АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/4684/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/355/К/17 суддя Бутенко М.В.
Категорія № 44 (2) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року про зупинення провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року зупинено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ «КБ ПриватБанк») звернувся із апеляційною скаргою на неї, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про зупинення провадження та постановити нову ухвалу про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Зокрема, апелянт посилається на те, що відповідачем не було надано доказів, що на розгляді Верховного Суду України знаходиться заява про перегляд рішення про визнання правочинів недійсними, а квитанції про відправку заяви про перегляд рішень до ВСУ, не є належними та допустимими доказами, оскільки належним доказом є ухвала про відкриття провадження.

Крім того, зупиняючи провадження у справі, судом першої інстанції не враховано, що рішення по справі про відмову в задоволенні позову про визнання правовичнів недійсними вже набрало законної сили, а тому ніяким чином не впливає на розгляд справи про виселення.

Судом не взято до уваги розяснення, викладені в п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно яких, визнаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обовязковому зупиненню, суд повинен врахувати, що така підстава, яка зазначена у п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України застосовується в тому разі, коли в цій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються заявлених в цій іншій справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідачі ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_4, а також відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників процесу в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Клопотання відповідача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у звязку із знаходженням її представника ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні, колегія суддів не бере до уваги, оскільки ані відповідачем, ані її представником не надано належних доказів перебування ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення даного спору не можливе до винесення рішення по цивільній справі, яка розглядається у Верховному Суді України за касаційною скаргою ОСОБА_3 по справі про визнання правочинів недійсними, яка є повязаною з даною справою.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Тобто, зупинення провадження у справі у зв'язку з неможливістю розгляду даної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, викликається необхідністю встановлення в рішенні чи ухвалі у іншій справі обставин, що мають значення для справи, тобто преюдиціальних фактів.

У Постанові Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» викладена правова позиція, відповідно до якої, суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК України, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Закінчення провадження у справі з цих підстав без ухвалення рішення має бути належно вмотивовано в ухвалах, постановлених з цього приводу. Про наслідки вчинення зазначених процесуальних дій суд роз'яснює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК і правил, що їх регулюють. Суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках, передбачених статтею 201 ЦПК, а за наявності підстав, визначених статтею 202 ЦПК України, має право як на зупинення, так і на відмову в задоволенні такої заяви.

Визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, в червні 2014 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року провадження у даній справі було зупинено у зв'язку з тим, що у Верховному Суді України розглядається справа за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 210/4816/13-ц від 26.05.2016 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 210/4816/13-ц від 18.11.2015 року та рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу у справі № 210/4816/13-ц від 13.11.2013 року про визнання правочинів недійсними.

Однак, на думку колегії суддів, зупиняючи провадження у справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість вирішення даного спору, оскільки предметом даного спору є виселення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із квартири, яка є предметом іпотеки та на яку за рішенням суду звернуто стягнення.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу по справі № 210/4816/13-ц за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійними правочинів, а саме: кредитної угоди № 1/317-МК від 15.09.2008 року та договору про видачу траншу № 1/317-МК/1 від 16.09.2008 року, змінено в частині підставі відмови в задоволенні позову рішенням апеляційної суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року. Рішення набрало законної сили (а.с. 89-93). У звязку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Також, в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «КБ» «ПриватБанк» про визнання правочинів недійними, відповідач має право звернутись до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, відповідно до вимог ст.ст. 361-365 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відповідачем ОСОБА_3 не було надано доказів, що на розгляді Верховного Суду України знаходиться заява ОСОБА_3 про перегляд рішення про визнання правочинів недійсними, а квитанції про відправку заяви про перегляд рішень до Верховного Суду України, не є належними та допустимими доказами, оскільки належним доказом є ухвала про відкриття провадження.

Крім того, ухвалою Верховного Суду України від 17 жовтня 2016 року, тобто ще до постановлення оскаржуваної ухвали від 21 листопада 2016 року, відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд Верховним Судом України рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13.11.2013 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року та ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.05.2016 року.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зупинення провадження у даній справі є помилковим.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі скасувати на підставі п.3 ч.1 ст.311 ЦПК України та направити справу для подальшого розгляду по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_8