Справа № 636 / 2593/ 16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі : головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку набувальної давності, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів в якому просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку №78 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що вона є власницею ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору дарування частини житлового будинку від 04.06.2016 року серія НАІ 958996, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Алексик Т.В., реєстровий № 679. Іншими співвласниками вище вказаного будинку № 78 є: батько відповідачів ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, якому належить 2/6 частини, згідно договору про право побудови будинка і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою від 26.05.1951 року, р. № 2142 та відповідач - ОСОБА_2, якому належить 1/6 частина, згідно договору дарування, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою від 07.02.1994 року, р. № 172.

Власником ? частини вище вказаного житлового будинку № 78, яка належить позивачу, була її родичка з якою вона мешкала - ОСОБА_6, на підставі Договору дарування, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою від 11.04.2002 року, р. № 766. Позивачка проживала фактично у всьому будинку більше 10 років, добросовісно, відкрито та безперервно володіла та користувалася житловим будинком № 78, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, ніхто крім них не здійснював витрати по утриманню будинку, не цікавився будинком та не сплачував комунальні послуги.

Позивач в судове засідання не з`явилася , через канцелярію суду надала заяву про підтримання позовних вимог та просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 41).

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 подав заяву з прохання розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечував (а.с. 42).

Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником ? частини житлового будинку № 78, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, була ОСОБА_6, на підставі Договору дарування, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою від 11.04.2002 року, р. № 766 (а.с. 5).

04.06.2016 року ОСОБА_6, згідно договору дарування частини житлового будинку серія НАІ 958996, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Алексик Т.В., реєстровий № 679, подарувала свою частку ОСОБА_1, що підтверджується його копією, яка фактично володіла цією часткою вже більше десяти років (а.с. 5,6).

Іншими співвласниками вище вказаного будинку № 78 є: батько відповідачів ОСОБА_5, якому належить 2/6 частини, згідно договору про право побудови будинка і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою від 26.05.1951 року, р. № 2142 та відповідач - ОСОБА_2, якому належить 1/6 частина, згідно договору дарування, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою від 07.02.1994 року, р. № 172, який з моменту виникнення у нього права власності на частку у будинку ніколи не інтересувався його утриманням і не проявляв до нього ніякого інтересу (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцями його майна були його сини - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_3 фактично прийняв спадкове майно тому на момент смерті батька фактично мешкав разом з батьком, здійснив його поховання але не переоформив на себе у встановленому законодавством порядку України право власності на спадкове майно. На протязі останніх більше 10 років не мешкав у будинку.

Право власності на вище вказані частки спірного житлового будинку зареєстровані в КП «Чугуївське МБТІ», що підтверджується копією довідки № 996 від 26.05.2016 року (а.с. 7).

ОСОБА_7, та ОСОБА_8, житловим будинком № 78 більше 10 років не цікавилися, участі в його утримані не приймали.

Таким чином, уже більше як 10 років, Позивач фактично проживає у даному будинку, добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком № 78, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ніхто крім неї не здійснює витрати по утриманню будинку, не цікавиться будинком та не сплачує комунальні послуги.

Всі витрати по утриманню та догляду за вказаним будинком здійснювала та продовжує здійснювати Позивач, ОСОБА_1, що підтверджується квитанціями. За свої кошти Позивач здійснює ремонт будинку та господарських будівель, тримає його в чистоті.

Крім того, доказом того, що Позивач володіє цим будинком є знаходження у неї оригіналу технічного паспорту на будинок та Договору дарування від 04.06.2016 року.

Отже, Позивач фактично відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.

При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне:

- право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Враховуючи, що Позивач вже більше ніж 10 років добросовісно володіє будинком № 78, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відкрито, безперервно здійснює обслуговування будинку, доглядаючи за ним, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважаю за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за Позивачем право власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 325, 328, 344 ЦК України; ст.ст. 6, 10, 11, 169, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку набувальної давності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -