Провадження № 2/201/322/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря Гоц Г.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк», в якому просить визнати недійсним договір поруки № 0068/Р від 16.03.2007.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»укладено кредитний договір ODMLGK01420068 від 16.03.2007. В забезпечення виконання умов вказаного договору нею з ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір поруки № 0068/Р від 16.03.2007, який на її думку укладено з введенням її в оману, оскільки матеріали кредитної справи містять довідку про платоспроможність ОСОБА_2, яка не відповідала майновому стану останнього на час укладання кредитного договору. Зазначає, що вона не уклала б договір поруки, якщо б знала про дану довідку. Тому просить позов задовольнити, визнати недійсний вказаний договір.

Позивач неодноразово викликався в судове засідання, але не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв клопотань про відкладення розгляду справи на надав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, надав оргинали документів, витребуваних судом, письмові заперечення на позов, в яких вказав, що позивач уклав договір ще у березні 2007 року. Договір поруки укладено відповідно вимог ст.ст. 638, 639 ЦК України, сторони при його укладенні досягли всіх істотних умов. З того часу жодних претензій до банку не предявляв, до певного часу виконував свої зобовязання. Підстави, на які посилається позивач не є введенням її в оману, а тому не є такими, що зумовлюють недійсність правочину. Тому просив відмовити в задоволенні позову.

Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»укладено кредитний договір ODMLGK01420068 від 16.03.2007 відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 75 000 доларів США.

В забезпечення виконання умов вказаного договору між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір поруки № 0068/Р від 16.03.2007.

Судом був оглянутий оригінал кредитної справи з видачі кредиту ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 в сумі 75 000 доларів США, яка була витребувана судом за клопотанням позивача. З кредитної справи вбачається, що дійсно ОСОБА_2 отримав готівку в касі банку в сумі 75 000,00 доларів США в еквіваленті на гривню 378 750,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки від 16.03.2007 № 1. Окрім того, ОСОБА_2 надавав банку заяву від 02.02.2007, в якій відзначив, що має додаткові доходи в сумі 3 000,00 доларів США від пайової участі у діяльності ТОВ «Аванс», ТОВ «ГрадоСтрой» та ВАТ «Перетворювач», надав копії статутів даних підприємств.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 230 ЦК України передбачає правові наслідки вчинення правочину під впливом обману. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Суд звертає увагу позивача на те, що обман повинен мати місце з боку іншої сторони правочину. В оспорюваному договорі поруки сторонами є позивач ОСОБА_1 та відповідач - ПАТ КБ «Приватбанк». Разом із тим, позивач фактично посилається у позові на введення її в оману ОСОБА_2, який надав довідку про майновий стан, який не відповідає дійсності, ввівши її тим самим в оману під час укладення договору поруки.

Проте ОСОБА_2 не є стороною оспорюваного правочину, тому в даному випадку не можна говорити про наявність підстав, обумовлений у ст. 230 ЦК України для визнання договору поруки недійсним, оскільки відсутні як докази, так і правові підстави вважати про наявність омани з боку сторони правочину - ПАТ КБ «Приватбанк».

Стаття 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Таким чином при підписанні спірного договору поруки сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Позивач погодився на умови договору поруки як такі, що його влаштовували.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

При таких обставинах суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору поруки відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не знайшли свого об'єктивного підтвердження в ході судового засідання.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки № 0068/Р від 16.03.2007 недійсним - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 08 лютого 2017 року. Рішення у повному обсязі cкладено 10 лютого 2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С. Наумова