У Х В А Л А

Іменем України

"14" лютого 2017 р. Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Дзеньдзюри С.М.

при секретарі Стасишин А.В.

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у Франківський районний суд м.Львова до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 124 194,13 грн.

10 лютого 2017 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову. В поданій заяві представник позивача в порядку забезпечення позову, просить накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1, а також грошові кошти, що належать ОСОБА_3 і знаходяться у нього або в інших осіб в сумі 124194,13 грн.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Ч.3 ст.151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У поданій до суду позовній заяві ставиться вимога про стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №78758111 від 24.01.2017 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2.

Згідно до п.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п.1 ч.1 та ч.3 ст.152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. З огляду на це, заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення, в частині накладення арешту на нерухоме майно в межах суми заявленої позовної вимоги, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.151-153, 210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (79000 м.Львів вул. Наукова, 41/38) про забезпечення позову задоволити частково.

Накласти арешт на квартиру, що належить на праві власності ОСОБА_3 (м.Львів, вул.Наукова, 34/191) в межах розміру позовних вимог на суму 124 194,13 грн.

Копію ухвали для виконання направити до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та сторонам.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Термін предявлення до виконання три роки.

Дана ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м.Львова протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Дзеньдзюра С.М.