СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2668/16-ц
Провадження № 2/306/141/17
Рядок статзвіту № 29
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2017 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Жиганської Н.М.

за участю

секретаря: Дешко В.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми індексу інфляції, трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобовязання, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми індексу інфляції, трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобовязання.

Як на підставу заявлених вимог позивач посилається на те, що рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 14.05.2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди стягнуто з відповідача на користь позивача вартість відновлювального ремонту нерухомого майна в сумі 46854,00 грн., вартість пошкодженого майна у сумі 4190,00 грн. та вартість судової технічно-будівельної експертизи у сумі 2500,00 грн. На підставі виконавчого листа по вищевказаній справі, відділом ДВС Свалявського РУЮ відкрито виконавче провадження від 22.07.2013 року. З часу прийняття рішення, боржник ОСОБА_4 жодної суми на погашення заборгованості не сплатив, продовжує користуватися коштами позивача, ухиляється від зобовязань. В мотивування своїх вимог позивач зазначає, що за рішенням суду, відповідач прострочив виплату заподіяної позивачу майнової шкоди, визначеної йому у розмірі 53544,00 грн. на 1281 день, починаючи з дати набрання рішенням законної сили від 14.05.2013 року, а тому повинен сплатити 3% річних та індекс інфляції за весь час прострочення зобовязання. У звязку з цим, просить суд стягнути з відповідача грошову суму на загальну суму 57325,97 грн., з них: 51687,97 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення зобовязання; 5 638,00 грн. - три відсотки річних.

19 січня 2017 року ОСОБА_3, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_1, подали до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача грошову суму на загальну суму 52069,43 грн., з них: 46388,43 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення зобовязання; 5 638,00 грн. - три відсотки річних, оскільки відповідачем частково погашалась заборгованість у період з травня 2015 року по 06 січня 2017 року.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 (на підставі договору доручення на представництво інтересів від 04.11.2016 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 637 від 11.04.2012 року) в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просять змінений та уточнений позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_4 (на підставі договору про надання правової допомоги від 19.01.2017 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/420 від 24.12.2004 року) в судовому засіданні заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач не перебуває з відповідачем у договірних правовідносинах, а обовязок щодо відшкодування шкоди у відповідача виник на підставі судового рішення та звернути увагу, що до деліктних зобовязань неможливо застосувати відповідальність, яка встановлена за порушення грошових зобовязань.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи зміненої та уточненої позовної заяви, суд доходить слідуючого висновку.

Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження своїх вимог.

При оцінці доказів, суд виходить із вимог Закону щодо їх належності та допустимості (ст. 58 ЦПК України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; ст. 59 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ:

Відповідно до рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Закарпатської області суду Закарпатської області від 14 травня 2013 року позов ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди та упущеної вигоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту нерухомого майна в розмірі 46854 грн., упущену вигоду 99000 грн., вартість пошкодженого майна 4190 грн., вартість судової технічно-будівельної експертизи 2500 грн. Вказане рішення суду набуло законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалося (а.с. 6-7).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 38997385 від 22 липня 2013 року, заступником начальника відділу ДВС Свалявського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 710/1205/11, виданого 09.07.2013 року Свалявським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартості відновлювального ремонту нерухомого майна в розмірі 46854 грн., упущеної вигоди 99000 грн., вартості пошкодженого майна 4190 грн., вартості судової технічно-будівельної експертизи 2500 грн. Боржнику ОСОБА_4 встановлено строк для добровільного виконання виконавчого листа до 28.07.2013 року (а.с. 8).

Позивачем надано суду розрахунки інфляційних втрат на заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_3, виконані адвокатом ОСОБА_1 (а.с. 16-18).

ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ:

За правовим змістом ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 11 ч. 5 ЦК України - у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Як на підствердження своїх доводів позивач посилався на рішення Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, відповідно до якого Верховний Суд України дійшов висновку про навність між сторонами грошових зобовязань та встановив наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3% річних за весь час прострочення.

Разом з тим, суд при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 дійшов висновку, що вказане рішення Верховного Суду України не підлягає до застосування у вказаній справі з огляду на наступне.

У справі, на яку посилається позивач судами встановлено, що 20 грудня 2007 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, відповідно до якого ОСОБА_1 сплатила авансовий внесок у розмірі 8 тис. доларів США. У разі невнесення решти коштів до 30 квітня 2008 року ОСОБА_2 зобовязалася повернути авансовий платіж з вирахуванням оплати за проживання, комунальних послуг та зазначених збитків, якщо такі будуть. У січні 2008 року через відмову позивачки від подальшого укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 повернула 2 тис. доларів. В решті умови договру не виконала.

Таким чином, свій висновок Верховний Суд України зробив у справі, де до винесення рішення судами між сторонами існували договірні відносини і суд, лише підтвердив їх наявність та наявність грошового зобовязання боржника.

Натомість, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникли правовідносини, у звязку із відшкодуванням шкоди, завданої майну позивача, внаслідок пожежі, тобто деліктні правовідносини, які врегульовано згідно з параграфом 1 глави 82 "Відшкодування шкоди" Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що збільшення розміру відшкодування шкоди, у звязку з підвищенням вартості життя і збільшення розміру мінімальної заробітної плати (індекс інфляції - це стійке підвищення загального, або середнього, рівня цін на товари й послуги) передбачено лише параграфом 2 розділу 82 "Відшкодуваня шкоди", а саме ст. 1208 Кодексу передбачено: "За заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.

За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду."

Верховний Суд України в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 червня 2010 р., не підтримав позицію місцевого та апеляційного судів щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних у справі про відшкодування шкоди, зокрема зазначивши наступне: "Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором.

Ухвалюючи рішення про стягнення індексу інфляції, суд на порушення вимог ст. 213 ЦПК України не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не обґрунтував, чому до правовідносин, які є деліктними, необхідно застосовувати відповідальність за порушення грошового зобовязання."

Крім цього, Верховним Судом України підготовлено" аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" в якому викладено позицію Верховного Суду з питань застосування ст. 625, а саме : "Враховуючи зазначену неоднакову судову практику під час вирішення питання застосування положень ст. 625 ЦК до правовідносин, які виникають у звязку із заподіянням шкоди, слід зважати на таке:

Статтею 625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13)."

На цій підставі, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до задоволення - не підлягають, а тому у позові про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення зобовязання та трьох відсотків річних, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 59, 60, 64, 208, 212, 213, 215, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 11, 20, 625 ЦК України суд,-

Р І Ш И В :

У зміненому та уточненому позові ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 грошової суми на загальну суму 52069,43 грн., а саме: 46 388,43 грн. - індексу інфляції за весь час прострочення зобовязання; 5 681,00 грн. - трьох відсотків річних - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення Свалявського районного суду подається до апеляційного суду Закарпатської області через Свалявський районний суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ Н.М.Жиганська