Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2392/16-ц
Провадження № 2/376/60/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2017 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Клочка В.М.,

при секретарі - Якштас А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло,

в с т а н о в и в :

В грудні 2016 року до Сквирського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1, загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який належить йому на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області.

Вказуючи на те, що у липні 2014 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

Нотаріально посвідчити договір позивачка з відповідачем домовились після повного зібрання необхідних документів. Однак при зверненні до нотаріуса отримали відмову, оскільки відповідач після набрання рішенням суду законної сили не оформив свідоцтво про право власності на вищезазначений будинок.

За даним договором ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який належить йому на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області, правовстановлюючі документи та ключі від будинку, а ОСОБА_1 у свою чергу передав ОСОБА_2 кошти у сумі 30000 гривень та прийняв майно, про що було складено розписку.

Позивач, посилаючись на те, що сторони не мають змоги оформити договір купівлі-продажу майна належним чином у нотаріуса, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1, загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м з відповідними господарськими будівлями та спорудами рішенням суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 також в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо їх задоволення.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що у липні 2014 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який належав ОСОБА_3 на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 13.05.2014 року у справі №376/644/14-ц, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 23.401790.

Відповідач визнає позивача власником будинку про що свідчить його заява про визнання позову.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частина 2 статті 328 ЦК України визначає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно положень ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

В свою чергу частиною другою статті 220 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В силу вимог ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача з договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором.

В свою чергу згідно положень ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Після дослідження обставин справи, судом було з'ясовано, що ОСОБА_2 позов визнав.

Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права третіх осіб не порушує, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 220, 328, 334, 657 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1, загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: