Справа № 744/1068/16-ц
Провадження № 2/744/6/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Казановській Ю. В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійним договору купівлі-продажу, поділ спільного майна подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - Регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області, -

В С Т А Н О В И В :

Представником позивача ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_1 предявлений позов до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, згідно даних якого позивач просить: 1). визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу загального вантажного фургону малотоннажного «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номер кузова НОМЕР_1, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, від 04 серпня 2016 року, укладений у Територіальному сервісному центрі № 7441 регіонального сервісного центру МВС у Чернігівській області; 2). визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на транспортний засіб загальний вантажний фургон малотоннажний «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номер кузова НОМЕР_1, 2007 року випуску, діючий державний номерний знак НОМЕР_3 (до 04 серпня 2016 року державний номерний знак НОМЕР_2); 3). припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на транспортний засіб загальний вантажний фургон малотоннажний «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номер кузова НОМЕР_1, 2007 року випуску, діючий державний номерний знак НОМЕР_3 (до 04 серпня 2016 року державний номерний знак НОМЕР_2), визнавши право спільної часткової власності на вказане майно в таких ідеальних частках за наступними співвласниками: за ОСОБА_1 визнати право спільної часткової власності в ідеальних частках на 1/2 частку транспортного засобу загального вантажного фургону малотоннажного «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номер кузова НОМЕР_1, 2007 року випуску, діючий державний номерний знак НОМЕР_3 (до 04 серпня 2016 року державний номерний знак НОМЕР_2), за ОСОБА_3 визнати право спільної часткової власності в ідеальних частках на 1/2 частку транспортного засобу загального вантажного фургону малотоннажного «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номер кузова НОМЕР_1, 2007 року випуску, діючий державний номерний знак НОМЕР_3 (до 04 серпня 2016 року державний номерний знак НОМЕР_2). В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 у позові зазначено про те, що 27 січня 1990 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_3. 01 грудня 2016 року рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області шлюб між ними розірвано. Під час спільного сімейного життя за спільні кошти було придбано два мікроавтобуси: «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», загальний вантажний фургон малотоннажний, 2008 року випуску, білий, номерний знак НОМЕР_4, та «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», загальний вантажний фургон малотоннажний, 2007 року випуску, білий, номерний знак НОМЕР_2, які обидва були зареєстровані за ОСОБА_3. Мікроавтобус 2007 року випуску подружжя купило за 11700 доларів США. Згодом, з квітня 2016 року, сімейне життя погіршилося, стали виникати суперечки. З липня 2016 року вони перестали жити однією сімєю, позивач переїхала жити до їх дорослого сина у місто Чернігів. В серпні 2016 року позивач стала просити ОСОБА_3 добровільно поділити придбані ними два вказані вище автомобілі, але дійшло до того, що наприкінці серпня 2016 року ОСОБА_3 сховав автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2007 року випуску, білий, номерний знак НОМЕР_2, у невідомому для неї місці. Через такі дії позивач 20 вересня 2016 року звернулася до Семенівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_3 про поділ двох вказаних вище автомобілів, а саме автомобіля 2008 року випуску номерний знак НОМЕР_4 вона просила залишити за собою, а автомобіль 2007 року випуску номерний знак НОМЕР_2 залишити за ОСОБА_5. Під час розгляду позову у суді представником позивача - адвокатом ОСОБА_6 було надіслано запит до Територіального сервісного центру № 7444 регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області про надання інформації про осіб, за якими зареєстровані обидва вказані вище автомобілі. На адвокатський запит було надано інформацію за вих. № 31/25/7-1134/2016 від 01 жовтня 2016 року, відповідно до якого: транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак НОМЕР_4, згідно бази «НАІС» зареєстровано за ОСОБА_3; транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, згідно бази «НАІС» було перереєстровано з ОСОБА_3 04 серпня 2016 року у ТСЦ № 7441 (м. Чернігів) по договору купівлі-продажу на громадянина ОСОБА_4, котрий проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. Також до відповіді на адвокатський запит було додано роздруківку за результатами пошуку ТЗ по базі «НАІС», де зазначені всі персональні дані покупця, всі реквізити автомобіля, в тому числі, що автомобілю НОМЕР_5. Таким чином, було встановлено, що транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2007 року випуску 04 серпня 2016 року ОСОБА_5 було продано ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ№ 7441. Відповідь на адвокатський запит було долучено стороною позивача до справи і позивачем була подана уточнена позовна заява, у якій позивач просила автомобіль 2008 року випуску номерний знак НОМЕР_4 передати їй, а ОСОБА_3 залишити гроші, які він отримав та привласнив за проданий ним автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 без письмового дозволу позивача. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 01 грудня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано право спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_5 на загальний вантажний фургон малотоннажний марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_4. Право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль припинено і визнано право спільної часткової власності на вказане майно за позивачем на 1/2 ідеальну частку зазначеного автомобіля, і за ОСОБА_5 - на 1/2 ідеальну частку зазначеного автомобіля. В решті позову було відмовлено. Таким чином, у позивача виникла необхідність визнання договору купівлі-продажу автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, від 04 серпня 2016 року недійсним, позаяк вказаний правочин було вчинено без згоди позивача, адже вона не давала ОСОБА_3 ані усної, ані письмової згоди на відчуження будь-якого автомобіля, вона навіть не була обізнана про намір ОСОБА_3 продати автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю та пояснила про те, що спірний автомобіль відчужений відповідачем ОСОБА_3 без її очевидної згоди.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_2, у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив суду про те, що він переконаний у правомірності заявлених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив про те, що позивач, на його погляд, говорить неправду, адже за її згоди ще у шлюбі було вирішено продати один зі згаданих автомобілів, оскільки сталося так, що обидва автомобілі в сімї були не потрібні. Через це позивач сама намагалася продати спірний автомобіль через мережу Інтернет. Коли за його довіреністю ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_4 укладали договір купівлі-продажу автомобіля, то позивач про це була обізнана. Гроші після продажу автомобіля він віддавав позивачеві.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про розгляд справи судом, подав до суду письмове заперечення проти позову, за змістом якого просив справу розглянути за його відсутності та зазначив, що, на його погляд, позов задоволеним бути не може внаслідок відсутності для цього певного підґрунтя.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, найменування якої внаслідок статусу юридичної особи уточнено у судовому засіданні як Регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області, за довіреністю ОСОБА_9, у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про розгляд справи судом, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а також письмові пояснення, в яких зауважила, що нею не убачаються аніякі критерії для того, щоб вважати дії працівників відповідного сервісного центру щодо спірного автомобіля неправомірними.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних установлених судом обставин.

У справі зясовано, що позивач та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 січня 1990 року. Згідно рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 грудня 2016 року шлюб розірвано. Під час перебування у шлюбі, а саме 17 липня 2012 року, відповідач ОСОБА_3 оформив на себе право приватної власності на автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER», 2007 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1. 31 липня 2016 року за нотаріально посвідченою довіреністю відповідач ОСОБА_3 уповноважив, поряд з іншими, ОСОБА_8 згаданий автомобіль продати. 04 серпня 2016 року у територіальному сервісному центрі № 7441 Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області за довіреністю ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу зазначеного вище автомобіля, який цієї ж дати на праві приватної власності оформлений за відповідачем ОСОБА_4.

Указані обставини підтверджуються даними:

копії рішення Семенівського районного суду Чернігівської області із зазначенням відомостей про шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 7-8);

копії нотаріально посвідченої довіреності від 31 липня 2016 року, підписаної ОСОБА_3 (а.с. 71);

копії положення про територіальний сервісний центр № 7441 Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області (а.с. 65-67);

копії положення про Регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області (а.с. 62-64);

копії договору купівлі-продажу автомобіля від 04 серпня 2016 року, укладеного в територіальному сервісному центрі № 7441 Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області між відповідачем ОСОБА_3, якого представляв ОСОБА_8 за довіреністю, та відповідачем ОСОБА_4 (а.с. 69-70);

копії заяви від 04 серпня 2016 року щодо проведення операції «Перереєстрація ТЗ на нов. власн. по договору, укладеному в ТСЦ» (а.с. 68).

Стороною позивача не надані суду переконливі дані та докази, відомості яких безсумнівно вказували б на те, що позивач не була обізнана у тому, що спірний автомобіль, стосовно якого заявлено позовні вимоги, продаватиметься відповідачем ОСОБА_3 і що останній вчинив дії з його продажу не в інтересах існуючої на той час де-юре сімї.

З огляду на викладене, встановлюючи наведені обставини, суд не бере до уваги та відхиляє пояснення позивача та її представника у судовому засіданні та дані позовної заяви щодо слушності позовних вимог, адже доводи, не підкріплені відомостями доказів, суд вважає безґрунтовними.

За таких обставин суд убачає за потрібне у задоволенні позову відмовити повністю з таких підстав.

Аргументи позову зводяться до того, що внаслідок продажу спірного автомобіля відповідачем ОСОБА_3 було порушене право позивача, оскільки спірний автомобіль був придбаний під час перебування позивача та відповідача ОСОБА_3 у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя.

Однак, такі висновки сторони позивача не відповідають приписам закону.

Так, відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень ч. ч. 1 - 3 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Законом, виходячи із положень ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, де зазначено, що при укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого подружжя, встановлено правову презумпцію та виняток з неї, з вимогою дотримання письмової форми на надання згоди на укладення договору стосовно цінного майна та письмової згоди, засвідченої нотаріально, при укладенні договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації.

У цьому випадку згода другого з подружжя на укладення договору є одностороннім правочином на який поширюється дія відповідних вимог Цивільного кодексу України щодо його здійснення та наслідків недодержання форми правочину.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Обєктом оспорюваного договору купівлі-продажу та, відповідно, предметом спору є автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER», 2007 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1, надбаний позивачем та відповідачем ОСОБА_3 за період шлюбу, який відноситься до рухомих речей, відчуження котрого не потребує нотаріального посвідчення і державної реєстрації.

За таких обставин, питання поділу майна, яке придбано під час шлюбу, в тому числі, яке відчужене, судом має вирішуватися відповідно до норм сімейного законодавства.

Проте, враховуючи, що угоду про відчуження рухомого майна (транспортного засобу), яка не потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації, було укладено в період шлюбу між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 та, беручи до уваги загадану вище правову презумпцію, з відома позивача (протилежне стороною позивача не доведено доказами), слід вважати, що договір купівлі продажу між уповноваженим відповідачем ОСОБА_3 на підставі довіреності ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_4 укладений в інтересах сімї позивача та ОСОБА_3 за взаємною згодою подружжя, а тому висновки сторони позивача про вчинення оспорюваного правочину без згоди позивача не можуть відповідати дійсності (правова позиція із цього приводу висловлена в Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1297цс15).

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійним договору купівлі-продажу, поділ спільного майна подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - Регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Гнип