Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/402/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Мельничик Ю. С.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

08.02.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Голованя А.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління каналу «Дніпро - Інгулець» про визнання незаконним наказу та його скасування, поновлення на попередній посаді, зміну запису в трудовій книжці за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2016 року,

ВСТАНВИЛА:

18 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління каналу «Дніпро-Інгулець» і просив суд: визнати незаконним і скасувати наказ начальника управління каналу «Дніпро-Інгулець» № 19-к від 25 березня 2016 року про переведення його на посаду слюсаря-ремонтника 4-го розряду, поновити його на посаді начальника насосної станції № 2 управління каналу «Дніпро-Інгулець», змінити запис № 10 у трудовій книжці позивача формулювання переведення на посаду слюсаря-ремонтника 4-го розряду без його згоди та з порушенням ст. 32 КЗпП України.

Вимоги обґрунтовано тим, що його переведення з посади начальника насосної станції № 2 на посаду слюсаря-ремонтника 4-го розряду було безпідставним так. як він має вищу технічну освіту. Відповідну кваліфікацію та тривалий досвід роботи керівником. Заяву про переведення він написав вимушено під жорстким психологічним тиском з боку начальника Управління каналу «Дніпро-Інгулець», який керувався особистими мотивами і бажанням вивільнення займаної посади начальника насосної станції. Застосований до нього психологічний тиск негативно вплинув на стан його здоров'я.

Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області рішенням від 23 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовив повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати його і ухвалити нове. яким задовольнити позовні вимоги повністю.

У скарзі позивач посилається на незаконність рішення місцевого суду. Зокрема на його думку суд не врахував ті обставини, що керівник відповідача підписав атестаційний лист позивача і підтвердив його належну кваліфікацію, як начальника насосної станції, але в той же час до переведення на іншу посаду він був двічі незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності, що є доказом тиску на позивача з метою спонукання написання заяви про переведення. Крім того його переведення суперечило волі трудового колективу. Суд не дав оцінку наказу про створення комісії по інвентаризації та акту передачі матеріальних цінностей, які датовані 26 березня 2016 року, але фактично підписані «заднім числом».

У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Татарчук О.В. підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача - адвокат Осіпова Ю.Ю. доводи апеляційної скарги не визнала, надала письмові та усні пояснення в яких висловлює думку про недоведеність того факту, що заяву про переведення на іншу посаду позивач написав не з власної волі, а під дією психологічного тиску з боку свого керівника. Відповідач не визнає будь-яких посилань позивача на тиск з його боку. Також вказує, що притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган є наслідком порушення відповідачем трудової дисципліни, а не засобом спонукання до зміни посади.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 висловив своє ставлення до апеляційної скарги, зазначивши, що її доводи, на його думку, є безпідставними. Він, як колишній керівник ніколи не вимагав від позивача змінювати посаду. Проте останнім часом позивач змінив своє ставлення до роботи не на краще, від інших працівників надходили карги на позивача, що спонукало його застосовувати до позивача стягнення задля стимулювання до дотримання трудової дисципліни та відповідального ставлення о виконуваної роботи. Позивач сам виявив бажання змінити посаду так, як вказав, що робота з паперами його більше не влаштовує.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 висловилися на підтримку рішення суду першої інстанції, але при цьому вказали, що обставини переведення позивача з однієї посади на іншу їм особисто не відомі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини.

З 23 жовтня 2001 року ОСОБА_2 працював на посаді начальника насосної станції № 2 Управління каналу «Дніпро-Інгулець».

25 березня 2016 року ОСОБА_2 подав на ім'я начальника Управління каналу «Дніпро-Інгул» ОСОБА_6 заяву в якій просив перевести його на посаду слюсаря-ремонтника четвертого розряду за власним бажанням.

Наказом начальника Управління каналу «Дніпро-Інгул» від 25 березня 2016 року №19-ОСОБА_2, начальника станції насосної другого підйому, на підставі його заяви переведено на посаду слюсаря-ремонтника 4-го розряду насосної станції (другого підйому) з 26 березня 2016 року.

Вказаним наказом також переведено ОСОБА_7, провідного інженера-механіка ГНС, на посаду начальника станції насосної (другого підйому), та переведено ОСОБА_7, слюсаря-ремонтника другого розряду, на посаду інженера станції насосної (ГНС).

Крім того суд встановив, що 24 і 25 березня 2016 року відповідачем було накладено дисциплінарні стягнення у вигляді доган, правомірність яких позивач не оспорює.

Правильність встановлення судом вказаних обставин справи сторонами не оспорюється.

Відмовляючи повністю у задоволенні позову. суд першої інстанції виходив з того, що переведення позивача з однієї посади на іншу відбулося з його ініціативи та за згодою обох сторін, відповідно до законодавства, а тому його позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції так, як він ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, правильному і повному встановленні обставин справи.

Суд правильно визначив відповідні встановленим ним обставинам правовідносин та вирішив спір згідно із законом.

Конституційне права кожного на працю (ст. 43 Конституції України) включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну платуі забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договоромі угодою сторін.

Переведення на іншу роботуна тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексута в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 32 цього ж Кодексу).

Переведення працівника на іншу роботу означає істотну зміну умов праці, зміну умов трудового договору.

Така зміна можлива лише за згодою обох сторін, за виключенням випадків прямо встановлених законом.

Згода працівника на переведення на іншу роботу має бути вільною і відповідати його внутрішній волі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 25 березня 2016 року позивач, який на той час працював начальником насосної станції № 2 Управління каналом «Дніпро-Інгул», звернувся до відповідача із заявою в якій просив перевести його на роботу слюсарем-ремонтником 4-го розряду за власним бажанням.

Заява позивач вказує на те, що переведення на іншу обрану ним роботу є для нього бажаним (є його вольовим рішенням).

Волевиявлення позивача є однозначним і могло розцінюватися відповідачем, як його прагнення направлене на зміну умов трудового договору. зміну умов його праці.

Відповідач погодився на переведення позивача і видав відповідний наказ.

Тобто переведення відбулося за згодою сторін.

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що його волевиявлення не було вільним, а зумовлене психологічним тиском з боку начальника управління ОСОБА_5

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК Українирішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення.

Підстави звільнення від доказування встановлені ст. 61 ЦПК України.

Матеріали справи не вказують на наявність підстав для звільнення сторін від тягаря доказування.

Оскільки в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його волевиявлення на переведення не було вільним, саме він зобов'язаний довести наявність обставин, які підтверджують цей факт.

Позивач не надав суду жодного прямого доказу пред'явлення відповідачем йому вимог про вивільнення займаної посади, зміну умов виконуваної роботи.

Ті обставини, що протягом короткого проміжку часу відповідач двічі наклав на позивача стягнення у вигляді догани, за різними фактами, і відповідні накази не оскаржені позивачем у встановленому порядку, вказують на те, що він погодився з правомірністю застосованого до нього стягнення.

Оскільки накази про оголошення позивачу догани не є предметом спору, суд не може з власної ініціативи вдаватися до перевірки їх правомірності, а так, як позивач їх не оскаржив, суд обґрунтовано виходив з того, що вони є лише свідченням застосування відповідальності до позивача за порушення трудової дисципліни.

Саме по собі правомірне накладення на працівника стягнення не може розцінюватися, як захід неправомірного психологічного тиску на нього.

Водночас психологічний вплив може мати місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій (наприклад, погроза звільнення чи інше).

Психологічний вплив може бути підставою для визнання переведення працівника на іншу роботу незаконним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова працівника від переведення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач вказав, що 25 березня 2016 року таку вимогу йому висунув начальник управління ОСОБА_5 та погрожував звільненням, проте останній цю обставину не визнав.

Докази того, що така вимога була висунута позивачу відсутні, а тому, відкинувши будь-які припущення, суд дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем факту відсутності вільного його волевиявлення на переведення на іншу посаду.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності дійсним обставинам наказу відповідача про створення комісії по інвентаризації та акту передачі матеріальних цінностей, які датовані 26 березня 2016 року, не стосуються суті спору.

В ході розгляду даної справи місцевим судом дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, перевірено усі обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень та надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

При встановлені обставин справи судом не було порушено норми процесуального права, а при ухваленні судового рішення правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду.

За таких обставин та відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційна карга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: