АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/290/17 Справа № 185/259/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про застосування наслідків нікчемного правочину, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про застосування наслідків нікчемного правочину.

Рішенням Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.08.2013 року Відділом державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції згідно протоколу №04-0430/13 були проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 Переможцем торгів став ОСОБА_2

24.09.2013 року позивачу було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину домоволодіння №47 по вул..Жовтневій в с.Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області, видане Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.12.2013 року було визнано недійсними прилюдні торги та акт проведення прилюдних торгів від 29.08.2013 року з реалізації 1/2 частини домоволодіння № 47 за адресою:с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області вул.. Жовтнева, належної ОСОБА_3.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2015 року визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину домоволодіння №47 по вул..Жовтневій в с.Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області, видане Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою 24.09.2013 року та визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком №47 по вул. вул..Жовтневій в с.Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області.

Згідно з ч. 3 ст. 215, 216 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, у п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами:про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не обґрунтовані, оскільки заявлені вимоги про стягнення з ВДВС Павлоградського МУЮ на користь позивача грошові кошти у розмірі 29436,00 грн, що були сплачені на рахунок ВДВС за придбання нерухомого спірного майна не ґрунтуються на законі, так як між позивачем та ВДВС не укладалось договору, а тому ВДВС не є стороною недійсного правочину та до нього не може бути предявлена вимога про застосування наслідків недійсності правочину.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_4