Справа № 739/2078/16-ц
Номер провадження 2/739/53/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Новгород - Сіверський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Наполова М.І.,

при секретарі - Шкурат О.Г.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів (у подальшому тексті - Позов),

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з Позовом до відповідача мотивуючи заявлені вимоги тим, що він та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано 14.01.2011 року.

За виконавчим листом виданим 05.03.2009 року на підставі рішення Новгород- Сіверського районного суду Чернігівської області, по справі №2-64/09, з позивача в користь відповідача стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час звернення до суду позивач перебуває у зареєстрованому 12 листопада 2011 року, актовий запис за №469, у відділі ДРАЦС у по м.Шостка Шосткинського міськрайнного управління юстиції Сумської області шлюбі з громадянкою ОСОБА_7. Під час шлюбу, у позивача з ОСОБА_7 народилось двоє дітей - донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. Батьком дітей в свідоцтві про їх народження вказано позивача.

За рішенням від 16.02.2016 року Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з позивача в користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_10 в розмірі 1/3 частки заробітку ( доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення кожною дитиною свого повноліття.

Обидва виконавчі листи Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей перебувають на виконанні в бухгалтерії за місцем роботи позивача і утримання аліментів здійснюється шляхом відрахування із заробітної плати позивача. При цьому позивач зазначив, що за двома виконавчими документами з позивача примусово утримується 7/12 частини його заробітної плати, що є значно більшим аніж 1/2 її частка та суперечить припису ст. 70 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до положень якої загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не має перевищувати 50% заробітної плати, що має бути визначена працівнику, у тому числі і в разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Вказуючи на те, що загальний розмір відрахувань із заробітної плати у вигляді аліментів перевищує визначений законодавством 50% загальних утримань за виконавчими документами позивач, посилаючись на положення статті 192 С К України, вказує на наявність свого права на звернення до суду з даним позовом та вважає, що суд має зменшити розмір аліментів, що утримуються з позивача в користь ОСОБА_2 на утримання малолітньою сина ОСОБА_6 з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача - до 1/6 частини від усіх видів доходу позивач , що, на переконання позивача, буде законним і справедливим, адже усі троє дітей будуть отримувати аліменти із заробітної плати позивача у рівних частинах ( по 1/6 частці), а загальний розмір усіх відрахувань у вигляді аліментів із заробітної плати позивача не буде перевищувати 50%.

В с у д о в о м у з а с і д а н н і :

представник позивача, ОСОБА_1 заявлені позивачем вимоги підтримав та висловився про необхідність задоволення позовних вимог. При цьому пояснив, що існуючий порядок стягнення аліментів у визначеному рішеннями судів розмірі ставить дітей, на утримання яких стягуються аліменти, в нерівне становище, оскільки спільна з відповідачем ОСОБА_2 дитина позивача отримує аліменти у більшому розмірі, ніж спільні з ОСОБА_7 діти позивача. Також представник позивача додав, що існуючий на час судового розгляду порядок стягнення аліментів, в частині загального розміру аліментів від заробітку (доходу) платника аліментів (позивача у справі) - протирічить припису ст. 70 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до положень якої загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не має перевищувати 50% заробітної плати. Крім цього пояснив, що позивач проживає однією родиною з ОСОБА_5. Спільно з ними постійно проживають і дві малолітні дитини. За наявною у представника позивача інформацією заробітна плата позивача значно збільшилася у березні 2014 року.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та, посилаючись на вказані у письмовому запереченні проти Позову обставини, висловилася про необхідність відмови у задоволенні позову, внаслідок безпідставності заявлених позовних вимог. При цьому також пояснила, що до підвищення зарплатні військовослужбовцям позивач сплачував аліменти на протязі майже 5 років і ніяких претензій не висував. Але після суттєвого збільшення розміру відрахувань із заробітної плати в якості аліментів, після значного підвищення заробітної плати позивача, позивач звернувся в суд з Позовом. Вважає таку процесуальну поведінку позивача не зовсім гідною.

Представник відповідача, ОСОБА_3 висловився про безпідставність заявлених вимог, вважаючи звернення позивача до суду з Позовом спробою позивача ухилитися від сплати аліментів у визначеному рішенням суду розмірі. При цьому вказав, що посилання позивача та представника позивача, як на обґрунтування Позову, на порушення вимог ст.70 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження» - є безпідставними, а посилання щодо погіршення майнового стану позивача внаслідок зміни сімейного стану вважає надуманими та недоведеними.

ОСОБА_7 (третя особа у справі) в судове засідання не з'явилася, але звернулася до суду з письмовою заявою, яка містить клопотання про розгляд справи без участі ОСОБА_7. У заяві ОСОБА_7 також зазначає, що вона позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача та дослідивши докази у справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав:

по справі судом встановлено, що позивач та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

(шлюб між сторонами розірвано 14.01.2011 року). За виданим 05.03.2009 року на підставі рішення Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області, виконавчим листом з позивача в користь відповідача стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, в розмірі 1/4 частки заробітку ( доходу) позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час звернення до суду, позивач перебуває у зареєстрованому 12 листопада 2011 року шлюбі з громадянкою ОСОБА_7 (третя особа у справі). Під час шлюбу, у позивача з ОСОБА_7 народилися діти: донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. За рішенням від 16.02.2016 року Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з позивача в користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_10, в розмірі 1/3 частки заробітку ( доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення кожною дитиною повноліття. Обидва, видані на підставі рішень Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей, виконавчі листи перебувають на виконанні в бухгалтерії за місцем роботи позивача і утримання аліментів здійснюється шляхом відрахування із заробітної плати позивача.

Звертаючись до суду та заявляючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач послався виключно на зміну матеріального стану внаслідок зміни сімейного стану (у позивача народилися ще двоє дітей, на утримання яких він сплачує аліменти) та на порушення, на переконання позивача, положень ст.70 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок перевищення загальним розміром відрахувань із заробітної плати у вигляді аліментів визначеного положеннями ст.70 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження» 50 відсоткового розміру.

Відповідно до положень ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести, а згідно припису ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порушення вимог вказаних норм процесуального закону позивачем не доведено настання передбачених нормами Сімейного кодексу України обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру аліментів.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком кожного з батьків.

Згідно припису ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Сам факт зміни сімейного стану позивача суд вважає недостатньою правовою підставою для ухвалення судового рішення про задоволення позову, оскільки після зміни сімейного стану майновий стан позивача жодним чином не змінився у бік погіршення. Навпаки, розмір отримуваної ОСОБА_4, на час звернення до суду, заробітної плати (єдиним доходом позивача - була і є заробітна плата, з якої і стягуються аліменти) значно збільшився у порівнянні із розміром заробітної плати, яку отримував позивач на час ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів в користь ОСОБА_2. Відповідно до відомостей довідки про доходи позивач з червня 2016 року по листопад 2016 року включно отримує, у середньому, щомісяця 10 370 гривень 11 копійок заробітної плати. Факт збільшення заробітної плати позивача на час звернення до суду, у порівнянні із заробітною платою позивача на час ухвалення рішення про стягнення з позивача в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_6, не спростовується жодним з досліджених судом доказів та не заперечується представником позивача.

Суд також не вважає ґрунтовними посилання позивача на порушення існуючим порядком стягнення аліментів вимог ст.70 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказані посилання позивача не ґрунтуються на вимогах Закону ( чинна редакція ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» взагалі не містить частини четвертої, а положеннями частини третьої вказаної норми у спірних правовідносинах допускається розмір відрахувань до 70 відсотків).

За встановлених судом фактичних обставин заявлені ОСОБА_4 позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів є недоведеними та безпідставними - що свідчить про відсутність правових підстав для ухвалення судового рішення про задоволення позову в цій частині.

Приймаючи таке рішення суд також враховує беззастережно встановлений факт постійного проживання (як на час звернення ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення в її користь аліментів на утримання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 так і після ухвалення рішення про задоволення цього позову) ОСОБА_4 однією родиною з ОСОБА_7 та дітьми, на утримання яких позивач сплачує аліменти в користь ОСОБА_7 - що свідчить про неспроможність (у сприйнятті як підстави для ухвалення рішення про задоволення позову) доводів позивача стосовно отримання його дітьми у другому шлюбі аліментів у меншому розмірі, ніж спільна з відповідачем дитина від першого шлюбу (згідно з положеннями ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України, заробітна плата ( у даному випадку платника аліментів) є об`єктом спільної сумісної власності подружжя (позивача та третьої особи у даній справі). Отже, витрати позивача на утримання дітей у другому шлюбі не обмежуються лише виконанням позивачем аліментних зобов'язань). Дослідженням судом довідок про розмір фактично отримуваних у визначених за рішенням суду частках відповідачем та третьою особою аліментів, без рішення про їх зменшення, встановлено, що розмір отримуваних аліментів на утримання всіх трьох дітей позивача - фактично є рівним. Враховуючи це та дослідивши відомості довідок про доходи сторін, суд дійшов висновку щодо неспроможності посилань позивача та тверджень представника позивача на те, що існуючий порядок стягнення аліментів у визначеному рішеннями судів розмірі ставить дітей, на утримання яких стягуються аліменти, в нерівне становище.

Оскільки вимоги щодо відкликання виконавчого листа є похідними від вимог про зменшення розміру аліментів - вони також не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.61, 180-182, 192 Сімейного кодексу України, ст.70 ч.3 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3,10,60, 203- 215 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - в і д м о в и т и .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: Наполов М.І..