перевальській РТМО (а.с. 46).

Відомості щодо вказаної ДТП були внесені до ЄРДР 16.06.2014 за № 0000929.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що до 30.07.2014 працював в Перевальському РВ ГУМВС України в Луганській області. 16.06.2014 в складі слідчої групи прибув на місце події, де сталась ДТП, учасниками якої були ОСОБА_3 та позивач. Пояснив також, що ДТП сталась внаслідок того, що водій «Mitsubishi Colt» ОСОБА_3 порушила ПДР України щодо виїзду на зустрічну смугу, перевищила швидкість руху та в'їхала в автомобіль позивача, який внаслідок ДТП був повністю знищений. ОСОБА_3 та ще один пасажир померли від отриманих травм, позивач також отримав тяжкі тілесні ушкодження. По справі проводились експертизи, висновки експертизи були долучені до матеріалів кримінального провадження. Додатково пояснив, що матеріали кримінального провадження були знищені через захват відділу міліції внаслідок воєнних дій на тимчасово окупованій території.

З листа Головного слідчого управління Національної поліції України від 31.05.2016 за № 11747/24/3/5-2016 вбачається, що відповідно до Інформації СУ ГУНП в Луганській області, матеріали кримінального провадження № 0000929 залишилися в приміщенні Перевальського РВ ГУМВС за адресою: Луганська область, м. Перевальськ, пров. Казакова, 1, тобто на території населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Отже, суд приходить до висновку, що ДТП сталась саме з вини ОСОБА_3, а саме через порушення останньою Правил дорожнього руху України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 у відповідності до Полісу АС № 9542576 діючого станом на 16.06.2014 була застрахована у відповідача.

Відповідно до Висновку № 5979 судової автотоварознавчої експертизи щодо встановлення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 111740 ЗНГ, д.н.з. НОМЕР_2, вартість ремонтних робіт, деталей та матеріалів на момент проведення експертизи становить 94 192, 58 грн., ринкова вартість непошкодженого автомобіля марки ВАЗ 111740 ЗНГ на момент ДТП становить 91500 грн., матеріальний збиток, завданий автомобілю позивача з економічної точки зору становить 91 500 грн. (а.с. 83-89).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру

Статтею 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З врахуванням вище викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у вигляді невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі - 47 500 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи позов, в частині стягнення із відповідача на користь позивача витрат на лікування в розмірі 48 000 грн., суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Статтею 36 Закону встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентованої виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Крім того, статтею передбачено, що рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду, позивачем не надано належних доказів щодо звернення до Страхової компанії з метою відшкодування витрат у зв'язку із лікуванням.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі. Така особа зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров'я.

Позивачем до матеріалів справи було додано копії чеків, квитанцій щодо придбання медичних препаратів, а також договорів про надання медичних послуг, але разом з тим не було надано належних доказів про те, що саме дані медикаментозні засоби були призначенні лікарем і була необхідність у їх придбанні, а тому вимоги про відшкодування вказаних витрат задоволенню не підлягають.

Це узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду України викладену в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 р. N 6 (з наступними змінами та доповненнями), якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК.

При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що: в) розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Щодо стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.21 постанови пленуму Вищого СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону N 1961-IV).

Згідно ст. 23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв'язку з порушенням права власності.

Виходячи з викладеного вище, обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме внаслідок дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 4 500 грн. задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 551, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 10, 59, 60, 61, 88, 209, 60, 61, 88, 209, 212, 213. 215. 218, 224-226, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» () на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі - 47 500 грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» () на користь держави судовий збір в сумі - 551 грн. 20 .коп.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: