АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/291/17 Головуючий 1 інст. Полєхін А.Ю.
Справа № 635/4427/15-ц
Категорія: договірні Доповідач - Котелевець А.В. Р І Ш Е Н Н Я
15 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого Котелевець А.В.,
суддів Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,
за участю секретаря Огар І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», за участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, про розірвання договору кредиту та визнання припиненим договору іпотеки; за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту; за позовом третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання частково недійсним договору іпотеки за апеляційними скаргами ОСОБА_4 представника ОСОБА_1, ОСОБА_5 представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року та додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2016 року,
у с т а н о в и л а:
В червні 2015 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») про розірвання договору кредиту та визнання припиненим договору іпотеки.
На обґрунтування позивач вказав, що 19 травня 2008 року укладено Кредитний договір № ML 708/101/2008, відповідно до умов якого Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ЗАТ «ОТП Банк»), змінене на ПАТ «ОТП Банк», надало йому кредит для придбання нерухомого майна в розмірі 26 200 доларів США 00 центів зі сплатою 5,25% річних та 20,3% вартості майна, з кінцевою датою погашення 19 травня 2025 року.
В цей же день з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором укладено Договір іпотеки № РML 708/101/2008, відповідно до умов якого в іпотеку передано житловий будинок з надвірними будівлями № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області.
Фактично він сплатив за Кредитним договором № ML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року суму в розмірі 29 653 доларів США 00 центів, із яких 10 791 долар США 00 центів тіло кредиту, 18 862 долари США 00 центів проценти за користування грошима.
Однак рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2012 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2012 року, задоволено частково позов ОСОБА_6 та ОСОБА_3 За ОСОБА_7 визнано право власності на ? частину житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області як на частину спільного майна подружжя. Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 11 квітня 2008 року на імя ОСОБА_8 за реєстровим № 1-817, визнано частково недійсним в ? частині. Договір купівлі-продажу житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 19 травня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 1084, визнано частково недійсним в ? частині. За ОСОБА_6 та ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлою 31 липня 2010 року, по ? частині житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області, який зареєстровано за ОСОБА_1
03 квітня 2015 року він звернувся до ПАТ «ОТП Банк» з пропозицією розірвати Кредитний договір № ML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року за згодою сторін, на яку відповідач не відреагував.
Посилаючись на підстави, передбачені частиною 2 статті 652 ЦК України, позивач просив розірвати Кредитний договір № ML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року та визнати припиненим Договір іпотеки № РML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року.
Відповідач позов не визнав. В зустрічному позові вказав, що своїх зобовязань за Кредитним договором № ML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року ОСОБА_1 не виконав, у звязку з чим станом на 16 липня 2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 16 160 доларів США 08 центів, із яких: 15 481 долар США 99 центів заборгованість по тілу кредиту; 678 доларів США 09 центів - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 19 травня 2014 року по 14 липня 2015 року.
20 травня 2015 року ОСОБА_1 направлена досудова вимога про дострокове виконання зобовязань, на яку він не відреагував.
Посилаючись на вказані обставини просив стягнути суму в розмірі 16 160 доларів США 08 центів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк», вирішити питання про судові витрати.
В уточнених вимогах просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором № ML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року в загальному розмірі 17 618 доларів США 82 центи, яка утворилась станом на 28 березня 2016 року.
В лютому 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись у суд із позовом до ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» про визнання частково недійсним договору іпотеки.
На обґрунтування вказали, що на даний час їм належить ? частина житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області, а іпотека порушує їх права власників. Крім того, вони фактично не мажуть користуватися та розпоряджатися даним будинком, оскільки ОСОБА_1 чинить перешкоди.
Посилаючись на вказані, обставини просили визнати частково недійсним Договір іпотеки № РML 708/101/2008, укладений 19 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 1088.
Ухвалами Харківського районного суду Харківської області від 22 липня 2015 року, від 18 вересня 2015 року, від 15 лютого 2016 року, від 21 березня 2016 року зустрічний позов ПАТ «ОТП Банк» прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1; до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучені ОСОБА_6 та ОСОБА_3; до участі у справі залучена правонаступник ОСОБА_6, померлого 09 червня 2013 року, ОСОБА_2; позов третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 та зустрічним позовом ПАТ «ОТП Банк».

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «ОТП Банк», позов третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

З ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнута заборгованість за Кредитним договором № ML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року в загальному розмірі 17 618 доларів США 82 центи та 4 931 грн. 60 коп. судового збору.

Договір іпотеки № РML 708/101/2008, укладений 19 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 1088, визнано частково недійсним в ? частині.

З ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» стягнуто судовий збір: на користь ОСОБА_2 - по 275 грн. 00 коп. з кожного; на користь ОСОБА_3 - по 275 грн. 00 коп. з кожного.

Додатковим рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2016 року в задоволенні заяви ПАТ «ОТП Банк» про накладення арешту на ? частину житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області, належну ОСОБА_3 та ОСОБА_2, до виконання зобовязань за Кредитним договором № ML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 - представник ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову щодо розірвання договору кредиту та відмову в задоволенні зустрічного позову ПАТ «ОТП Банк». Зокрема зазначає, що матеріали справи не містять доказів про обізнаність ОСОБА_1 щодо існування спору відносно спірного будинку; ЗАТ «ОТП Банк» не було залучено до участі у справі в якості належної особи під час вирішення спору щодо визнання договору купівлі-продажу будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області частково недійсним; після повідомлення ПАТ «ОТП Банк» про зміну обставин ОСОБА_1 продовжував сплачувати кошти за кредитним договором, а відповідач не здійснив жодних дій, які б свідчили про турботливість банку щодо незмінності забезпечення кредитного договору; рішення ухвалено за наявності підстав, передбачених частиною 2 статті 652 ЦК України, для розірвання договору кредиту; дії ПАТ «ОТП Банк» щодо ненадання відповіді на пропозицію ОСОБА_1 розірвати договір кредиту суперечать вимогам статті 55 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-Ш (з наступними змінами) «Про банки та банківську діяльність»; обставини щодо зясування дати виникнення заборгованості за договором кредиту судом не зясовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 представник ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову третіх осіб, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що право власності на ? частину будинку виникло: у ОСОБА_3 з 10 жовтня 2012 року, у ОСОБА_2 - з 17 грудня 2015 року, тобто після придбання ОСОБА_1 житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області; підстав визнання частково недійсним на момент укладення Договору іпотеки № РML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року, який не містить такого елементу як частка, матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 представник ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про накладення арешту на ? частину будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області, належну ОСОБА_3 та ОСОБА_2, до виконання зобовязань за Кредитним договором № ML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року. Зокрема зазначає, що суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави, арешт підлягає зняттю після виконання зобовязань повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 та ОСОБА_11 представника ПАТ «ОТП Банк» на рішення суду першої інстанції не підлягають задоволенню; апеляційна скарга ОСОБА_11 представника ПАТ «ОТП Банк» на додаткове рішення суду першої інстанції підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 19 травня 2008 року укладено Кредитний договір № ML 708/101/2008, відповідно до умов якого ЗАТ «ОТП Банк», змінене на ПАТ «ОТП Банк», надало ОСОБА_1 кредит для придбання нерухомого майна в розмірі 26 200 доларів США 00 центів зі сплатою 5,25% річних та 20,3% вартості майна, з кінцевою датою погашення 19 травня 2025 року.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором укладено Договір іпотеки № РML 708/101/2008, відповідно до умов якого в іпотеку передано житловий будинок з надвірними будівлями № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області (а. с. 9-23 т. 1).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (стаття 526 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними мовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 статті 651 ЦК України).

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (частина 1 статті 652 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина четверта цієї статті визначає, що зміна договору у звязку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 15 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини, суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК України і виходити з того, що закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявності істотної зміни обставин, а з наявності одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

ОСОБА_1 не був доведений факт одночасного існування всіх чотирьох умов для розірвання Кредитного договору № ML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року, передбачених частинами другою та четвертою статті 652 ЦК України.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у звязку з відсутності підстав для розірвання Кредитного договору № ML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 17 618 доларів США 82 центи заборгованості, розмір якої сторонами не оспорено.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 про визнання припиненим Договору іпотеки № РML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року є похідними, тому також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 не можуть бути прийняті до уваги.

Твердження про необізнаність ОСОБА_1 щодо існування спору відносно спірного будинку не є істотною зміною обставин в розумінні частин 2, 4 статті 652 ЦК України.

Факт незалучення ЗАТ «ОТП Банк» до участі у справі в якості належної особи під час вирішення спору щодо визнання договору купівлі-продажу будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області частково недійсним не є підставою для скасування рішення, оскільки така обставина не вплинула на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову в позові ОСОБА_1 щодо розірвання Кредитного договору № ML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року.

Посилання на те, що ПАТ «ОТП Банк» не здійснив жодних дій, які б свідчили про турботливість банку щодо незмінності забезпечення кредитного договору, не надав відповіді на пропозицію ОСОБА_1 розірвати договір кредиту не є суттєвими та на висновки суду першої інстанції не впливають.

Доводи щодо дати виникнення заборгованості за договором кредиту є безпідставними.

Відповідно до вимог статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-1У (з наступними змінам) «Про іпотеку» (далі Закон № 898-1У) іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таким умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину обєкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості (частини 1, 3 статті 5 Закону № 898-1У).

Звертаючись із позовом про визнання частково недійсним в ? частині Договору іпотеки № РML 708/101/2008, укладеного 19 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 1088, треті особи як на підставу позову посилалися на рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2012 року, залишене без змін ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2012 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2012 року, згідно з яким задоволено частково позов ОСОБА_6 та ОСОБА_3 За ОСОБА_7 визнано право власності на ? частину житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області як на частину спільного майна подружжя. Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 11 квітня 2008 року на імя ОСОБА_8 за реєстровим № 1-817, визнано частково недійсним в ? частині. Договір купівлі-продажу житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 19 травня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 1084, визнано частково недійсним в ? частині. За ОСОБА_6 та ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлою 31 липня 2010 року, по ? частині житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області, який зареєстровано за ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу (частини 1, 2 статті 215 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільств, його моральним засадам (стаття 203 ЦК України).

Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але ода із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (частина 1 статті 216 ЦК України).

Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України цивільні права і обовязки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Оскільки Договір купівлі-продажу житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області від 19 травня 2008 року було визнано недійсним за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2012 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2012 року, указаний правочин в силу положень статті 236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення.

Вказане рішення має преюдиційний характер, оскільки за правилами частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками ? частини житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області (кожній із них належить по ? частині цього майна), то в цілому даний будинок не міг бути переданий ОСОБА_1 в іпотеку ПАТ «ОТП Банк».

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання частково недійсним в ? частині Договору іпотеки № РML 708/101/2008, укладеного 19 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 1088.

Відмовляючи в задоволенні заяви ПАТ «ОТП Банк» про накладення арешту на ? частину спірного будинку, суд першої інстанції вважав, що приписи частини 5 статті 1057-1 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк».

Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неправильно застосував норми процесуального права.

За правилами частин 1, 5 статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб,які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу яких сторони подавала докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке, підлягає передачі, або які дії требі виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Матеріали справи свідчать, що в запереченнях на позов третіх осіб, ПАТ «ОТП Банк» в особі свого представника ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні вимог про визнання частково недійсним Договору іпотеки № РML 708/101/2008 від 19 травня 2008 року, а в разі задоволення накласти арешт на ? частину житлового будинку № 67 по вул. Ленінградській в м. Південне Харківського району Харківської області, належну ОСОБА_2 (? частина) та ОСОБА_3 (? частина) з підстав, передбачених частиною 5 статті 1057-1 ЦК України.

Згідно з частиною 5 статті 1057-1 ЦК України визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобовязання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобовязання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договором недійсним після виконання зобовязання повернути кредитодавцю кошти у розмір, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статі.

Отже частина 5 статті 1057-1 ЦК України застосовується у тому випадку, коли суд визнає недійсним договір застави. Ця норма носить імперетивний характер та зобовязує суд при вирішення питання про недійсність договору застави у випадку звернення кредитодавця з заявою накласти арешт на майно, яке було предметом застави.

Відмовляючи ПАТ «ОТП Банк» в задоволенні заяви про накладення арешту на ? частину спірного будинку, суд першої інстанції на порушення вимог частини 5 статті 220 ЦПК України вирішив це питання шляхом ухвалення додаткового рішення, а не постановлення ухвали.

Враховуючи викладене, додаткове рішення піддягає скасуванню.

В іншій частині рішення не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 314 ч. 1, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 представника ОСОБА_1 та ОСОБА_5 представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2016 року задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2016 року скасувати.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

ОСОБА_12