У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Гордійчук С.О., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и л а :

09 липня 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аванс в розмірі 115 020 грн., що станом на 11 листопада 2016 року згідно курсу валют НБУ (100 USD=25,56 грн.) є еквівалентом в розмірі 4500 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1150 грн. 20 коп .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в який доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції встановив, що небажання відповідача продавати приміщення магазину позивачу підтверджується оголошенням на сайті «dom.ria.ua» опубліковане 08 квітня 2013 року та в газеті «Афіша» під №555 від 13 квітня 2013 року, проте, такий висновок суд зробив з ксерокопії малюнка із сайту «dom.ria.ua» на якій видно, що відповідач продає приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1, яка жодним чином не може бути належним та допустимим доказом, а оголошення в газеті належить агентству нерухомості.

Сторонами дотримано вимог ст. 547 та ст. 570 ЦК України, а висновок суду про те, що договір про завдаток нотаріально не посвідчений і є нікчемним не відповідає дійсності та суперечить чинному законодавству, оскільки договір купівлі-продажу приміщення магазину, який би відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, сторони лише домовились укласти такий договір.

Крім того, суд першої інстанції проігнорував вимоги ч.1 ст. 571 ЦК України та прийшов до неправильного висновку щодо трактування зазначеної норми, зазначивши, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке виникає на підставі договору.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 березня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися про купівлю-продаж приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 103 кв. м. Згідно досягнутої між ними домовленості позивач зобов'язався придбати приміщення магазину, а відповідач зобов'язалася продати йому дане приміщення у строк до 15 квітня 2013 року. На підтвердження виконання зобов'язання і на забезпечення його виконання позивачем було передано відповідачу завдаток у розмірі 10 тис. доларів США. Передачу завдатку було оформлено договором про завдаток (а. с. 3).

Небажання відповідача продавати приміщення магазину позивачу підтверджується оголошеннями на сайті «dom.ria.ua» опубліковане 08 квітня 2013 року та в газеті «Афіша» під № 555 від 13 квітня 2013 року, поверненням позивачу частини грошей в сумі 5500 дол. США, листами позивача з вимогами про повернення коштів у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 дій щодо продажу приміщення магазину (а.с. 4-7).

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу приміщення магазину у встановленій формі між сторонами не укладався. Не було укладено ними у належній формі і правочину про забезпечення основного зобов'язання завдатком.

Частина 2 ст.215, ч. 1 ст.218, ч. 1 ст.220 ЦК України передбачають недійсність правочину, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомості вимагає складної письмової форми з обов'язковим нотаріальним посвідченням, тому договір від 11 березня 2013 року, який укладався в простій письмовій формі, є нікчемним.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу за вже укладеним зобов'язанням, і способом забезпечення виконання цього зобов'язання.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки договір купівлі-продажу приміщення магазину, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_2 грошова сума ОСОБА_1 є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що передані ОСОБА_2 відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги щодо неналежності та недопустимості наданих позивачем доказів, оскільки у відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Оголошення на сайті «dom.ria.ua» опубліковане 08 квітня 2013 року та в газеті «Афіша» під №555 від 13 квітня 2013 року мають відповідну інформацію щодо предмета доказування, діючі (архівні) посилання на дані оголошення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовують правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :