Справа № 494/164/17
УХВАЛА

23.02.2017 м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А., ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2017 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 21.02.2017 року, вказана позовна заява передана канцелярією суду до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Римарю І.А. 22.02.2017 року.

Вивчивши зміст позовної заяви та додатки до неї, суд доходить висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до частини 5 статті 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

У позовній заяві позивач заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору посилаючись на скрутний матеріальний стан.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, то суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні, виходячи з наступного.

В клопотанні заявник просить звільнити від сплати судового збору на підставі того, що вона є безробітною, матірю одиначкою, отримує лише соціальну допомогу у розмірі 1610 грн. 00 коп., зазначила, що цих коштів їй не вистачає на створення належних умов проживання для себе та дитини.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, згідно ч.3 ст.82 ЦПК України підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові Пленуму № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначив, що судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у звязку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у звязку з вирішенням конкретної справи. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя№ R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У звязку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України , Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідно до Закону України «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК України, п. 29 Постанови передбачено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Безробітні не віднесені Законом України «Про судовий збір» до категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору. Більш того, регулярне отримування соціальної допомоги позивачем свідчить про можливість сплати нею судового збору у встановленому Законом розмірі.

Застосування іншого підходу, за якого факт того, що позивач є безробітною матірю-одиначкою, отримання позивачем соціальної допомоги є достатньою підставою для звільнення особи від сплати судового збору, призведе до необхідності звільнення від сплати судового збору всіх осіб, які є безробітними.

Оскільки заявником не надано доказів на підтвердження незадовільного майнового стану, а посилання на те, що вона отримує лише соціальну допомогу як мати-одиначка не може вважатися достатньою підставою для зменшення, звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, а тому у задоволенні даного клопотання необхідно відмовити.

Відтак, враховуючи положення ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» та роз'яснення, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, позивачу необхідно надати до суду підтвердження щодо сплати судового збору за подання позову до суду.

Відповідно до ст.121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-120 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.82, 121 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним. - залишити без руху, надавши пятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

Розяснити, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Римар