Номер провадження: 22-ц/785/325/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб», про стягнення пені за невиконання зобовязань, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 червня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

Зазначала, що 19 травня 2006 року уклала з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СТС-Інвест» (далі-ТОВ«Фінансова компанія «СТС-Інвест», товариство, управитель), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фінансова компанія «СТС-Інвест» (далі-ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», товариство, управитель), угоду № 144/05 про участь у фонді фінансування будівництва (далі-угода № 144/05 від 19 травня 2006 року).

На виконання угоди, з метою отримання у власність квартири АДРЕСА_1, вона передала відповідачу на рахунок фонду фінансування будівництва у довірче управління 265 233,24 грн., що еквівалентно 51 501,6 доларів США.

23 травня 2006 року від товариства, яке зобовязалось профінансувати за рахунок коштів фонду будівництво ТОВ «Стройтехснаб» зазначеної квартири у вказаному будинку, вона отримала Свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва виду А. Відповідно до умов договору будинок мав бути споруджений і зданий в експлуатацію в 2-му кварталі 2008 року.

Посилаючись на те, що відповідач допустив недобросовісну поведінку по відношенню до неї як довірительки фонду, відмовившись добровільно передати їй майнові права на повністю проінвестований обєкт будівництва, про що свідчить прийняте судове рішення у справі №501/5834/13-ц від 03 березня 2014 року на її користь, позивач на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» пеню в розмірі 13 596 654,16 грн. за несвоєчасне виконання зобовязань, поновивши їй строк позовної давності (а.с.2-5, 123-124).

Представник відповідача позов не визнав за необгрунтованістю позовних вимог та просив застосувати строк позовної давності (а.с.51-53).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ФК «СТС-Інвест» на користь ОСОБА_2 пеню у розмірі 1 241700 грн.

Стягнуто з ПАТ «ФК «СТС-Інвест» на користь держави судовий збір у розмірі 6890 грн.

В іншій частині вимог відмовлено (а.с.129-136).

В апеляційні скарзі ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Неправильність рішення суду першої інстанції обгрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права (а.с.167-171).

Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянтів та позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався ст.7 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.3 ст.551 ЦК України та виходив із того, що відповідачем на день розгляду справи угода № 144/05 від 19 травня 2006 року не виконана, а тому з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» необхідно стягнути неустойку за прострочення виконання зобов?язань в меншому розмірі ніж заявлено у позові, а саме в розмірі 1 241 700,00 грн.

При цьому будь-яких мотивів чому розмір неустойки має бути саме у вказаному розмірі суд першої інстанції у рішенні не навів.

Крім того, пославшись на обставини, встановлені в справі, та з урахуванням клопотання позивача, суд не взяв до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, вважаючи, що порушене право підлягає захисту.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відносини з управління майном регулюються главою 70 ЦК України. Згідно із ч.1 ст.1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Законом, який встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами є Закон України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" (далі - Закон N 978-IV).

Відповідно до ст. 2 цього Закону управитель - це фінансова установа, яка від свого імені діє в інтересах установників управління майном і здійснює управління залученими коштами згідно із законодавством, Правилами фонду та відповідає вимогам, встановленим цим Законом, а Правила фонду - це система норм, затверджена та оприлюднена управителем цього фонду, якої мають дотримуватися всі суб'єкти системи фінансово-кредитних механізмів будівництва житла для досягнення мети управління майном, визначеної установником управління, що повинні відповідати вимогам цього Закону.

Цим Законом та укладеними відповідно до нього договорами урегульована система фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю, тобто дії суб'єктів цієї системи (довірителів, управителів, забудовників та інш.) при організації будівництва житла, фінансуванні цього будівництва та здійсненні операцій з нерухомістю (ст. 3 Закону N 978-IV).

З метою отримання довірителями у власність житла фінансова установа як управитель створює фонд фінансування будівництва (ФФБ), управління яким здійснює відповідно до затверджених Правил фонду та договору управління майном (ст. ст. 5,6,7,9Закону N 978-IV).

Правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об'єктів інвестування, порядок та умови закріплення об'єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за невиконання прийнятих на себе зобов'язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об'єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і забудовником та договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ (ч. 2 ст. 12 Закону N 978-IV).

Правила ФФБ є публічною пропозицією для вступу до фонду особи, яка бажає стати довірителем цього фонду, на підставі визнання цих правил.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

У абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» судам роз'яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

З вказаного випливає, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року № 6-37цс16,яка згідно зі ст. 360-7ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційним судом встановлено, що 19 травня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», правонаступником якого є ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест». укладена угода №144/05 ( далі-угода №144/05 від 19 травня 2006 року, угода) про участь у фонді фінансування будівництва (далі-ФФБ, фонд), згідно з умовами якої довіритель (позивач) на підставі повного визнання нею Правил ФФБ виду А, дає згоду на участь у ФФБ, бере на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передає кошти управителю (відповідачу) в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти на рахунок ФФБ у довірче управління з подальшим використанням коштів фонду у порядку, визначеному правилами ФФБ.

Зазначена угода від імені ТОВ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» укладена генеральним директором ОСОБА_3, що діяла на підставі Статуту, Правил ФФБ типу А та угоди №3 про фінансування обєкту будівництва з залученням коштів наданих в управління ФФБ від 15 березня 2005 року, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» з ТОВ «Стройтехснаб» ( в подальшому забудовник) а.с.8.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» показав, що в угоді №144/05 від 19 травня 2006 рокупомилково зазначені номер і дата угоди про фінансування обєкту будівництва з залученням коштів наданих в управління ФФБ, укладеного управителем з ТОВ «Стройтехснаб», та що правильними реквізитами останньої є угода № 04 від 22 квітня 2005 року на а.с.61-69, з чим погодилась й позивач ОСОБА_2

Обєкт інвестицій мав бути споруджений за адресою:м. Іллічівськ, вул. К. Маркса, буд.11.

Обєктом інвестування визначена 2-х кімнатна квартира №54 на 11 поверсі, загальною площею 71,53 кв.м., в т.ч. житловою 37,69 кв.м.

Загальна вартість обєкта інвестування становила 265 233,24 грн., що еквівалентно 51 501,6 дол.США за комерційним курсом.

Запланованою датою введення обєкту в експлуатацію зазначено II квартал 2008 року (а.с.8-13).

Також встановлено, що позивач виконала свої зобов'язання за договором, здійснивши перерахування управителю за об'єкт інвестування у ФФБ у розмірі 265 233,24 грн., що відповідає кількості закріплених за довірителем вимірних одиниць об'єкта інвестування, прощо зазначено у Свідоцтві про участь у ФФБ виду А від 23 травня 2006 року (а.с.15).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 березня 2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» про визнання за нею майнові права на зазначений вище обєкт інвестування (а.с.34-36).

Пунктом 6.4. угоди встановлено, що якщо довіритель виконав усі зобов'язання перед управителем та після введення об'єкта будівництва до експлуатації підписав акт прийому-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, умови цієї угоди про участь в ФФБ вважаються виконаними та управління майном припиняється.

За змістом ч. 11 ст. 20 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми при будівництві житла та операціях з нерухомістю» для встановлення факту виконання відповідачем умов договору про участь у ФФБ та факту припинення управління майном, необхідне настання всіх трьох наступних умов у їх поєднанні: виконання довірителем всіх зобов'язань перед Управителем ФФБ; введення об'єкта до експлуатації; підписання довірителем із забудовником акту прийому-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, після введення об'єкта в експлуатацію.

Апеляційним судом встановлено, що на час розгляду справи в суді першої інстанції обєкт до експлуатації не введено.

Оскільки зобовязання відповідача перед позивачем до звернення останньої до суду першої інстанції не виконано та строк позовної давності ОСОБА_2 не пропущено, відповідні заяви сторін про:

-поновлення строку ОСОБА_2 для звернення до суду з позовом до ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» про стягнення неустойки за невиконання зобовязання;

-застосування строку позовної давності до вказаних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест»,

задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується й з висновком суду першої інстанції, що відповідно до положень закону управитель несе відповідальність в межах укладеної з довірителем угоди за порушення строків будівництва об'єкта будівництва, а, відтак, існують підстави для стягнення з відповідача неустойки.

Так, за п. 1.1. угоди №144/05 від 19 травня 2006 року ОСОБА_2 повністю визнала Правила ФФБ виду А (а.с.8).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 11 вищезазначеного Закону України N 978-IV, в редакції яка діяла час укладення сторонами угоди № 144/05 від 19 травня 2006 року, для ФФБ виду А поточну ціну вимірної одиниці об'єкта будівництва, споживчі властивості об'єктів інвестування, коефіцієнти поверху та комфортності визначає забудовник, при цьому він приймає на себе ризик щодо недостатності залучених коштів на спорудження об'єкта будівництва та зобов'язаний своєчасно ввести його в експлуатацію незалежно від обсягу фінансування.

Згідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України N 978-IV, в редакції яка діяла на час укладення сторонами угоди № 144/05 від 19 травня 2006 року, управитель зобовязаний був здійснювати контроль за дотриманням забудовником виконання умов та зобовязань за договором з метою своєчасного запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій будівництва, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більше ніж на 90 днів.

За положеннями п.4.6.3. угоди №04про фінансування обєкту будівництва з залученням коштів наданих в управління ФФБ від 22 квітня 2005 року, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» (управитель) з ТОВ «Стройтехснаб»(забудовник), управитель мав здійснювати контроль за виконання забудовником зобовязань за угодою з метою запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більше ніж на 30 календарних днів. При виявленні таких ризиків управитель зобов'язався вжити усіх передбачених законодавством заходів для їх недопущення, в т.ч. припинення фінансування будівництва та розірвання угоди (а.с.61-69).

Тобто, управитель з огляду на положення Закону України N 978-IV, п.4.6.3. угоди №04 від 22 квітня 2005 року та п.9.3. угоди № 144/05 від 19 травня 2006 року, прийняв на себе відповідні зобов'язання.

Проте доказів виконання управителем вищенаведених положень закону та угод суду першої інстанції не надано і в судовому засіданні таких не встановлено.

Тому посилання відповідача в апеляційній скарзі про те, що ним виконані всі свої зобовязання за угодою № 144/05 від 19 травня 2006 року є надуманими (а.с.143 зв.).

Враховуючи викладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог про стягнення із відповідача неустойки з підстав, передбачених ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», проте помилково визначив її розмір.

Визначаючи розмір неустойки, колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначалось вище, згідно другому реченню ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду 10 грудня 2015 року (а.с.1).

За змістом угоди № 144/05 від 19 травня 2006 року розмір винагороди управителя за управління майном довірителя не визначено.

Загальна вартість замовлення складається із суми 265 233,24 грн., сплачених ОСОБА_2 за обєкт інвестування. Сплата цих грошей визнана відповідачем та підтверджується наявними у справі доказами (а.с. 15,16-17,18)

Тому розмір неустойки за період з 10 грудня 2014 рік по 10 грудня 2015 року складатиме 7 956,99 грн. (265 233,24 грн. загальної вартості замовлення х 3%).

На підставі ст.88 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню 487,2 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2,3 ч. 1 ст. 307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст.313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест»задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 червня 2016 рокузмінити.

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб», про стягнення пені за невиконання зобовязань задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест» пеню за період з 10 грудня 2014 по 10 грудня 2015року в сумі 7 956,99 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест» на користь держави487,2 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4