АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Головачова Я.В., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно.

Зазначала, що проживала з ОСОБА_5 однією сім'єю без шлюбу з 2003 року, має спільну доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, й окрім цього, за час проживання з ОСОБА_5 ними було нажито спільне майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер.

Просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю без шлюбу з 29 січня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, визнати об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, автомобіль SUZUKI Grand Vitara 2.0, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, д.р.н. НОМЕР_1, транспортний човен тип «Крим М», призначення - прогулянковий, б.р.н. НОМЕР_4; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, автомобіля SUZUKI Grand Vitara 2.0, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, д.р.н. НОМЕР_1, транспортного човна тип «Крим М», призначення - прогулянковий, б.р.н. НОМЕР_4.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як чоловіка та жінки, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 29 січня 2005 року до 01 лютого 2012 року.Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5: квартиру АДРЕСА_1; автомобіль НОМЕР_1 тип-легковий універсал, номер шасі кузова НОМЕР_2; транспортний човен бортовий реєстраційний номер НОМЕР_4, тип «Крим М», призначення - прогулянковий, державна реєстрація 12 листопада 2010 року. Визнано за ОСОБА_3 : - право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, (загальною площею 37 кв.м., житловою площею 18,20 кв.м.);- право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1 тип-легковий універсал, номер шасі кузова НОМЕР_2; - право власності на 1/2 частину транспортного човна бортовий реєстраційний номер НОМЕР_4, тип «Крим М», призначення - прогулянковий, державна реєстрація 12 листопада 2010 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з кожного з відповідачів на користь ОСОБА_3 по 3692грн. судових витрат.

Окрім цього, по справі постановлено окрему ухвалу від 21 листопада 2016 року про доведення до відома прокурора Оболонського району м. Києва і управління праці та соціального захисту населення Оболонського району м. Києва для вирішення питання проведення перевірки правомірності отримання ОСОБА_3 соціальної допомоги як одинокої матері у період з 29 січня 2005 року і вжиття заходів відповідного реагування (а.с.89-90 т.2).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду і постановити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_3 та її представника, ОСОБА_7, які просили апеляційну скаргу відхилити, ОСОБА_2 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5 (а.с.87 т. 1).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, автомобіля SUZUKI Grand Vitara 2.0, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, д.р.н. НОМЕР_1, транспортного човна тип «Крим М», призначення - прогулянковий, б.р.н. НОМЕР_4, земельної ділянки площею 2,0 га, розташованої на території Мирчанської сільської ради Бородянського району Київської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, та грошових коштів, які знаходились на рахунках в публічному акціонерному товариства «Банк «Таврика» та публічному акціонерному товариства «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.107-110, 111, 123, 124, 125 т. 1).

Встановлено, що ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений 27 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_10, яким заповів ОСОБА_11 належну йому на праві власності земельну ділянку площею 2,0 га, розташованої на території Мирчанської сільської ради Бородянського району Київської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (а.с.97 т. 1).

Інше майно, яке належало за життя ОСОБА_5, заповітом чи заповідальними розпорядженнями охоплено не було.

Встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_5 є його син ОСОБА_4, донька ОСОБА_6 та батьки ОСОБА_12, ОСОБА_13

З матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 вбачається, що спадкоємці за законом першої черги ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 прийняли спадщину шляхом подання до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (а.с.86, 93, 94, 97 т. 1).

Згодом ОСОБА_12 і ОСОБА_13 померли, спадщину після їх смерті прийняла ОСОБА_2

З пояснень допитаних судом першої інстанції у якості свідків: ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, убачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без шлюбу з 2003 року. Зокрема, свідки пояснили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мешкали разом в одній квартирі, вели спільне господарство, у них народилася спільна дитина й їх вважали подружжям.

Відповідно до даних паспорта громадянина України (а.с.12, 13 т.1), ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1, при цьому за договором № 040393463 про надання послуг підключення та доступу до мережі інтернет від 29 листопада 2004 року за вказаною адресою замовником послуги є ОСОБА_5

За Актом приймання-передачі товару за договором оренди від 27 червня 2011 року, ОСОБА_5 отримав телевізійну приставку в користування за адресою АДРЕСА_1 (а.с.46-48 т. 1).

Відповідно до даних договору поруки від 06 жовтня 2005 року № 24-5W2/10-2005M, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, вбачається, що остання поручилась за належне виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором від 06 жовтня 2005 року (а.с.27-28 т. 1).

Встановлено, що кредитний договір ОСОБА_5 уклав для придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с.29-31, 32-36 т. 1).

Згідно даних довіреності від 29 листопада 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В., та Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/3843787 від 17 квітня 2011 року, ОСОБА_5 користувався належним ОСОБА_3 на праві власності автомобілем HYUNDAI Matrix 1.8, д.р.н. НОМЕР_3 (а.с.49, 50 т. 1).

Про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 спільно проживали як чоловік та дружина, свідчать і долучені до справи фотознімки, на яких, крім інших, знаходиться зображення відповідача ОСОБА_2 (а.с.148-201 т. 1).

Відповідач ОСОБА_4, син покійного, підтвердив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 спільно проживали як чоловік та дружина, між ними склались усталені стосунки, вони вели спільне господарство, разом виховували доньку.

Встановлено, що ОСОБА_5 добровільно визнав батьківство щодо доньки ОСОБА_3 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18 т. 1).

Також, поясненнями відповідача ОСОБА_4 підтверджуються наявні у справі докази того, що з лютого 2012 року і до смерті покійний за станом здоров'я - мав проблеми із-за зловживання алкоголем, знаходився у м. Гостомель і проживав у своїх батьків.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з наявності правових підстав до встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім'єю без шлюбу з 29 січня 2005 року по 01 лютого 2012 року та визнання майна, що входить до складу спадщини, спільною сумісною власністю покійного й позивачки та було придбане ОСОБА_5 за особисті кошти, а тому встановив необхідність визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину цього майна.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом було порушено правило підсудності та принцип змагальності сторін, остільки не були задоволені заявлені стороною відповідачки клопотання, колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 п. 4, абзаці 3 п. 15, постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Окрім цього, п. 8 зазначеної Постанови передбачено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК (1618-15).У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Таким чином, судом правомірно встановлено, що саме відповідачами порушені права позивача, у зв'язку із чим вони є належними відповідачами, а справа не підлягає розгляду в окремому провадженні, так як між сторонами існує спір про право, що підтверджується, окрім цього, й змістом долучених до справи ОСОБА_2 заперечень проти позову (а.с.137-139 т.1).

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи убачається, що районним судом частково були задоволені клопотання представника відповідачки про виклик свідка ОСОБА_20 Окрім цього, з журналу судового засідання від 10 грудня 2014 року вбачається, що про долучення до матеріалів справи носія, на якому міститься відео, й на протиправність долучення якого зазначено в апеляційній скарзі, представник відповідачки -ОСОБА_1 не заперечував (а.с.203-204 т.1, 67 т.2).

За таких обставин, колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції порушення принципу змагальності сторін.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що відповідачкою не надано належних та допустимих доказів та доводів того, що докази та свідчення, в задоволенні яких було відмовлено районним судом, мають спростовуючу висновки суду інформацію.

Між тим, колегія суддів не погоджується з висновками районного суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Як убачається з долученої до справи довідки АВ № 0515372 від 23 березня 2016 року, виданої Київською обласною медико - соціальною експертною комісією, ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року визнана інвалідом другої групи (а.с.110 т.2).

Отже, ОСОБА_2 є особою, яка звільняється від сплати судових витрат, у зв'язку з чим районний суд з порушенням норми матеріального права стягнув з відповідачки на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати по справі, в сумі 3692 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат.

В решті рішення суду першої інстанції, як законне, обґрунтоване та справедливе, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_2 скасувати.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/9295/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/16564/2016; 22-ц/796/96/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.