АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Музичко С.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося у суд із позовом, в якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 вересня 2008 року звернути стягнення на належне ОСОБА_2 нерухоме майно шляхом визнання права власності на таке майно за

В обґрунтування позивач зазначав, що 08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (надалі - ПАТ «УкрСиббанк») та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (новий кредитор) (надалі - ПАТ «Дельта Банк») було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №0 від 08 вересня 2008 року та договором іпотеки № 91749 від 08 серпня 2008 року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем.

Посилаючись на те, що станом на день пред'явлення позову відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання, з урахуванням уточнень, просив в рахунок виконання основного зобов'язання відповідачем щодо оплати заборгованості у розмірі 5 337 863 грн. 79 коп. за договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 91749 від 08 серпня 2008 року, шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності на предмет іпотеки, а саме: АДРЕСА_1, ринкова вартість якої станом на 22 вересня 2014 року, відповідно до висновку про вартість майна, становить 1 609 956 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити по справі нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що 08 серпня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 250 000 дол. США зі сплатою 13,5 % річних, кінцевим терміном повернення до 08 серпня 2025 року.

Також, 08 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 222438, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 усіх своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту 381450000 від 08 серпня 2008 року.

Встановлено, що 08 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 91749, відповідно до якого відповідачка на виконання зобов'язань за кредитним договором в іпотеку банку передала нерухоме майно - АДРЕСА_1 (а.с.29).

Встановлено, що п. 5.2.1 договору іпотеки сторони встановили окремий порядок способу звернення стягнення на предмет іпотеки як позасудового врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом «Про іпотеку».

Отже, умовами п. 5.2 договору іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем лише на підставі окремого договору.

Як убачається із матеріалів справи, 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передало АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до матеріалів справи, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року по справі № 22-ц/796/785/2015 в справі за позовом ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором визнано доведеним, що первісний кредитор (АТ «УкрСиббанк») скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п.п. 1.2.2, 6.1.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 08 серпня 2008 року, змінивши при цьому терміни повернення кредиту до 10 серпня 2009 року.

Відтак, початок перебігу позовної давності за вимогами ПАТ «Дельта Банк» почав відраховуватися з 11 серпня 2009 року та закінчився 11 серпня 2012 року (а.с.86-90).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з встановлених рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року обставин; того, що представником відповідача до винесення судового рішення подано заяву про застосування наслідків спливу строку давності, а відсутність підстав до стягнення кредитної заборгованості виключає правові підстави до звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.

Колегія суддів враховує і те, що на час вирішення судом спору - 13 липня 2015 року, встановлені рішенням суду апеляційної інстанції від 05 лютого 2015 року по іншій справі обставини щодо спливу строку давності носили преюдиційний характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду в частині дати початку перебігу строку позовної давності, колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦПК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до п. 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше до 08 серпня 2025 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору.

У відповідності до п. 3.4.3 договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов'язався достроково повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 Договору.

Пунктом 6.1.2 розділу 6 договору про надання споживчого кредиту визначено, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п.1.2.2 договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Відповідно до п. 6.2 договору про надання споживчого кредиту, у разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов'язань позичальника за договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку (а.с.7-14).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києвавід 17 січня 2017 року в справі за позовом ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнано доведеним, що 30 червня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслало ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень кредитного договору, відповідно до якої порушило питання про дострокове погашення заборгованості протягом тридцяти днів з моменту її отримання, з зазначенням, що у випадку не усунення порушень на 31 день з дня отримання цієї вимоги, банк вважає термін повернення кредиту таким, що настав. Таким чином, первісний кредитор скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, п.п. 1.2.2, 6.1.2 договору про надання споживчого кредиту, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення до 10 серпня 2009 року. Відтак, перебіг позовної давності за вимогами ПАТ «Дельта Банк» почав відраховуватися з 11 серпня 2009 року та закінчився 11 серпня 2012 року (а.с.185-191).

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання, а тому відсутність правових підстав до стягнення кредитної заборгованості, на забезпечення якої було укладено іпотечний договір, виключає звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення позову.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/29885/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15761/2016; 22-ц/796/343/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.