Провадження № 22-ц/773/677/17 Категорія: 81 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

з участю:секретаря ОСОБА_2,

представників заявників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника ВДВС ОСОБА_5,

заінтересованої особи ОСОБА_6,

представника заінтересованої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8, на неправомірні дії та скасування постанов і акта опису й арешту майна державних виконавців Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції та визнання неправомірним і скасування звіту про оцінку майна, заінтересована особа ОСОБА_6, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з даною скаргою, в якій зазначали про неправомірні дії державних виконавців щодо винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень, акта опису й арешту майна, призначення експерта, які винесені ними в ході виконавчого провадження з примусового виконання судових рішень про стягнення із заявників заборгованості, та про незаконність і скасування складеного звіту про оцінку майна.

Після уточнення позовних вимог в лютому 2017 року заявники просили визнати неправомірними дії головного державного виконавця першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції ОСОБА_9 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2014 року з примусового виконання судового наказу № 0308/1440/2012 від 10.04.2012 року та скасувати цю постанову; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції ОСОБА_10 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2014 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-4207/07, виданого 29.10.2007 року, та скасувати вказану постанову; а також щодо складання акту опису й арешту майна від 07 жовтня 2015 року серії 39028336 № ВР і просили скасувати цей акт опису й арешту майна; та щодо винесення постанови про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 09.10.2015 року і скасувати зазначену постанову про призначення експерта; та просили визнати неправомірним і скасувати звіт про оцінку двокімнатної житлової квартири, загальною площею 56.7м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 30.11.2015р.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року в задоволенні частини вимог скарги відмовлено, а в частині визнання неправомірним і скасування звіту про оцінку квартири залишено скаргу без розгляду.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій зазначають про порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, а відтак просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити скаргу.

Заслухавши пояснення осіб, беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 р. (що діяв на день відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Виконавчими провадженнями поновлюються майнові та особисті немайнові права осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів примусу до осіб, які добровільно не виконали свої обов'язки у сфері матеріальних правовідносин.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до положень ст.383 ЦПК України, ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом, 27 січня 2012 року Луцький міськрайонний суд Волинської області видав судовий наказ № 2н/0308/1440/2012, що вступив у силу 06.04.2012 та виданий стягувачу 10 квітня 2012 року, за яким стягнуто солідарно з боржників ОСОБА_8, ОСОБА_7, котрі проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь стягувача комунального підприємства Луцькводоканал заборгованість за надання послуг з водопостачання та водовідведення в розмірі 3180 грн. 02 коп., а також 107 (сто сім) гривень 30 коп. судового збору (а.с.16-17 т.2).

05 лютого 2014 року директор КП «Луцькводоконал» як представник стягувача звернувся до ВДВС Луцького міського управління юстиції з заявою про примусове виконання рішення суду, а саме вищезазначеного судового наказу (а.с. 15 т.2).

Даний судовий наказ відповідно до відміток, що містяться на ньому, був попередньо на виконанні в Першому відділі ДВС Луцького міського управління юстиції і державним виконавцем було закінчено виконавче провадження 21.06.2013 року, що також вбачається з витягу з ВП спецрозділ від 27.03.2017 року (а.с. 19 т.2).

05.02.2014 р. головним державним виконавцем Маковецькою Л.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 10 квітня 2012 року, про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з ОСОБА_7 на користь КП «Луцькводоканал» (а.с.18 т.2).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 22 вказаного Закону передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 вказаного Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Отже, постанова від 05.02.2014 року державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції ОСОБА_9 про відкриття виконавчого провадження винесена відповідно до вимог на той час чинного законодавства та в межах повноважень, оскільки відбулося переривання строку пред'явлення до виконання судового наказу.

Матеріалами справи також встановлено, що 02.08.2007 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист по справі №2-4207/2007, за яким стягнуто солідарно з боржників ОСОБА_8, ОСОБА_7 в користь КП Луцькводоканал заборгованість за надання послуг з водопостачання та водовідведення в розмірі 823,35 грн., а також 25,50 грн. судового збору.

04.02.2016 року директор КП «Луцькводоконал» як представник стягувача повторно звернувся до ВДВС Луцького міського управління юстиції з заявою про примусове виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 02.08.2007 року по справі №2-4207/2007 (а.с. 20 т.2).

Вказаний виконавчий лист видано 29.10.2007 року зі строком предявлення до виконання протягом 3 років. Відповідно до відмітки, що міститься на ньому, він був попередньо на виконанні у Першому відділі ДВС Луцького міського управління юстиції і 23.10.2014 року державним виконавцем був повернутий стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Дані обставини підтверджено витягом з ВП спецрозділ від 27.03.2017 року, в якому вказано, що стягувачем виконавчий лист предявлявся до виконання 10.12.2007 року, 16.12.2009 року та був повернутий 19.05.2010 року, 15.10.2010 року та був повернутий 23.10.2014 року (а.с. 21, 23-25 т.2).

За таких обставин, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», та дату видачі виконавчого листа (29.10.2007 року), вірними є висновки суду першої інстанції, що 19.05.2010 року та 23.10.2014 року відбулося переривання строку пред'явлення до виконання зазначеного виконавчого листа та що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена правомірно.

Щодо відмови судом першої інстанції в задоволенні вимог заявників у частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції ОСОБА_10 щодо складання акта опису й арешту майна від 07 жовтня 2015 року серії 39028336 № ВР та скасування цього акта, колегія суддів вважає висновок суду обґрунтованим з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно з актом опису й арешту майна від 07 жовтня 2015 року серії 39028336 № ВР, що складений у присутності стягувача представника КП «Луцьктепло» та понятих, було описано й арештовано квартиру, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Коновальця, 1Б/3, що належить на праві приватної власності боржникам ОСОБА_7, ОСОБА_8 згідно довідки відповіді на запит № 22695 від 23.09.2015р.

Копію акта опису й арешту майна надіслано рекомендованим листом боржникам.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п'ять днів після накладення арешту.

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, є, зокрема звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення форми акту опису й арешту майна та складення його із грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та ОСОБА_11 з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 02.04.2012 року спростовуються матеріалами справи та не заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем відділу встановлено, що майна та коштів, належних боржникам, на яке можливо було б здійснити звернення стягнення, не виявлено, за винятком спірної квартири. При проведенні виконавчих дій 07.10.2015 року державним виконавцем Михальчук М.Я. проведено опис квартири, про що складено відповідний акт, де боржниками виступають заявники. Однак в подальшому було виявлено, що вказаний акт опису й арешту різняться через допущені граматичні помилки та неточності.

Пунктом 1.5 ОСОБА_11 з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 02.04.2012 року передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень вимог, подання звітів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. ОСОБА_11 у п.1.5.2 розділу І та п.4.2.1., 4.2.2. розділу ІV передбачає вимоги до акта державного виконавця.

З аналізу оскаржуваного акта виявлено допущення описки та незначних помилок, які були усунені, відповідно до ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто нормами даної статті встановлено право державного виконавця у випадку виявлення помилки, допущеної при оформленні процесуальних документів, виправити недоліки шляхом винесення відповідної постанови.

Таким чином, в.о. начальника Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_12 при здійсненні контролю за рішеннями, діями державних виконавців під час виконання ними виконавчих проваджень проведено перевірку зведених виконавчих проваджень в АСВП № 49804075, №48820979 в ході якої було усунено недоліки (виправлено помилки) в тексті зазначеного акту опису й арешту майна шляхом винесення відповідної постанови № 13/03/2017 від 24.03.2017р.

У звязку з наведеним, колегія суддів вважає, що враховуючи внесені виправлення до акту опису та арешту майна, що наявний в матеріалах справи, він не підлягає до скасування через невідповідність вимогам ст.ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження», а дії державного виконавця щодо його складання не можна визнати протиправними.

Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 оскаржили дії старшого державного виконавця першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції ОСОБА_10 щодо винесення постанови про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 09.10.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2015 року державним виконавцем першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції ОСОБА_10 винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП №47043035 при примусовому виконанні судового наказу №161/1162/14ц від 02.02.2015 року про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги з ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ЖКП № 3 в розмірі 6326,43 грн. та 121,80 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» , у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Згідно з ч.1. вказаної вище статті, визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Порядок залучення експертів, спеціалістів та субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання у виконавчому провадженні регулюється в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 2.6., 2.7. , 4.3. розділу ІІ ОСОБА_11.

Керуючись наведеними нормами, державний виконавець Михальчук М.Я. з власної ініціативи 09.10.2015 р. винесла постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - ФОП ОСОБА_13, з яким було укладено Першим ВДВС Луцького МУЮ та Головним територіальним управлінням юстиції трьохсторонній договір про надання послуг з незалежної оцінки вартості майна, для встановлення дійсної вартості майна та було попереджено його про відповідальність згідно законодавства України за відмову або ухилення від дачі висновку чи за дачу завідомо неправдивого висновку (а.с.35 т.2). Вищевказана постанова була надіслана на адресу боржників за вихідним №23778 (а.с.34 т.2).

На виконання постанови державного виконавця експертом складено звіт про оцінку майна, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 56,7 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Є. Коновальця, 1Б/3 в м. Луцьку .

Отже, колегія суддів вважає, що державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції ОСОБА_10 при винесенні постанови про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 09.10.2015 року не було допущено порушень вимог закону та порядку залучення експерта .

Крім того, заявники просили скасувати звіт про оцінку спірної двокімнатної житлової квартири з підстав непогодження з результатами оцінки вартості майна, встановленими призначеним державним виконавцем експертом, вважаючи їх заниженими.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо залишення без розгляду даних вимог у звязку із пропуском заявниками строку оскарження результатів виконаної оцінки.

Відповідно до частин 3, 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі, якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Разом з тим вимога заявників як сторін виконавчого провадження, повинна розглядатися не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

Між тим, судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження. В ході розгляду справи підтверджено, що заявники подавали до ВДВС заяви 11.05.2016 р.,02.06.2016 р., про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (а.с.97,98,100 т.1).

Крім того, на підтвердження даного факту державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_10Я складено акти від 16.05.2016 р., 06.06.2016 р., 13.06.2016 р., в яких зафіксовано дані дії.

Доводи скарги щодо неправомірності дій державних виконавців в частині ненаправлення боржникам копій оскаржуваних постанов та як наслідок порушення їх права, не заслуговують на увагу, оскільки при наявності відкритого виконавчого провадження щодо стягнення з них заборгованості вони були обізнані з моменту винесення першої постанови про відкриття виконавчого провадження, що підтвердили заявники у своїх поясненнях під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявниками не доведено обставин, які б свідчили про істотне порушення їх прав при проведенні виконавчого провадження та не надано доказів, які б підтверджували ці обставини, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення вимог їх скарги.

Відповідно ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що суд ухвалив законну та справедливу ухвалу, вірно встановивши факти і відповідні їм правовідносини, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі наявних та наданих сторонами належних і допустимих доказів, а отже апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді