АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/2111/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак СвітланаМиколаївна, про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., про визнання заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про визнання недійсним складеного 09 лютого 2007 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, заповіту , який посвідчено приватним нотаріусом Турчак С.М. Просить застосувати наслідки недійсності нікчемного заповіту в вигляді відсутності в ОСОБА_3 права на спадкування за заповітом. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини справи. Зазначає, що ОСОБА_5 внаслідок серцево-судинних хвороб та пошкодження тканин головного мозку на час складання заповіту від 09 лютого 2007 року не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати. Відтак, суд мав визнати недійсним вказаний заповіт на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд безпідставно прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_6 яка є дружиною відповідача і зацікавлена у вирішенні справи на його користь. Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про допит свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, не прийняв до уваги письмові пояснення свідківОСОБА_4., ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_13 та ОСОБА_2 Вважає, що висновок судово-психіатричної експертизи від 01 липня 2016 року, суперечить матеріалам справи, описам психічних розладів у медичних джерелах й викликає сумніви в його правильності. Суд також безпідставно послався на сплив позовної давності як підставу для відмови в задоволенні позову.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання призваний нотаріус Київського міського нотаріального округу ТурчакС.М. не з'явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, допитавши свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 , ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5.

Позивачка ОСОБА_2 є дружиною, а відповідач ОСОБА_3 - сином померлого ОСОБА_5

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого він заповів все своє майно своєму сину ОСОБА_3 Заповіт ОСОБА_5 посвідчений 09 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. (а.с.77).

31 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 від 09 лютого 2007 року та застосування наслідків недійсності нікчемного заповіту в вигляді відсутності у ОСОБА_3 права на спадкування. Посилалася на те, що ОСОБА_5 мав низку серцево-судинних хвороб та пошкодження тканин головного мозку, на час посвідчення заповіту від 09 лютого 2007 року не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року №6-9цс12).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 24 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с. 155-156).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 506 від 01 липня 2016 року, проведеної Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на час складання заповіту - 09 лютого 2007 року, виявляв ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинного, дисметаболічного, нейроінфекційного) генезу з мнестичним зниженням та церебрастенічним синдромом - F 07.8 згідно з МКХ-10, за своїм психічним станом на час складання заповіту - 09 лютого 2007 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (а.с. 160-165).

З урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Допитані за клопотанням ОСОБА_2 свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 показали, що ОСОБА_5 тривалий час хворів, а позивач ним забезпечувала його лікування та догляд. Про складання ОСОБА_5 заповіту дізналися лише після його смерті.

Колегія суддів вважає, що надані ОСОБА_2 медичні документи щодо наявних у заповідача ОСОБА_5 хвороб, покази свідків, які були допитані за клопотанням позивачки, не спростовують висновку судово-психіатричної експертизи. Висновок судово-психіатричної експертизи, що ОСОБА_5 09 лютого 2007 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними є категоричним, складений за результатами дослідження матеріалів справи, медичної картки та історії хвороби ОСОБА_5 із поліклініки за місцем проживання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_2 підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Разом з тим, в мотивувальній частині рішення підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд зазначив як недоведеність, так і сплив позовної давності.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України правом на звернення до суду наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а тому, відмова в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності на підставі ст. 267 ЦК України може мати місце лише за умови, якщо позовні вимоги будуть визнані судом доведеними та за наявності факту порушення, невизнання або оспорювання прав позивача.

Недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, встановивши, що позов є недоведеним, суд мав відмовити в його задоволенні лише з цих підстав.

Відповідно, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на сплив позовної давності, як на підставу для відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Змінити рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на сплив позовної давності, як на підставу для відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді