Справа № 489/6320/16-ц
Номер провадження 2/489/710/17
РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач), третя особа - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування про надання дозволу на виїзд для тимчасового проживання за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

встановив

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої доньки. Вказує, що дитина перебуває на повному утриманні позивача та проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі-ОАЕ). Зазначає, що хоче з дитиною подорожувати до різних країн світу, в тому числі перетинати кордон України з метою приїздити на канікули та провідувати своїх родичів.

Позивач просив суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітній дитині ОСОБА_3 у супроводі її матері без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини до досягнення дитиною 16-річного віку, а саме до 28.01.2026 до Об'єднаних Арабських Еміратів.

06.02.2017 до суду від відповідача надійшло заперечення.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про зміну предмету позову та просив надати малолітній ОСОБА_3, 28.01.2011 р. н. дозвіл на виїзд за межі України на тимчасове місце проживання за кордоном в країну Об'єднані Арабські Емірати у супроводі її матері, ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, а саме до 28.01.2027

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до Свідоцтва про народження з реєстраційним №1738/2011 ОСОБА_3 Євангеліна народилась 28.01.2011, батьками є сторони у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 Євангеліна має посвідчення особи постійного жителя Об'єднанних Арабських Еміратів.

Рішенням суду від 22.08.2013, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04.11.2013 шлюб між сторонами у справі розірвано.

Відповідно до рішення суду від 20.11.2013 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_1.

Згідно з довідкою від 22.11.2016 ОСОБА_3 Євангеліна відвідує ДОУ "Little flower" з 01.07.2013 по 04.04.2015 - повний день, і з 05.04.2015 по дійсний час - півдня.

Довідкою Міжнародної академії Сколарз від 26.09.2016 підтверджується, що ОСОБА_3 Євангеліна у 2016-17 навчальному році навчається у 2-Б класі Міжнародної академії Сколарз.

Між позивачем та ЗАТ "Сайпем контрактінг нідерланди", філія Шарджа укладено трудовий договір від 01.05.2012.

Так, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини першочергова увага в усіх діях щодо дітей має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, незалежно від того ким ці дії здійснюються.

Згідно з принципом 2 Декларації про права дитини від 20.11.1959 дитині повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, морального, духовного розвитку

Такого ж змісту обов'язки батьків щодо розвитку дитини та забезпечення її інтересів, передбачені статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Батьки дитини, згідно з приписами ст. 141 СК України мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

При цьому, відповідно до приписів ст. 157 СК той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Інший з батьків не має права перешкоджати такому вихованню та спілкуванню, якщо воно не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII (далі - Закон № 3857-XII), Правилами перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57).

За змістом ч. 2 ст. 4 Закону № 3857-XII за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням в ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

За таких обставин, в даному випадку відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не зазначено відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Надання згоди на виїзд дитини за кордон до 28.01.2027 унеможливить виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, що суперечить положенням ст. ст. 141, 153 СК України.

Суд не може прийняти до уваги посилання представника позивача на ті обставини, що дитина з народження перебуває в ОАЕ, там навчається тощо, оскільки повноцінна участь обох батьків у вихованні дитини має перевагу над умовами проживання, побутом тощо. Окрім цього, позивач останнього разу вивезла дитину за письмової згоди батька на певний період, однак не повернула дитину до України. Відповідач зазначає, що він намагався повернути дитину, однак це ускладнюється тим, що ОАЕ не ратифікували Гаазьку конвенцію про повернення викрадених дітей.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання малолітній ОСОБА_3, 28.01.2011 р. н. дозволу на виїзд за межі України на тимчасове місце проживання за кордоном в країну Об'єднані Арабські Емірати у супроводі її матері, ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, а саме до 28.01.2027 в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв