Справа № 127/3522/16-ц Провадження № 22-ц/772/522/2017Головуючий в суді першої інстанції Вохмінова О. С.
Категорія 58Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

14 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Іващука В.А.,

з участю секретаря судових засідань Безрученко Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог - Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ, Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту, -

встановила:

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із рішенням позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, винесення його з порушенням норм процесуального та матеріального права, просив скасувати його та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Позивач ОСОБА_3, повідомлений в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явився, а його заява про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає, так як поважність причин неявки в судове засідання представника не підтверджена документально.

Відповідач ОСОБА_4 та треті особи: Солом'янський районний відділ ДВС м. Київ, Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві - повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання в справі, до суду не з'явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію, виданого 08.10.2003 року м. Київ МРЕВ-7 УДАІ ГУ МВС України, власником автомобіля марки ВМW-318, державний номерний знак НОМЕР_1, 1995 року випуску, тип легковий седан-В, чорного кольору, є ОСОБА_4.

26 березня 2008 року власник даного автомобіля ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_5 користуватись та розпоряджатись (зняти з обліку та продати, обміняти, здати в оренду тощо) автомобілем марки ВМW-318, державний номерний знак НОМЕР_1, 1995 року випуску, тип легковий седан-В, чорного кольору. Довіреність нотаріально посвідчена 26.03.2008 року і дійсна до 26.03.2013 року з правом передоручення повноважень третім особам.

Згідно облікової картки приватного ТЗ, ОСОБА_3 тимчасово володіє цим транспортним засобом і має право керування.

Розпискою від 27.07.2005 року, копія якої міститься в матеріалах справи, ОСОБА_4 підтвердив, що продав автомобіль ОСОБА_3 марки ВМW-318, державний номерний знак НОМЕР_1, 1995 року випуску, тип легковий седан-В, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2, видане 08.10.2003 року м. Київ МРЕВ-7 УДАІ ГУ МВС України та отримав від ОСОБА_3 кошти в розмірі 12000 доларів США в присутності свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 Претензій до ОСОБА_3 по сплаті коштів не має у зв'язку з повною оплатою вартості автомобіля.

Разом з цим, даний автомобіль значиться в розшуку згідно постанов відділу ДВС Солом'янського РУЮ м. Києва: № 142/17 від 13.02.2015 року, № 302/19 від 13.04.2009 року, № 278/17 від 11.02.2013 року.

Також на автомобіль накладені арешти постановами державних виконавців: №451/17 від 24.02.2011 року виконавче провадження №24635458; №951/17 від 23.02.2012 року виконавче провадження №31340636; №539/19 від 07.08.2009 року, виконавче провадження №14209161; №732/17 від 01.04.2014 року виконавче провадження №42727014; №489/17 від 04.03.2011 року виконавче провадження №24823631; №1056/16 від 02.06.2016 року виконавче провадження № 51287319; №678/17 від 10.01.2013 року, виконавче провадження №35900292; №6395 від 20.01.2009 року, виконавчий лист №2-3583/08.

Крім того, на спірний автомобіль накладено арешт постановою слідчого відділу ВМВ-4 Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві 29.09.2008 року по кримінальній справі № 60-2251.

Як на підставу позовних вимог про зняття арешту з зазначеного автомобіля, ОСОБА_3 посилався на те, що він купив його у відповідача, про що дана розписка, а тому є його законним власником.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що по справі відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про знаття з нього арешту.

Забороняється зняття з обліку транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова слідчого або державного виконавця про накладення арешту, а також транспортних засобів, що є речовими доказами у кримінальній справі і приєднані до неї постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора або ухвалою суду.

Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цього Порядку, договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.2 Постанови від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк або іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Із облікової картки, виданої територіальним сервісним центром 30.11.2016 року, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що власником автомобіля марки ВМW-318, державний номерний знак НОМЕР_1, 1995 року випуску, є ОСОБА_4.

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Зазначене відповідає правовому висновку, зробленому 16 грудня 2015 року Верховним Судом України при розгляді справи №6-688цс15.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, в повній мірі досліджені та оцінені докази, надані сторонами, та правильно застосовані норми матеріального права.

Отже колегія суддів погоджується із тим, що оскільки згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 08.10.2003 року автомобіль ВМW-318, державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 і у власність ОСОБА_3 не переходив, то підстави для зняття арешту за його вимогою відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 304, 307, 308, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий/підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Іващук В.А. Стадник І.М.