Справа № 350/1969/14-ц
Провадження № 22-ц/779/299/2017
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Возняк В.Д.

з участю апелянта ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Сваричівська сільська рада, відділ Держгеокадастру у Рожнятівському районі, відділ містобудування та архітектури Рожнятівської РДА про усунення перешкод в користуванні дорогою загального призначення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 20 грудня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

05.12.2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Сваричівська сільська рада, відділ Держземагенства у Рожнятівському районі, відділ містобудування та архітектури Рожнятівської РДА про усунення перешкод у користуванні дорогою загального призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона вже тривалий час проживає АДРЕСА_1 та є власником земельної ділянки площею 0,1207 га, яка знаходиться за вказаною адресою та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Від центральної дороги села до її будинку проходить дорога загального призначення. Відповідачі самовільно забудували частину вказаної дороги, встановивши свої огорожі так, що ширина вулиці зменшилася до 3,5 м, при тому що згідно генплану забудови с. Сваричів ширина вказаної вулиці повинна становити 8 м. Такі неправомірні дії відповідачів призвели до того, що вона та її чоловік не можуть безперешкодно користуватися дорогою, проїхати автомобілем до свого будинку, завести будівельні матеріали на своє подвір'я, взимку почистити транспортом дорогу від снігу, за необхідності викликати швидку чи пожежну машину. У зв'язку з наведеним та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила усунути їй перешкоди в користуванні АДРЕСА_1 шляхом демонтажу відповідачами самовільно встановлених огорож на проїзній частині вулиці.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 22 червня 2016 року в даній справі замінено відповідача ОСОБА_7 на ОСОБА_5 та третю особу відділ Держземагенства у Рожнятівському районі на відділ Держгеокадастру у Рожнятівському районі Івано-Франківської області.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 20 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Сваричівська сільська рада, відділ Держгеокадастру у Рожнятівському районі, відділ містобудування та архітектури Рожнятівської РДА про усунення перешкод в користуванні дорогами загального призначення відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не дав оцінку дослідженим під час розгляду справи доказам, а саме: викопіюванню з генплану забудови с. Сваричів місця розташування АДРЕСА_1 та домоволодінь громадян ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; відповіді директора ДП «Діпромісто» ОСОБА_11 від 17.03.2015 року; акту комісії Сваричівської сільської ради від 01.07.2013 року; відповіді начальника відділу містобудування та архітектури Рожнятівської РДА ОСОБА_12 від 13.09.2013 року; будівельним паспортам відповідачів; проектним пропозиціям по визначенню меж житлової АДРЕСА_1, погодженим сесією Сваричівської сільської ради. Також суд не мотивував з яких підстав не взяв до уваги вказані докази.

Посилаючись на фототаблиці суд вказав, що ширина АДРЕСА_1 дозволяє вільно пересуватись нею без перешкод. При цьому суд не вказав чи правомірними є дії відповідачів щодо самовільного захоплення ними частини дороги.

Також, відхиляючи її позовні вимоги, суд зазначив, що вона не довела існування перешкод в користуванні дорогою по АДРЕСА_1 через встановлення відповідачами огорож. Крім того, суд вказав, що питання ширини АДРЕСА_1 відноситься до компетенції Сваричівської сільської ради, а не її як позивача. Такими висновками суд фактично визнав, що самовільне захоплення відповідачами частини дороги загального користування є правомірним, що суперечить вимогам Конституції та законодавства України.

Безпідставними, на думку апелянта, є і висновки суду про те, що відповідачі встановили огорожі на своїх земельних ділянках, які призначені для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд. Всупереч з'ясованим в судовому засіданні обставинам, а саме, що у відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відсутні жодні документи про право на землю у відповідності до вимог ст. 125 ЗК України, суд дійшов висновку що земельні ділянки належать відповідачам та вказав, що право на земельні ділянки з цільовим призначенням - обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд підтверджено будівельними паспортами відповідачів.

Також апелянт зазначає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосовано до даних спірних правовідносин положення ст. 158 ЗК України, ч. 7 ст. 376 ЦК України та невірно витлумачено положення п. 9 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Апелянт вважає такими, що суперечать положенням ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 152 ЗК України і твердження суду про те, що вона не є суб'єктом права вимоги в даному спорі.

Крім того, суд не врахував висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в ухвалі цього суду від 17.02.2016 року по даній справі, чим допустив порушення ч. 4 ст. 338 ЦПК України.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив їх відхилити. Рішення суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Сваричівської сільської ради надіслав суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника та вказав, що даний позов не підтримують.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відділу містобудування та архітектури Рожнятівської РДА надіслав суду клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності та взяти до уваги норми ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» табл. 7.3 п. 7.36. Відповідно до п. 1 ст. 25 «Про регулювання містобудівної діяльності» режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється в генеральних планах населених пунктів. Згідно генплану с. Сваричів, розробленого і затвердженого сесією Сваричівської сільської ради від 08.07.2015 року №378-28/2015 «Про внесення змін до генерального плану села» ширина АДРЕСА_1 повинна становити 12 метрів.

Інші відповідачі та третя особа відділ Держгеокадастру у Рожнятівському районі не повідомили суд про причину неявки.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела порушення її права на здійснення володіння, розпорядження та користування її земельною ділянкою внаслідок встановлених відповідачами огорож, а також що у неї існують перешкоди щодо користування дорогою по АДРЕСА_1 через встановлені огорожі, і вона не є суб'єктом права вимоги про знесення самочинного будівництва, а саме огорожі відповідачів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1. За вказаною адресою знаходиться належна їй земельна ділянка площею 0,1207 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 4 в т. 1).

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є власниками домоволодінь по АДРЕСА_1, а саме домоволодінь, відповідно, №8, №6 та №4 (а.с. 64-83 в т. 1, а.с. 42-49 в т. 2). Відповідач ОСОБА_6 також є власником земельної ділянки площею 0,1446 га по АДРЕСА_1, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 24 в т. 1).

Домоволодіння ОСОБА_4 знаходиться на земельній ділянці, розташованій навпроти домоволодіння позивача ОСОБА_2 Домоволодіння інших відповідачів розташоване по тій же стороні вулиці, що і домоволодіння ОСОБА_4 Вулиця АДРЕСА_1 є двохсторонньої забудови.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_13, останньому виділена земельна ділянка площею 0,08 га по АДРЕСА_2 (а.с. 72-77 в т. 1). Як ствердив ОСОБА_4, він більше 20-ти років проживає в цьому господарстві по АДРЕСА_1 чого не заперечила позивач. Його домоволодіння було огороджене. В 2015році він вирішив оновити огорожу без зміщення її в будь-яку сторону, тобто на старому місці. Коли встановив фундамент під огорожу позивач звернулась в суд з наведеним позовом. Суміжним землевласником є ОСОБА_6, огорожа якої примикає до огорожі його домоволодіння.

Відповідно до рішення Рожнятівського районного суду від 03 червня 2011 року (а.с. 28 в т. 1) за ОСОБА_6 в порядку спадкування визнано право власності на житло 116,8 кв.м та огорожу площею 24,1 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1. Вказану огорожу ОСОБА_6 не міняла, вона знаходиться на тому місці, що була встановлена попереднім власником. Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_6 самочинно встановлювала огорожу цього домоволодіння.

Згідно матеріалів справи та не заперечили сторони відповідач ОСОБА_5 успадкувала домоволодіння АДРЕСА_1 в 2016 році після смерті батька ОСОБА_7 Вказане домоволодіння йому належало на праві приватної власності (а.с. 34 в т. 1) та знаходилось на земельній ділянці, виділеній йому під забудову площею 0,07 га (а.с. 78-83 в т. 1). Домоволодіння було огороджене і з часу прийняття спадщини ОСОБА_5 огорожу не міняла, вона знаходиться на тому місці, що була встановлена батьком. За даними довідки Сваричівської сільської ради будинок АДРЕСА_1 збудований в 1989 році (а.с. 49 в т. 2).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідачі не зводили самочинних огорож своїх присадибних ділянок, захопивши частину АДРЕСА_1. Відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 огорожі, як і домоволодіння, успадковані від попередніх власників. Огорожа присадибної ділянки ОСОБА_4 знаходиться на одному і тому ж місці більше 20-ти років.

У зв'язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апелянта, що суд не вказав чи правомірними є дії відповідачів щодо самовільного захоплення ними частини дороги.

Також встановленими обставинами спростовуються доводи апелянта про те, що безпідставним є висновок суду, що відповідачі встановили огорожі на своїх земельних ділянках. Хоч земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (попередній власник ОСОБА_7.) не приватизовані, проте присадибна земельна ділянка ними не захоплена, що підтверджується, відповідно, будівельним паспортом (а.с. 72-77 в т. 1) та свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Івано-Франківської області (а.с. 79-81 в т. 1). Сторони не надали суду документ, підтверджуючий невідповідність розміру земельної ділянки, наданій сільською радою під забудову відповідачам, фактичним її розмірам, а в силу ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування лежить на сторонах.

За даними акту Сваричівської сільської ради від 01.07.2013 року комісією встановлено, що частина АДРЕСА_1 дійсно завужена до 3,5 м громадянами, які проживають на даній вулиці, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4 при влаштуванні своїх огорож не дотримуються розмірів, які вказані в їхніх будівельних паспортах на забудову (а.с. 7 в т. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В п. 5 постанови від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

Додатком 3.1 «Протипожежні вимоги» до ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. №44, визначено, що ширина проїзду пожежних машин до житлових і громадських будинків повинна бути не менше 3,5 м.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується самим позивачем, що на даний час мінімальна ширина АДРЕСА_1 Рожнятівського району Івано-Франківської області становить 3,5 м.

З досліджених судом першої інстанції фототаблиць вбачається, що ширина АДРЕСА_1 дозволяє вільно пересуватись нею без перешкод.

За наведених обставин та норм матеріального права, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивач не довела, що через встановлення відповідачами огорож їй чиняться перешкоди в користуванні дорогою по АДРЕСА_1.

Позивач обґрунтувала позовні вимоги також і тим, що самочинним встановленням огорож відповідачі чинять їй перешкоди в здійсненні її права володіння, розпорядження та користування її земельною ділянкою, а саме, вона не може завести будівельні матеріали до подвір'я, прочистити зимою від снігу дорогу транспортом до будинку, не можливо доїхати автомобілем по вулиці до будинку, а також при необхідності проїхати пожежному автомобілю чи швидкій.

Суд першої інстанції, вказавши на те, що в матеріалах справи відсутній будь-який доказ на підтвердження існування вказаних обставин, правильно дійшов висновку, що позивач не довела, що їй чиняться перешкоди в користуванні її власністю.

На обґрунтування позовних вимог позивач надала документи, зокрема:

- викопіювання з генплану забудови с. Сваричів - місця розташування АДРЕСА_1 та домоволодінь громадян ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с. 63 в т. 1),

- відповідь директора ДП «Діпромісто» ОСОБА_11 від 17.03.2015 року (а.с. 61 в т. 1), за даними якого відповідно до генерального плану с. Сваричів Рожнятівського району, розробленого інститутом «Івано-Франківськагрпроект» в 1988 році ширина АДРЕСА_1 в червоних лініях орієнтовно становить 8-10 м. В даний час на замовлення Сваричівської сільської ради ними розробляється проектна документація «Зміни до генплану села Свричів», якою ширина АДРЕСА_1 не змінюється;

- лист відділу містобудування та архітектури від 13.09.2013 року №16/01-15 (а.с. 6 в т. 1), відповідно до якого спірна ділянка дороги згідно проведених обмірів становить в різних місцях від 3,30 м до 4,40 м. В листі зауважено, що зважаючи на сформовану існуючу забудову та невідповідність даної ділянки дороги не тільки нормативним параметрам житлової вулиці, але і мінімальної ширини внутріквартального односмугового проїзду (3,5 м), комісія вважає за можливе передбачити розширення частини існуючої АДРЕСА_1 до мінімальної нормативної ширини 7,0 м при односторонній забудові (6,0 м - проїзна частина, 1,0 м - тротуар) або 8,0 м при двосторонній забудові (6,0 м - проїзна частина, 1,0 м - тротуар по обидві сторони) відповідно до табл. 7.3 п. 7.36 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». У зв'язку з необхідністю розширення існуючої вулиці для забезпечення зручного заїзду до прилеглих домоволодінь та роз'їзду автомобільного транспорту Сваричівській сільській раді рекомендовано винести дане питання на розгляд чергової сесії для прийняття відповідного рішення з вказаним терміном виконання;

- рішення Сваричівської сільської ради від 29.09.2013 року «Про визначення меж житлової частини АДРЕСА_1», яким погоджено проектну пропозицію відділу містобудування та архітектури Рожнятівської РДА щодо визначення границі розширення меж житлової частини АДРЕСА_1. Жителів АДРЕСА_1 ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2 до 1 грудня 2013 року зобов'язано привести свої огорожі в межах передбачених схемою відповідно таблиці 7.3 п. 7.36 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», або згідно своїх будівельних паспортів на забудову земельних ділянок (а.с. 8 в т. 1);

- проектні пропозиції по визначенню меж житлової АДРЕСА_1, погоджені сесією Сваричівської сільської ради (а.с. 85-87 в т. 1).

- лист Сваричівської сільської ради від 05.01.2015 року №9/02-26 (а.с. 33 в т. 1), згідно якого АДРЕСА_1 належить до житлової вулиці на підставі генерального плану забудови с. Сваричів. На даний час ширина частини АДРЕСА_1 від домоволодіння ОСОБА_7 до вул. Довга становить від 3,5 м до 5 м. Громадяни ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2 перенесли свої огорожі, ОСОБА_10 переніс свою огорожу частково.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дав оцінку наведеним доказам, які були досліджені під час розгляду справи, не заслуговують на увагу, оскільки суд дав їм оцінку в сукупності зі всіма встановленими обставинами справи та дійшов висновку, що з таких підстав в розумінні ч. 7 ст. 376 ЦК України позивач не є суб'єктом права вимоги про знесення самочинного будівництва, а саме огорожі відповідачів.

При цьому суд зауважив, що рішенням Сваричівської сільської ради від 03.07.2016 року №69-6/2016 (а.с. 62 в т. 2) відмінено в цілому рішення сесії сільської ради від 29.09.2013 року «Про визначення меж житлової частини АДРЕСА_1».

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не спростовують висновки суду першої інстанції, не мають правового значення та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

В силу дії ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального судом не встановлено.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 308 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Проскурніцький П.І.

Ясеновенко Л.В.