Справа № 355/101/17
Провадження № 2/355/140/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Баришівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Лисюка О.Д.

при секретарі Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Баришівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Баришівська селищна рада Київської області про встановлення факту постійного проживання, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на спадкове майно,

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту постійного проживання, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на спадкове майно. Свою заяву обґрунтовує тим, що після смерті його дружини відкрилася спадщина, до складу якої зокрема, входить квартира АДРЕСА_1.

При житті ОСОБА_5 ніякого розпорядження стосовно свого майна не зробила.

Після смерті дружини, позивач до нотаріальної контори не звертався, оскільки прийняв спадщину в порядку ст.1268 ЦК України.

В порядку підготовки документів для оформлення спадкових справ, позивач звернувся в Баришівське БТІ з метою виготовлення технічного паспорта на вищевказану квартиру та отримання відповідних довідок де дізнався, що 30 серпня 1993 року, Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива» було видано свідоцтво про право власності № 99 на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до виданого свідоцтва, квартира, в якій були зареєстровані та проживали тільки позивач з дружиною, помилково були вказані їхні діти - відповідачі, які на момент приватизації квартири в ній не проживали, зареєстрованими не були та заяв на приватизацію не подавали.

Оскільки дана обставина порушує спадкові права позивача, останній звернувся до суду з названим позовом.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідачів, на адресу суду надійшли заяви про визнання ними позовних вимог та розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 7 вересня 1960 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, якій було присвоєно прізвище ОСОБА_1. Відповідно до довідки виданої житлово-експлуатаційною конторою Баришівської селищної ради, ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 до самої смерті.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Одним із механізмів набуття права власності на майно, є приватизація державного житлового фонду.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-XІІ) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Судами встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 111 від 25 квітня 1968 року подружжю ОСОБА_5 було видано ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_3 ( нині Київський шлях), що знаходиться в смт. Баришівка Київської області на сімю в складі 3-х:

-ОСОБА_1 ( голова сімї );

-ОСОБА_5 ( дружина );

-ОСОБА_2 ( син).

На підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до положення « Про порядок передачі квартир ( будинків) у власність громадян, 30.05.1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до керівника органу приватизації із заявою про передачу їм у приватну власність квартири АДРЕСА_4 ( а.с.10 ).

Відповідно до поданої заяви, 13.07.1993 року виконавчим комітетом Баришівської селищної Ради народних депутатів було ухвалено рішення за № 38 про безкоштовну передачу ОСОБА_1 трикімнатну квартиру АДРЕСА_4, а 30.08.1993 року було видане свідоцтво про право власності на житло № 99.

Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї.

Проте, в порушення ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» керівником органу приватизації у свідоцтво про право власності на житло від 30.08.1993 року були внесені ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які на момент приватизації квартири в ній не проживали, зареєстрованими не були, із заявою про безкоштовну передачу даної квартири їм у приватну власність, до органу приватизації не зверталися.

За таких обставин суд вважає за необхідне, позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтво № 99 про право власності на квартиру № 12, що знаходиться за адресою: вул. Леніна,27 в смт. Баришівка Київської області видане 30 серпня 1993 року Госпрозрахунковим бюро « Альтернатива» на підставі наказу № 38 від 13 липня 1993 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 3/5 частки квартири, задовольнити.

Згідно з ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, відповідно до довідки № 381 від 09.02.2017 року виданої виконавчим комітетом Баришівської селищної ради ОСОБА_1 дійсно проживав разом з дружиною ( нині покійною) ОСОБА_5, вели спільне господарство та догляд за нею по день її смерті, по 04.11.2013 року з 06.04.1977 року.

Оскільки встановлення факту постійного проживання необхідно позивачу для реалізації свого права на отримання спадщини, а встановити даний факт іншим чином не представляється можливим, суд вважає за необхідне вимогу позивача задовольнити.

04 листопада 2013 року у віці 77 років померла ОСОБА_5, про що 05 листопада 2013 року в книзі реєстрації смертей відділу державної реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області зроблено відповідний запис за №156. В день її смерті відкрилася спадщина, до складу якої зокрема входить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.

При житті ОСОБА_5 ніякого розпорядження стосовно свого майна не зробила.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України при спадкуванні по закону, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті ОСОБА_5, спадщину в порядку ст.1268 ЦК України, прийняв її чоловік, позивач ОСОБА_1, оскільки на момент смерті спадкодавця, проживав разом з нею.

Як вбачається із інформаційної довідки зі спадкового реєстру, ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини не звертався. Таким чином, єдиним спадкоємцем до майна померлої є позивач ОСОБА_1

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В ході розгляду даної справи було встановлено, що відповідно до свідоцтва № 99 про право власності на квартиру № 12, що знаходиться за адресою: вул. Леніна,27 в смт. Баришівка Київської області видане 30 серпня 1993 року Госпрозрахунковим бюро « Альтернатива» на підставі наказу № 38 від 13 липня 1993 року, ОСОБА_5 є співвласником даної квартири, частку якої, в порядку спадкування успадкував позивач ОСОБА_1.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на квартиру № 12 по вул. Київський шлях ( колишня Леніна) в селищі Баришівка Київської області.

Встановлені обставини підтверджуються доданими до справи матеріалами:

- копією свідоцтва про одруження серії І-УР № 883390 від 07.09.1960 року;

- копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 серії І-ОК №295757;

- копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 46624545;

- копією рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 38 від 13.07.1993 ;

- копією договору власника багатоквартирного будинку про участь у витратах на утримання будинку та при будинкової території від 06.08.1996 року;

- довідкою управління Держгеокадастру у Баришівському районі Київської області;

- копією свідоцтва про право власності на житло №99 від 30.08.1993 року;

- копією технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_1;

- копією паспорту ОСОБА_1 серії СК № 089599;

- іншими матеріалами справи.

Керуючись ст. ст.10,11,209,211, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.328, 1258, 1268, 1261, ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд -

В И Р I Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, третя особа: Баришівська селищна рада Київської області про встановлення факту постійного проживання, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на спадкове майно, задовольнити в повному обємі.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно був зареєстрований та постійно проживав з 6 квітня 1977 року з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, по день її смерті 04 листопада 2013 року в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6.

Визнати недійсним Свідоцтво № 99 про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Баришівка, вулиця Київський Шлях (бувша вулиця Леніна)АДРЕСА_7, видане 30 серпня 1993 року Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива» на підставі Наказу № 38 від 13 липня 1993 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 3/5 (три п'ятих) частки квартири.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, в тому числі з урахування 1/2 частки яка належала гр. ОСОБА_5, яка померла 4 листопада 2013 року.

На дане рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_9