Справа 206/6557/16-ц
Провадження 2/206/262/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" лютого 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Завод засобів механізації аеропортів», про визнання незаконними відрахувань, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

15 листопада 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 січня 2010 року його було прийнято на роботу до ПАТ «Завод засобів механізації аеропортів» на посаду виконавця робіт. 25 серпня 2016 року він звільнився з підприємства за власним бажанням. Під час його звільнення і проведення остаточного розрахунку відповідачем були здійсненні грубі порушення трудового законодавства, а саме: не донарахування та невиплата робітникові заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку, незаконні відрахування з заробітної плати.

За останній неповний місяць роботи, а саме за серпень 2016 року, йому була нарахована заробітна плата у сумі 170,00 грн. (оклад) + 17,00 грн. (доплата за сумісництво) + 491,08 грн. (оплата за командировки) + 36,36 грн. (індексація) = 714,44 грн., що підтверджується повідомленням про розрахунок. Крім того, при звільненні була нарахована сума компенсації за невикористану відпустку за 28 днів у розмірі 1552,32 грн. Отже загальна сума нарахування мала скласти: 714,44 грн. + 1552,32 грн. = 2266,76 грн. Проте йому було нараховані лише 1133,38 грн. Таким чином, відповідачем йому було не донараховано: 2266,76 грн. - 1133,32 грн. = 1133,32 грн. Та навіть нарахована сума в розмірі 1133,32 грн. при звільнені не була виплачена. Йому була перерахована наступного дня, 26 серпня 2016 року, на зарплатну картку сума у розмірі 2156,85 грн. Однак це сума заборгованості відповідача по заробітній платі за липень 2016 року, що підтверджується розрахунковим листком. Протягом усього періоду роботи виплата заробітної плати Ввідповідачем здійснювалася із затримкою (іноді до трьох місяців) і неповністю. 15 та 19 вересня 2016 року йому на картку були перераховані також кошти по страхуванню у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 155,01 грн. та 651,09 грн., оскільки з 10 по 29 серпня він перебував на лікарняному. Однак сума заробітної плати за серпень 2016 року у розмірі 714,44 грн., а також сума компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1552,32 грн. йому не виплачені й досі, що підтверджується випискою з банку про зарахування коштів на зарплатну картку. Це є порушенням ст.ст. 115, 83 КЗпП, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 24 Закону України «Про відпустки». Як вбачається з повідомлення про розрахунок при остаточному розрахунку з нього була відрахована сума перерахунку заробітної плати (начебто через його заборгованість) у розмірі 1133,32 грн. Він ніякої заборгованості перед відповідачем не мав і не має. Крім того, таке відрахування повинно здійснюватися не пізніше одного місяця з дня неправильно нарахованої суми. Згідно ч. 1 ст. 128 КЗпП України розмір всіх відрахувань з заробітної плати не може перевищувати 20 відсотків, а у випадках передбачених законодавством - 50 відсотків зарплати. його зарплата за серпень 2016 року склала 714,44 грн. а сума відрахування у розмірі 1133,32 грн. значно перевищує розмір нарахованої зарплати. Фактично сума відрахування була відрахована з компенсації за невикористану відпустку, що є порушенням ст. 129 КЗпП України. Він звільнився в серпні 2016 року, тому для розрахунку мають бути взяті два місяці, що цьому передували, а саме липень та червень 2016 року. Згідно довідки, наданої відповідачем, у липні місяці йому була нарахована заробітна плата у розмірі 1345,63 грн., у червні - 2515,00 грн. Разом заробіток за два місяці склав 1345,63 грн. + 2515,00 = 3860,63 грн. У липні 2016 року кількість робочих днів становила 21 день, у червні - 20 днів, а разом 41 день. Таким чином, його середньоденний заробіток складає 3860,63 грн./41 = 94,16 грн. За період з дня його звільнення 25 серпня 2016 року по день подання позовної заяви пройшло 56 робочих днів. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки дорівнює 94,16 х 56 = 5272,96 грн.

На підставі викладеного просить суд визнати відрахування відповідачем з нього суми перерахунку зарплати та невиплату належних йому коштів при остаточному розрахунку при звільнені незаконними. Стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої заробітної плати за серпень 2016 року у розмірі 714,44 грн. Стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1552,32 грн. Стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки виплати належних йому сум у розмірі 5272,96грн. (а.с.1-3).

14 лютого 2017 року представник позивача ОСОБА_2 надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, у зв'язку з тим, що збільшилася тривалість затримки виплати. З моменту подання позову по судове засідання 14 лютого 2017 року минуло 63 робочих дні. Таким чином, сума збільшення позовних вимог складає: 63дні ? 94,16грн. = 5932,08грн., а тому загальна сума позову з урахуванням збільшення становить: 7539,72грн. + 5932,08грн. = 13471,80грн. (а.с.69).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позові та просили задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що з позивачем не було при звільненні проведено розрахунок, тому просять виплатити ці суми. Також надав письмові пояснення в яких зазначає, що суду не було надано ніяких доказів, що позивач в періоди перебування у відрядженні відпрацював неповний робочий час. Навпаки, як випливає з розрахункових листків, наданих відповідачем, у лютому 2016 року позивач відпрацював 21 робочий день, у травні 2016 року - 19 робочих днів, у червні 2016 року - 20 робочих днів, що повністю відповідає кількості робочих днів у зазначені місяці. Некоректним є твердження відповідача у поясненнях про те, що у періоди перебування позивача у відрядженні його виплати не підлягали індексації, оскільки нараховувались у відповідності з Порядком КМУ від 08.02.1995 р. №100. Як вбачається з матеріалів, наданих відповідачем, премія нараховується за наказом керівника підприємства згідно затверджених списків робітників підприємства із зазначенням суми премії. Якщо навіть бухгалтерія помилково нарахувала премію позивачу, то звідки взяли конкретні суми розміру премій, а саме у квітні - 1554,00 грн., у травні - 105,00 грн., у червні - 530,00 грн. До того ж бухгалтерія помилилась тричі підряд. А головний бухгалтер, яка перевіряє та затверджує нарахування і виплату зарплати, в тому числі премії, також тричі поспіль нічого не помітила. Суду не було надано жодних пояснень, з яких причин позивач був позбавлений премій за квітень-червень 2016 року і чи відповідали ці причини положенню про порядок преміювання, що діяло на підприємстві. Премії із зарплати позивача були утримані за передостанні місяці його роботи і була не нарахована премія за липень лише після того, як він заявив про свій намір звільнитися за власним бажанням. Між керівником підприємства та позивачем виник конфлікт на ґрунті особистої неприязні з боку керівника. Тому виглядає так, що після цього керівництвом і було прийняте рішення про не нарахування премії у липні та відрахування раніше нарахованих премій за квітень - червень 2016 року. Наданий відповідачем розрахунковий листок за липень 2016 року, який зараз зберігається в бухгалтерії, не співпадає з тим, що був виданий позивачу на руки. Це свідчить про те, що розрахунковий листок за липень був перероблений відповідачем. Якщо в розрахунковому листку, виданому позивачу, йому було нараховане 2623,90 грн. і до виплати належало 2086,00 грн., то в переробленому листку зробили відрахування із зарплати у розмірі 1278,27 грн., тому нараховане вже 1345,63 грн. замість 2623,90 грн. і до виплати 1193,80 грн. замість 2086,00 грн. Внаслідок таких маніпуляцій вже не підприємство мало борг перед робітником по виплаті зарплати, а навпаки робітник виявився винним підприємству 892,20 грн. Факт переробки підтверджується тим що, у розрахунковому листку за липень наданому відповідачем зазначено, що за попередній місяць, тобто червень 2016 року, виплачено 3499,09 грн. Але це не відповідає дійсності. Як випливає з виписки банку в липні було перераховано на банківську картку позивача 1413,09 грн., як і зазначено в розрахунковому листку, що був виданий позивачу на руки. Взагалі, суми виплат позивачу, зазначені в розрахункових листках та додатку до особового рахунку, не співпадають із сумами виплат, які зазначені як у виписці банку, так і в довідці про доходи. Вважає, що всі розбіжності в бухгалтерських документах спричинені не через недбалість, а тому, що насправді всі відрахування з зарплати позивача були здійсненні під час остаточного розрахунку. Отже позивач не є винним у отриманні зайвих сум, навіть якщо це дійсно мало місце, і з нього не мали права стягувати зайві суми без його згоди. Стягнення зайве виплачених сум у даному випадку має бути здійснене не з робітника, а з винних осіб. Якщо зайві суми, які були нараховані позивачу, дійсно є наслідком лічильної помилки, то й тоді згідно ч. 2 ст. 127 КЗпП, керівник підприємства вправі був видати наказ про відрахування не пізніше 1-го місяця з дня виплати неправильно нарахованої суми. Фактично відрахування із заробітної плати (за липень і серпень 2016 року) були здійснені під час остаточного розрахунку 25.08.2016 р. Це означає, що відрахуванню могли підлягати лише суми, зайве виплачені з 25 червня по 25 липня 2016 року. Не було надано жодного наказу керівника підприємства про відрахування із заробітної плати позивача, що зайвий раз підтверджує незаконність такого відрахування. Про відрахування із заробітної плати у липні 2016 року в розмірі 1278,27 грн. позивачу не повідомили не тільки у липні місяці, а навіть у серпні під час остаточного розрахунку, що є порушенням. Відповідачем у липні 2006 року було нараховано заробітної плати 2223,90 грн., а відраховано 1278,27 грн., що складає 57,5 відсотків. У серпні 2006 року нараховано зарплати 170,00 грн. (оклад) + 17,00 грн. (доплата за сумісництво) + 491,08 грн. (оплата днів по середньому) + 36,36 грн. (індексація) = 714,44 грн., а відраховано 1133,38 грн., що складає 158,6 відсотків. Таким чином, і тут мають місце грубі порушення законодавства про працю. Під час звільнення відповідачем також не було виплачено суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1552,32 грн. Сума 2156,85 грн., яка виплачена позивачу 26.08.2016 р., є заробітною платою за липень 2016 року. Таким чином, зарплата за серпень йому фактично не виплачена. Отже вважає, що при звільненні позивача відповідачем були грубо порушені норми чинного законодавства, а саме: здійсненні незаконні відрахування з заробітної плати, що призвело до неповної виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, внаслідок чого були порушені його права, як робітника (а.с.65-68).

Представник відповідача за довіреністю Авдєєва Ю.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити. Пояснила, що борг по заробітній платі - це не вірне формулювання програми. На справді боргу у працівника перед підприємством немає. Зазначила, що пропонували позивачу звернутися до бухгалтерії та отримати суми компенсації. Дійсно компенсація за невикористану відпустку сплачена не була. На підприємстві дійсно була затримка по виплаті заробітної плати. Якщо людина у відрядженні її заробітна плата не підлягає індексації, згідно постанови КМУ. З відповідача невірно було утримано за липень і серпень. Було утримано премію, яка взагалі не повинна була бути нарахована, згідно наказу про премії. За липень було утримано і податки. Затримка розрахунку була на один день. 25.08.2016 року він звільнився, а 26.08.2016р. проведено розрахунок. Були відрахування, оскільки мали місце надміру сплачені кошти. Під час звільнення позивач не здав інструменти, тому вказана сума боргу за матеріальні цінності, але він ніяк не відображається на заробітній платі. Працівник не вірно нарахував індексацію.

Від представника відповідача Білоус В.П. надійшли письмові заперечення та пояснення в яких зазначає, що відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення у разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається із розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно до відпрацьованого часу. Це положення стосується працівників, які перебували у тому числі у відрядженні. Це також підтверджується листом Міністерства соціальної політики України від 25.02.2016р. №75/10/136-16 "Щодо індексації заробітної плати, коли особа працює неповний робочий час". Згідно розрахунку за липень 2016р. позивачу було нараховано 1345,63 грн. та утримано 1278,27 грн., в тому числі індексація, що була помилково нарахована у попередніх періодах, а також середній заробіток за час відряджень та інше. Утримано податків на суму 151,83 грн. До виплати 1 193,80 грн. Згідно розрахунку за серпень 2016р.: за 2 робочих дні нараховано 170,00 грн. компенсація за невикористану відпустку - 1552,32 грн. доплата за суміщення професій - 17,00 грн. службові відрядження - 491,08 грн. індексація - 36,36 грн. утримано 2928,46 грн., в тому числі індексація, доплата за суміщення професій та інше, донараховано - 1795,08 грн. - середній заробіток за час відряджень за липень, червень, травень, квітень 2016р. Утримано податків на суму 170,33 грн. До виплати 963,05 грн. Сума що підлягала сплаті (липень 1193,80грн. + серпень 963,05 грн. = 2 156,85 грн.) виплачена ОСОБА_1 26.08.2016р. з затримкою на один день (що підтверджується випискою по картці ОСОБА_1), оскільки операційний час закінчується о 16:30 щоденно, в зв'язку із здійсненням 25.08.2016р. великої кількості платежів, оплата ОСОБА_1 здійснилась 26.08.2016р. Беручи до уваги викладене вище, доводи позивача щодо невиплати йому заробітної плати за серпень 2016р. протягом 56 робочих днів є помилковим, та таким, що не відповідає дійсності. Що стосується перерахувань на картку зарплатну позивача: при зрівнянні відомостей з виписки по картці, що надав ПАТ КБ «Приватбанк» з перерахованими сумами згідно даних ПАТ «ЗЗМА» вбачається, що всі суми збігаються, окрім перерахованої 05.02.2016р. Що стосується оплати по середньому, то в серпні місяці було нараховано за 4 дні, оскільки ОСОБА_1 знаходився у відрядженні. Згідно абз. 3 п.2 Порядку Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які працювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 в серпні 2016р. знаходився у відрядженні 4 дні рахунок здійснюється по наступній формулі: нараховується сума за червень та липень 2016р. поділена на кількість робочих днів в 06-07.2016р. та помножена на кількість днів у відрядженні: 5033,57:41?4=491,08грн. Стосовно утримання надлишково нарахованої та утриманої індексації, зазначають, що п.3 Постанови КМ України №1078 від 17.07.2003р. із змінами та доповненими до об'єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати. Таким чином, в періоди знаходження ОСОБА_1 у відрядженні, його виплати не підлягали індексації, оскільки нараховувались у відповідності з Порядком №100. Співставляючи нараховані та виплачені суми довідки про доходи наданої ПАТ «ЗЗМА» ОСОБА_1 та суми вказані в рахункових листках, вбачається, що ПАТ «ЗЗМА» помилково вказано в серпні 2016р. нараховану та виплачену суму доходу: вірним є нарахування доходу 1133,38 грн. та виплачено 963,05 грн. (а.с.23-24, 56-57).

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 14 січня 2010 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПАТ "Завод засобів механізації аеропортів" на посаду виконавця робіт в енерго - механічний відділ. 25 серпня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпПУ на підставі наказу № 79-ос від 25.08.2016р., що підтверджується відомостями трудової книжки, серії НОМЕР_1 від 25 грудня 2005 року (а.с.4).

Відповідно до наказу № 79-ос від 25 серпня 2016 року про припинення трудового договору у ОСОБА_1 передбачена компенсація за 28 днів відпустки за період: 14.01.2015р.-13.01.2016р. (використано 10 днів), 14.01.2016р.-25.08.2016р. (використано 00днів) (а.с.5).

З повідомлення про повний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні вбачається, що нараховано за серпень 2016р.: оклад 170,00грн., доплата за сумісництво посад 17,00грн., оплата днів по середньому, службові відрядження 491,08грн., компенсація за невикористану відпустку 1552,32грн. індексація заробітної плати 36,36грн., перерахунок заробітної плати - 1133,38грн. Всього нараховано 1133,38грн. Заробітна плата до виплати 963,05грн. Виплачено аванс 0,00грн. Борг заробітної плати за підприємством 2156,85грн. Борг заробітної плати за робітником 2844,62грн. Борг по матеріальним цінностям за робітником 24472,59грн. Борг по підзвітним грошовим коштам за робітником 2979,24грн. (а.с.6, 25).

Відповідно до виписки по банківській картці ОСОБА_1 за період з 01.01.2016р. по 07.11.2016р. ОСОБА_1 виплачено 18267,64грн., а 26.08.2016 року ПАТ "Завод засобів механізації аеропортів" виплатив позивачу 2156,85грн. (а.с.7).

З розрахункового листа за липень 2016р. вбачається, що у відповідача перед позивачем був борг (а.с.8).

З довідки про доходи ПАТ "Завод засобів механізації аеропортів" від 31.10.2016р. ОСОБА_1 у серпня 2016р. нараховано 2211,78грн., виплачено 1769,15грн. З вересня 2015р. по серпень 2016 року нараховано 21612,41грн. виплачено 18159,03грн. (а.с.9)

Відповідно до довідки ПАТ "Завод засобів механізації аеропортів" від 10.01.2016р. ОСОБА_1 в квітні, травні, червні, серпні 2016р. не підлягав преміюванню (а.с.33).

З додатку до особового рахунку за 01.01.2016р.-31.08.2016р. ОСОБА_1 отримував премії з січня 2016р. - червень 2016р. включно та індексацію заробітної плати з січня 2016р.-серпень 2016р. включно (а.с.34).

З наказів від 29.01.2016р., 29.02.2016р., 31.03.2016р. про преміювання та додатків до них в яких затверджені списки робітників підрозділів у розмірах, яким виплатити премію, зокрема є ОСОБА_1 (а.с.37-42).

З 02.02.2016р. по 07.03.2016р. та з 28.04.2016р. по 26.06.2016р. ОСОБА_1 перебував у відрядженні, що підтверджується посвідченням про відрядження та наказами про відрядження від 01.02.2016р. та 27.04.2016р. (а.с.43, 51-52).

З 10.08.2016р. по 29.08.2016р. ОСОБА_1 перебував на лікарняному, листок непрацездатності № 491515, що підтверджується листом Комунального закладу "Дніпропетровське дванадцяте територіальне медичне об'єднання" Дніпропетровської обласної ради" від 27.12.2016р. № 5/278 (а.с.44).

Також відповідачем надано розрахунок головного бухгалтера заробітної плати за липень, січень 2016 року ОСОБА_1 з зазначенням відрахувань неправильності нарахування заробітної плати та таблицю про перерахунок заробітної плати на картку ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_1 за 2016р. (а.с.58-59).

У відповідності до ст. 83 КЗпП України та ст. 24 ЗУ "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із ст. 47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13.

Відповідно до п.8. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток.

Статтею 21 Закону України "Про оплату праці" визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

За приписами ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить за серпень 2016р. становить 714,44грн., що підтверджується письмовими доказами по справі. Невиплачена компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1552,32грн., що також не заперечується відповідачем, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню частково, а саме підлягає стягненню 4723,11грн. в рахунок оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з розрахунку: невиплачена заробітна плата 714,44грн. поділена на 18 робочих днів = 39,69грн. середньоденна заробітна плата. За період з 25 серпня 2016р. по 14 лютого 2017р. 119 робочих днів. 39,69?119 = 4723,11грн.

Також суд не приймає до уваги надані відповідачем розрахунки, оскільки вони суперечать один одному, документам бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.88 ЦПК України - якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Також, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються із суми судового збору - 1600,00грн.

Керуючись ст.ст. 83, 115, 116, 117, 127-129 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 24 Закону України "Про відпустки", ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати відрахування Публічним акціонерним товариством «Завод засобів механізації аеропортів» із заробітної плати ОСОБА_1 суми перерахунку при остаточному розрахунку при звільненні незаконним.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Завод засобів механізації аеропортів» на користь ОСОБА_1 невиплачену частину заробітної плати за серпень 2016 року в розмірі 714 грн. 44 коп., невиплачену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1552 грн. 32 коп., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4723 грн. 11 коп., загалом 6989 (шість тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять) гривень 87 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Завод засобів механізації аеропортів» на користь держави судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков