ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Євграфової Є.П., Карпенко С.О.,Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про виділ частки житлового будинку та земельної ділянки зі спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, стягнення матеріальної компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_8, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили: виділити належні їм 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки в натурі, відповідно до варіанту № 2 Висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 листопада 2014 року; припинити право спільної часткової власності; визначити порядок користування земельною ділянкою; стягнути майнову шкоду з відповідача по 2 555,00 грн кожному позивачу.

Вимоги за позовом обґрунтовували тим, що вони разом з відповідачем є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,21 га за цією ж адресою по 1/3 частці кожний. Оскільки вони не дійшли згоди щодо порядку виділу у натурі своїх часток у добровільному порядку, звернулися до суду з указаним позовом.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Виділено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та земельну ділянку згідно варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 листопада 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 компенсацію різниці вартості часток у розмірі 1 251,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалене судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виділ у натурі частки житлового будинку та частки земельної ділянки із спільної часткової власності, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України та з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 листопада 2014 року, житловий будинок та земельну ділянку можливо поділити між співвласниками з відступленням від ідеальних часток.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_8 є співвласниками житлового будинку загальною площею 73,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1, який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», сараю літ. «В», «Г», погребу літ. «пд./В», літньої кухні літ. «Д», вбиральні літ. «Е», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2007 року.

Частка в спільній власності позивачів та відповідача становить 1/3 у кожного.

Також сторони є співвласниками земельної ділянки загальною площею 0,21 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_7 04 лютого 2009 року, на підставі рішення Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 02 листопада 2007 року № 198-ІV. Частка в спільній власності кожного із співвласників становить 1/3.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10 листопада 2014 року установлено, що виходячи і архітектурно-планувального рішення приміщень житлового будинку літ. «А», ураховуючи місце розташування прибудинкових будівель та споруд на земельній ділянці, визначити можливі варіанти розподілу житлового будинку і прибудинкових господарських будівель, з урахуванням ідеальних часток співвласників: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1/3 частці, а саме, чи можливо виділити 2/3 частки та 1/3 частку, не представляється можливим.

В той же час, експертом запропоновано два технічно-можливих варіанта розподілу житлового будинку і прибудинкових господарських споруд, з урахуванням ідеальних часток співвласників, та виділом 2/3 часток та 1/3 частки, з відступом від ідеальних часток та з визначенням переліку робіт з перепланування, визначенням розміру компенсації та перерахунком ідеальних часток. При цьому для забезпечення автономного функціонування кожної із часток необхідно виконати розподіл інженерних комунікацій (каналізації, водозабезпечення та електрозабезпечення).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Виходячи з аналізу вищезазначених норм слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Крім того, відповідно до положень ст. 152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування

жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які

не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні

системи загального користування, не потребує отримання документів,

що дають право на їх виконання.

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції вищевказаних вимог закону не врахував, не звернув уваги на те, що здійснюючи виділ (поділ) житлового будинку в натурі необхідно здійснити певний перелік робіт з переобладнання та перепланування вказаного житлового будинку, у зв'язку з чим не з'ясував, чи передбачають вказані роботи втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування та відповідно не перевірив чи потрібні відповідні висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, а також дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування житлового будинку, які мають бути отримані до винесення судом рішення, що є обов'язковою умовою згідно з вимогами ст. 152 ЖК УРСР.

Крім того, судом апеляційної інстанції не було з'ясовано даних про вартість та характер робіт, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку та в судовому рішенні не зазначено за чий рахунок та хто із сторін має здійснити вказані роботи.

Також суд апеляційної інстанції, змінюючи ідеальні частки, у зв'язку з неможливість виділу (поділу) в натурі спірного житлового будинку та прибудинкових споруд в ідеальних частках, не зазначив про це у рішенні суду, а також стягнув грошову компенсацію вартості частки за інвентаризаційною вартістю, а необхідно було за дійсною вартістю цієї частки на день ухвалення рішення суду.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Суди таких обставин не встановили та не надали належної оцінки доцільності поділу майна за першим чи другим варіантом, запропонованим експертом з урахуванням зазначених положень.

Що стосується вирішення позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, то вони також підлягають скасуванню, оскільки взаємопов'язані з позовними вимогами про виділ (поділ) в натурі часток житлового будинку.

За таких обставин, визнати ухвалене судове рішення законним і обґрунтованим не можна, тому воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова