Справа № 296/8378/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Шалота К.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнень просили: встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, шляхом виділення в користування ОСОБА_1 кімнати, що позначена на технічному паспорті під №6 - жилою площею 17,4 кв.м. з прилеглим балконом - площею 0,86 кв.м., ОСОБА_2 кімнати під №7 - жилою площею 10,5 кв.м., а ОСОБА_4 кімнати під №5 - жилою площею 17,4 кв.м.; залишити у спільному користуванні: кухню - площею 5,3 кв.м., коридор - площею 7,8 кв.м., ванну кімнату - площею 2,0 кв.м. та туалет - площею 1,1 кв.м.

Позовні вимоги мотивувалися тим, сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, 2/3 частини якої належать позивачам, а 1/3 відповідачу. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем є неможливим, оскільки відповідач знущається, наносить постійно тілесні ушкодження позивачу ОСОБА_1 за фактом чого на даний час проводиться досудове розслідування, а також чинить перешкоди в користуванні спірним житлом, просили в судовому порядку встановити порядок спільного користування квартирою.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили встановити порядок користування спірною квартирою.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що спірна квартира була надана йому в результаті роботи начальником комунальної установи, та не визнаючи будь-які права на спірну квартиру за позивачами, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін по справі, розглянувши документи, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 22.01.2007 року вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних долях по 1/3 (а.с. 7).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2, остання складається із трьох кімнат загальною житловою площею 62,37 кв.м., а саме: жилої кімнати №6 - площею 17,4 кв.м. з прилеглим балконом - площею 0,87 кв.м., жилої кімнати №5 - площею 17,4 кв.м., жилої кімнати №7 - 10,5 кв.м., коридору - площею 7,8 кв.м., кухні - площею 5,3 кв.м., ванної кімнати - площею 2,0 кв.м. та вбиральні - площею 1,1 кв.м. (а.с. 11-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" вбачається, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

За положенням ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Виходячи з цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі.

У справі, яка є предметом розгляду позивачами заявлено вимогу саме про встановлення порядку користування вказаною квартирою, тому, оскільки ЦК не містить окремої правової норми, яка б регулювала зазначені правовідносини, суд керується загальними нормами статтями 319, 358 ЦК.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 2, 3 статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на час проживання позивачів разом з відповідачем у спірній квартирі за останніми фактично склався наступний порядок користування квартирою, а саме: позивач ОСОБА_1 користувалася кімнатою №6, площею 17,4 кв.м. з прилеглим балконом, позивач ОСОБА_2 - кімнатою №7, площею 10,5 кв.м., а відповідач ОСОБА_4 - кімнатою №5, площею 17,4 кв.м.

Допитані в судовому засіданні у якості свідків діти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засвідчили, що відповідач ОСОБА_4 знущається над їх матір"ю ОСОБА_1, наносить сильні побої, не допускає в спірну квартиру, та остання вимушена проживати у них по черзі, вказували, що відповідачу пропонувалося продати та поділити спільну квартиру, однак останній згоди на це не надає, на будь-які перемовини не йде.

З огляду на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що справедливим буде встановлення порядку користування квартири з виділенням у користування ОСОБА_1 кімнати, що позначена на технічному паспорті під №6 - жилою площею 17,4 кв.м. з прилеглим балконом - площею 0,86 кв.м., ОСОБА_2 кімнати під №7 - жилою площею 10,5 кв.м., а ОСОБА_4 кімнати під №5 - жилою площею 17,4 кв.м.

При цьому, службові приміщення у спірній квартирі: кухню - площею 5,3 кв.м., коридор - площею 7,8 кв.м., ванну кімнату - площею 2,0 кв.м. та туалет - площею 1,1 кв.м. підлягають залишенню у спільному користуванні співвласників.

Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення витрати по сплаті судового збору у сумі по 275 грн. 60 коп. на користь кожного з позивачів .

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, шляхом виділення в користування ОСОБА_1 кімнати, що позначена на технічному паспорті під №6 - жилою площею 17,4 кв.м. з прилеглим балконом - площею 0,86 кв.м., ОСОБА_2 кімнати під №7 - жилою площею 10,5 кв.м., а ОСОБА_4 кімнати під №5 - жилою площею 17,4 кв.м.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4: кухню - площею 5,3 кв.м., коридор - площею 7,8 кв.м., ванну кімнату - площею 2,0 кв.м. та туалет - площею 1,1 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у сумі по 275 грн. 60 коп. кожному.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота