Справа № 489/5116/16-ц
Номер провадження 2/489/320/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач 1), ОСОБА_3 (далі-відповідач 2), ОСОБА_4 (далі-відповідач 3) про визначення порядку користування допоміжним приміщенням, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні,

встановив

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири, яка є частиною квартири спільного заселення гуртожитку. Зазначає, що між позивачем та відповідачами постійно виникають конфлікти з-приводу користування кухнею.

Позивач просив суд встановити порядок користування спільним допоміжним приміщенням - кухнею, визначивши право позивача займати власними меблями та речами простір 40 см. кв. вздовж стіни з права від входу на кухню, 20 см. вздовж зовнішньої стіни між газовою плитою та зовнішньою стіною, а також 120 см. вздовж зовнішньої стіни під вікном - для розташування столу; зобов'язати відповідачів не чинити перешкод позивачу у користуванні спільним допоміжним приміщенням загального користування - кухнею.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представники відповідача 2 позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення вимог.

Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не відомо.

Дослідивши докази у справі, суд встанови такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.07.1996 позивач є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 20.02.2012 ОСОБА_3 придбав у власність кімнату в квартирі спільного заселення по вул. Південна, 31 б, квартира 248. Право власності на вказану кімнату зареєстровано за ОСОБА_3 відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 05.03.2012.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ч.1 ЦК України).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Це означає, що правовий режим такого майна встановлено відповідними положеннями ЦК України щодо здійснення спільної сумісної власності, з урахуванням спеціальних норм Закону № 417-VIII.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК України).

Для спільної сумісної власності на спільне майно в багатоквартирному будинку характерне, зокрема, 1) власники квартир (нежитлових приміщень) у будинку не мають конкретно визначеної частки в праві власності на спільне майно. Якщо квартира чи нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав і виконання обов'язків співвласниками квартири чи нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності (ч. 3 ст. 4 Закону № 417-VIII).

2) це майно не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки зі спільного майна багатоквартирного будинку; це майно не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки зі спільного майна багатоквартирного будинку. Це покликано унеможливити будь-які спроби присвоєння спільного майна, яке апріорі повинно лишатись у спільній власності мешканців, окремими зацікавленими особами.

Аналізуючи вище викладене, суд зазначає, що спільні допоміжні приміщення, чи її окремі частини, щодо яких позивач просить суд встановити порядок користування не можуть належати конкретно якійсь особі, адже ними користуються на рівні всі особи.

Встановлення порядку користування спільними приміщеннями обмежить права інших співвласників, оскільки це випливає із самої суті спільного майна, зокрема його призначення обслуговувати потреби всіх співвласників протягом усього часу існування будинку.

Позивач просить встановити порядок користування кухнею, тобто єдиним приміщенням, яке використовується всіма мешканцями квартири спільного заселення, виділивши їй певну частину.

Встановлення порядку користування шляхом виділення позивачу певної частини приміщення не можливе, оскільки порушить права співвласників, які мають право використовувати спільно приміщення кухні.

Встановлення певного порядку використання можливе лише за згодою співвласників.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування допоміжним приміщенням, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв