Провадження №22-ц/784/356/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/7894/16-ц Головуючий І інстанції - Батченко О.В.
Провадження № 22-ц/784/356/17 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Лівінського І.В., Крамаренко Т.В.,

за участю секретаря - Лептуга С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2016 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису № 3734 приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 21.07.2015р. таким, що не підлягає виконанню.

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила суд вжити заходи забезпечення її позову. В своїй заяві про забезпечення позову, заявник посилалась на те, що 29.01.2007р. між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № 5МФ/2007. 21.07.2015 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 3734, на підставі якого запропоновано стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8957653,01 грн., які є її боргом за вищезазначеним кредитним договором, з яких запропоновано задовольнити вимоги Банку у розмірі залишку заборгованості за кредитом у розмірі 144715,68 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 136870,79 доларів США, комісії у розмірі 16993,98 доларів США, пені у розмірі 136791,68 доларів США та витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису у сумі 1700 грн. 21.07.2016 р. головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазонов Д.К. виніс постанову № 51707341 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 3734. Оскільки у разі невжиття заходів забезпечення позову, рішення суду, у разі задоволення позову, неможливо буде виконати, так як виконавчий напис уже може бути виконаний в примусовому порядку через органи ДВС, ОСОБА_1 просила суд зупинити стягнення за виконавчим написом приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за № 3734 від 21.07.2015 р.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2016 року вжито заходи по забезпеченню позову ОСОБА_1 шляхом зупинення виконавчого провадження № 51707341, відкритого 21.07.2016 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазоновим Д.К., по стягненню грошових коштів за виконавчим написом № 3734 від 21.07.2015 р. приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи та постановити нову про відмову у задоволенні заяви.

ОСОБА_1 звернулася до суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в яких просила апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогічні відомостям, викладеним в ній, та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Постановляючи ухвалу, суд, враховуючи наявність майнового спору між сторонами, обсяг позовних вимог позивачки, а також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження № 51707341, відкритого 21.07.2016 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазоновим Д.К., по стягненню грошових коштів за виконавчим написом № 3734 від 21.07.2015 р. приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення по справі.

Проте, проаналізувавши матеріали справи та встановлені судом обставини по справі, апеляційний суд вважає, що до такого висновку, суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. А відповідно до ст. 152 ЦПК України позов може забезпечуватися, як накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб, так і забороною вчиняти певні дії чи встановленням обов'язку вчинити певні дії, а також іншими способами, передбаченими законом, в тому числі і шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п.6). При цьому забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

В п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження). П. 4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» дійсно передбачає, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Про подібний вид забезпечення позову ( скарги) йдеться і у ст. 152 ЦПК України. Однак, не зважаючи на те, що при застосуванні як Закону України «Про виконавче провадження», так і ст. 152 ЦПК України наступають подібні правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій по виконавчому провадженню, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження та вжиття видів забезпечення позову за ст. 151 ЦПК України є різними, так як, по-перше, при застосуванні Закону України «Про виконавче провадження» проходить тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні ЦПК України тимчасово втрачається правова сила того рішення, що було зупинено. Також є суттєва різниця в тому, як проходить ця процедура: за Законом України «Про виконавче провадження» - це повноваження державного виконавця, яке може бути оскаржене до суду, а за правилами ЦПК України - це повноваження суду, яке може бути оскаржене в апеляційному порядку. При цьому суд не може зупинити виконавче провадження, так як це виключне повноваження державного виконавця.

З урахуванням викладеного висновок суду про забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом зупинення виконавчого провадження не відповідає як вимогам закону, так і самій вимозі позивачки, викладеній в заяві про забезпечення позову, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням по справі нової ухвали, виходячи з наступного.

Згідно п.2 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування. А згідно ч.1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису № 3734 від 21.07.2015 р., вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис нотаріуса згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження є різновидом виконавчого документу. В межах даної справи ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса від 21 липня 2015р., який є різновидом виконавчого документу, тобто зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Даний вид забезпечення позову передбачений п.6 ч.1 ст. 152 ЦПК України, яка передбачає, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, а отже вимога позивачки про забезпечення позову у такий спосіб відповідає вимогам закону. З урахуванням заявлених позовних вимог такий спосіб забезпечення позову відповідає також принципу співмірності. Свідчать матеріали справи також, як про наявність спору між сторонами, так і про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення про задоволення позову у разі не вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, на якому наполягала позивачка, оскільки не зважаючи на постанову про зупинення виконавчого провадження від 17.11.2016р. за виконавчим написом № 3734 від 21.07.2015р., виконавчою службою продовжуються вчинятися певні дії по виконанню даного виконавчого напису, про що свідчить подання відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області до суду від 06.12.2016р. про примусове проникнення до житла позивачки з метою виконання виконавчого напису № 3734 від 21.07.2015р. та акт виходу державного виконавця з метою опису та арешту майна боржника від 22.11.2016р.

Проаналізувавши викладені вище обставини в їх сукупності апеляційний суд вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати, як постановлену з порушенням вимог закону, частково задовольнивши при цьому апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», та постановити нову ухвалу про задоволення заяви позивачки про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом Приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 21 липня 2015 року № 3734 на час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2016 року скасувати та постановити нову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення за виконавчим написом Приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 21 липня 2015 року № 3734.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Головуючий:

Судді: