Справа № 307/193/17
Провадження № 2/307/487/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Плиска Ю.С.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів. Посилається на те, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився на вихованні у відповідачки. Рішенням Тячівського районного суду від 26.01.2016 р. на користь відповідачки з нього було стягнуто аліменти у розмірі 900 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Він проживає у будинку своїх батьків, ніде не працює, не займається підприємницькою діяльністю, не має власного житла та земельної ділянки. З 02.01. по 10.01.2017 р. знаходився на стаціонарному лікуванні у Нижньоапшанській дільничній лікарні, де йому було встановлено діагноз ішемічна хвороба серця, стенокардія ІІ-го функціонального класу та вегетосудинна дистонія. Просить зменшити розмір аліментів на утримання сина, оскільки вказана хвороба не дає йому можливості важко фізично працювати, а його лікування оплачували батьки, які продовжують йому матеріально допомагати.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що позивач має заборгованість по аліментах, так як сплачував лише по 500 грв., які вона відмовлялася отримувати. Крім того він виїжджав на заробітки у росію та на Буковель. З моменту стягнення з нього аліментів ціни зросли і тому вона не згідна щоб аліменти були зменшені.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., передбачає, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тячівського районного суду від 26.01.2016 року з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти у сумі 900 грв. щомісячно до досягнення повноліття їхнім сином ОСОБА_5 26.03.2014 р.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 р. розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

З правової позиції № 143цс13 від 05.02.2014 р. вбачаться, що при розгляді позовів, заявлених щодо зміни розміру аліментів, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

В ході судового розгляду ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу який би свідчив про те, що у нього змінилися умови життя, або про те що він у звязку із станом здоровя повністю або частково втратив можливість працювати та заробляти кошти.

Довідка Нижньоапшанської дільничної лікарні про те що ОСОБА_1 з 02.01. по 10.01.2017 р. знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом - ішемічна хвороба серця, стенокардія ІІ-го функціонального класу, вегетосудинна дистонія, на думку суду не може бути доказом втрати працездатності, так як лікування тривало всього 10 днів, і довідка не містить інформації про обмеження працездатності пацієнта.

Крім того суд приймає до уваги загальновідому обставину, що на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів прожитковий мінімум на дитину до 6-ти років становив 1167 грв., а на сьогоднішній день становить 1355 грв.

Встановлення державою більшого прожиткового мінімуму ніж у минулому році є підтвердженням того, що споживчі ціни зростають і діти потребують більших матеріальних витрат і додаткового захисту.

За наведених вище обставин підстави для зменшення розміру аліментів до 500 грв. на місяць відсутні.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 640 грв.

Тому керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 184, 192 СК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Гримут В.І.