У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Демяносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди завданої внаслідок каліцтва, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 28 серпня 2005 року він був звільнений з органів внутрішніх справ у відставку через хворобу. 14 листопада 2005 року медико-соціальною експертною комісією йому встановлено 2 групу інвалідності пов'язану з травмою при виконанні службових обов'язків та 70% втрати працездатності. 27 вересня 2006 року позивач повністю отримав одноразову грошову допомогу від Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (далі - ПАТ НАСК «Оранта») на підставі п. 2а постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року № 59. 16 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо відшкодування втрати працездатності. У своїй відповіді Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України) повідомило його, що в 2006 році ПАТ НАСК «Оранта» здійснило виплату йому страхової суми за 70 % втрати працездатності і здійснення будь-яких інших виплат законодавством не передбачено. ОСОБА_4 вважає, що має право на відшкодування втрати працездатності з урахуванням підвищення вартості життя та рівня мінімальної заробітної плати. Згідно його розрахунку загальна сума невідшкодованої шкоди від втрати працездатності з 14 листопада 2005 року по 01 травня 2016 року складає 223 979 грн 34 коп.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 223 979 грн 34 коп. на відшкодування шкоди внаслідок каліцтва та ушкодження здоров'я; починаючи з 01 травня 2016 року по 17 червня 2020 року щомісячно стягувати з МВС України на його користь на відшкодування шкоди внаслідок каліцтва та ушкодження здоров'я суму в розмірі 2 954 грн 93 коп. збільшуючи її з урахуванням підвищення мінімального рівня заробітної плати, яке буде встановлюватися законодавством України, в порівнянні з мінімальною заробітною платою в 332 грн встановленою станом на 14 листопада 2005 року.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію», в редакції від 05 квітня 2005 року, працівник міліції підлягає обов'язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій. У разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов'язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 серпня 2005 року ОСОБА_4 був звільнений з посади старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління МВС України в Полтавській області за п. б ст. 65 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114.

Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії від 14 листопада 2005 року ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_4 становить 70 % травмами при виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки та боротьби зі злочинністю.

27 вересня 2006 року на ПАТ НАСК «Оранта» виплатила ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу в сумі 202 623 грн 84 коп., що дорівнює розміру чотирирічного грошового утримання позивача, що підтверджується копією платіжного доручення № 420 від 27 вересня 2006 року.

05 січня 2016 року позивач звернувся до ліквідаційної комісії управління МВС України в Полтавській області з заявою в якій просив нарахувати та виплатити з 01 грудня 2005 року по 06 листопада 2015 року за весь період втрачений дохід (з урахуванням сплаченої страхової виплати) одночасно та з 07 листопада 2015 р по 17 червня 2020 року капіталізувати кошти для щомісячної сплати та сплачувати (або забезпечити сплату) місячний втрачений дохід із розрахунку 2 954 грн 93 коп. щомісячно втраченого доходу на 14 листопада 2005 року та час звільнення з врахуванням підвищення мінімального рівня заробітної плати згідно законодавства.

02 лютого 2016 року позивачем отримано відповідь управління фінансового забезпечення та обліку управління МВС України в Полтавській області від 29 січня 2016 року № 4/К-З, якою позивачу було відмовлено в задоволенні його вимог та повідомлено останнього про те, що виплата грошової допомоги згідно інших нормативних документів управління МВС України в Полтавській області і підпорядкованими йому підрозділами не передбачена законодавством.

16 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до МВС України із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити з 15 листопада 2005 року по 06 листопада 2015 року за весь період втрачений дохід (з урахуванням сплаченої страхової виплати) одночасно та з 07 листопада 2015 року по 17 червня 2020 року капіталізувати кошти для щомісячної сплати та сплачувати(або забезпечити сплату) місячний втрачений дохід із розрахунку 2 954 грн 93 коп. щомісячно втраченого доходу на 14 листопада 2005 року та час звільнення з врахуванням підвищення мінімального рівня заробітної плати згідно законодавства.

08 квітня 2016 року Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив позивача про те, що у 2006 році на підставі Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року № 59 ПАТ НАСК «Оранта» було проведено виплату страхової суми за 70 % втрати професійної працездатності та здійснення будь-яких інших виплат Закону України «Про міліцію» та вказаним положенням не передбачалось.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача шкоди в порядку цивільного судочинства.

Також суд першої інстанції правильно зауважив, що позовні вимоги ОСОБА_4 до МВС України мають подаватися в межах спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про міліцію» та Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1991 року № 59, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Постановою КМУ РСР від 29 липня 1991 року № 114 та іншими нормативно-правовими актами, та розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що судом не застосовано ст. ст. 8, 9, 19, 22, 41, 46, 64, 68 Конституції України, ст. ст. 6, 13, 14, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого Протоколу від 20 березня 1952 року з внесеними змінами Протоколом № 11, Закон України «Про виконання рішень та практики Європейського суду з прав людини», практики Європейського суду з прав людини не заслуговують на увагу суду, оскільки суд вирішив дану справу у повній відповідності до вимог чинного законодавства України.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Демяносов

А.В.Маляренко