Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/5009/16 Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Л.Ю.
Провадження № 22-ц/778/48/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізького обласного бюро подорожей та екскурсій в особі директора ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел ОСОБА_5» про захист прав споживачів, розірвання договору про надання послуг та стягнення грошової суми,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Запорізького обласного бюро подорожей та екскурсій в особі директора ОСОБА_4, ТОВ «Тревел ОСОБА_5» з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.03.2016 року він уклав з ОСОБА_6 обласним бюро подорожей та екскурсій, що діє від імені та за дорученням ТОВ «Тревел ОСОБА_5», договір IL23036009 про надання туристичних послуг, за умовами якого відповідач зобовязався надати з 23.03.2016 по 30.03.2016 року наступні туристичні послуги на двох осіб до Ізраїлю: бронювання авіаквитків на літак, розміщення в готелі, трансфер, екскурсійна програма, медичне страхування. За договором ним було сплачено 35 897 грн. та 665 грн.

Рішенням 5712-1952 йому було відмовлено у вїзді до Ізраїлю, причиною відмови вказано: запобігання нелегальній імміграції. У звязку з чим його було переміщено з Ізраїлю.

ОСОБА_6 обласне бюро подорожей та екскурсій в порушення взятих на себе зобовязань не звернулося із запитом стосовно його права відвідин Ізраїлю.

Вважає, що відповідачі не надали йому належної якості послуги та не виконали зобовязання за договором.

На підставі зазначеного просив розірвати договір про надання туристичних послуг IL23036009 від 14 березня 2016 року, укладений між ним та ОСОБА_6 обласним бюро подорожей та екскурсій, та стягнути солідарно з відповідачів 35 897 грн. та 665 грн. - сплати за туристичний пакет, 921,01 грн. - витрат, що стосуються переїзду, та 4000 грн. - витрат на правову допомогу, разом 41 483,01 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідач ОСОБА_6 обласне бюро подорожей та екскурсій діяло у відповідності до умов п.п. 1.1, 2.1.1.договору IL23036009 про надання туристичних послуг від 14.03.2016 p. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів щодо наявності вини відповідачів за умов наявності рішення Міністерства внутрішніх справ Держави Ізраїль (Управління прикордонного контролю) стосовно відмови у вїзді до Ізраїлю 5712-1952туристу ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права спростовуються наступним.

Так, ОСОБА_3 посилався на те, що суд першої інстанції порушив приписи ст. ст.526, 629,652, 906 ЦК України, ст.ст. 20, 32 Закону України "Про туризм".

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 20 Закону України "Про туризм" встановлено вимоги щодо виду, змісту договору на туристичне обслуговування, ст. ст. 24, 25 цього Закону врегульовано права та обов'язки суб'єктів туристичної діяльності та туристів і екскурсантів, але при наявності зобов'язання відшкодування збитків при настанні відповідних умов, жодна з цих статей не передбачає відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2016 року між ОСОБА_6 обласним бюро подорожей, що діє від імені та за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел ОСОБА_5», та ОСОБА_3 укладений договір про надання туристичних послуг IL23036009, за умовами якого турагент зобовязується забезпечити надання туристу туру, сформованого Туроператором, на умовах, визначених цим Договором, а Турист зобовязується своєчасно і в повному обсязі оплатити вартість туру згідно договору з урахуванням послуг турагента по забезпеченню його надання в сумі 36 562 грн. (п.п., 1.1, 2.1.1.).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з пунктом 2.6.1 договору турагент зобовязаний надати тур на 2 особи до Ізраїлю з 23.03.206 по 30.03.206 року, який містить комплекс туристичних послуг: бронювання авіаквитків на літак, розміщення в готелі, трансфер, екскурсійна програма, медичне страхування. Оформлення Туроператором вїзної візи до Ізраїлю не потрібне.

Судом також встановлено, що на виконання п. 2.6.1 Договору Туроператором надано Туристу ваучери, авіаквитки на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_3, програму туру, памятку для туристів, страховий поліс.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено: 35 897,00 грн. - вартість туристичного пакету (квитанція №6 від 14.03.2016 року); 665 грн. - доплати за турпакет (прибутковий ордер №58 від 15.03.2016 року); 145,00 грн. - вартість проїзного білету Київ-Запоріжжя на 24.03.2016 року (придбаний на імя ОСОБА_7); 395грн .- вартість білету з Запоріжжя до Бориспіля (а.с.10-12).

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що сторони звільняються від будь-якої відповідальності за невиконання, неналежне виконання умов договору в разі, якщо таке невиконання було викликане обставинами не переробної сили, в тому числі - відмова пропустити туриста через державний кордон України та (або) країни відвідування. Сторони погодились, що невиконані зобовязання Туроператором через виникнення обставин непереборної сили припиняються у звязку з неможливістю їх виконання.

Рішенням Міністерства внутрішніх справ Держави Ізраїль (Управління прикордонного контролю) стосовно відмови у вїзді відповідно до Закону про вїзд до Ізраїлю, 5712-1952 ОСОБА_3 було відмовлено у вїзді до Ізраїлю, причина відмови: запобігання нелегальній міграції (а.с.13-14).

З огляду на викладені обставини, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 до Запорізького обласного бюро подорожей та екскурсій, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел ОСОБА_5» про захист прав споживачів, розірвання договору про надання послуг та стягнення грошової суми, є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: