"03" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
за участі секретаря Гноілек М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в своїх та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який діє в своїх та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, звернулися до суду з позовом у якому за уточненими позовними вимогами просять визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
Вимоги мотивують тим, що вони, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є власниками квартири АДРЕСА_1.
12 березня 2009 року між ОСОБА_3 та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від якого в них народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано.

Позивачі зазначають, що відповідачка була зареєстрована у квартирі 07.07.2009 року, однак після народження дитини вона почала часто виїжджати до своїх рідних не попереджаючи про повернення. Згодом взагалі, не повідомляючи про своє місце знаходження, тривалий час не з'являлася вдома.

З 2014 року вони разом виховують онуку, оскільки відповідачка не цікавиться сім'єю та не приїжджає в їхню квартиру. Особистих речей в квартирі відповідачка не має, хоча їй ніколи не перешкоджали у вільному доступі до житла.

Крім цього відповідачка не приймає участі у сплаті будь яких витрат пов'язаних із житлом, жодних засобів зв'язку із ОСОБА_5 також не має.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтримали позов та викладені у заяві обставини, додатково пояснили, що востаннє відповідачка приходила у квітні-травні 2014 року, забрала дитину та пропала, тому вони її близько місяця розшукували, подавали відповідну заяву в правоохоронні органи. Уподальшому весною 2014 року ОСОБА_5 вийшла на зв'язок, сказала, щоб батько дитини ОСОБА_3 забрав до себе доньку ОСОБА_4, яку віддала біла метро Дарниця, а сама знову зникла, з того часу відповідачку не бачили, місце її проживання не відоме. ОСОБА_5 з 2009 року по 2011 рік жила у них періодично, у 2011 році забрала всі свої речі та перейшла мешкати до своєї матері у орендованій останньою квартирі, їхнє житло залишила добровільно.

Позивач ОСОБА_2 та представник третьої особи Дніпровського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явились, суду подали заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за адресою її реєстрації, про причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3, який також є законним представником малолітньої ОСОБА_4, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору міни квартири від 04.08.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саміровою М.С., зареєстрованого у реєстрі за № 4015, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5-7-7 зв.).

Як убачається із довідки по формі № 3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 23.11.2016 р. № 1630, у спірній квартирі зареєстровані позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_5 (а.с. 25).

Позивач ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_5 з 12.03.2009 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано (а.с. 22-23).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Факт не проживання відповідачки у спірному житловому приміщенні підтверджено актом від 23 листопада 2016 року, що підписаний сусідами позивачів, посвідчений начальником ЖЕД-408, у якому зазначено, що ОСОБА_5 не проживає за адресою АДРЕСА_1 та її особисті речі там відсутні (а.с. 26).

Обставини постійного не проживання за вказаною адресою ОСОБА_5 також підтверджено в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є сусідами позивачів, та свідка ОСОБА_9, який мешкає у спірній квартирі, які пояснили, що близько трьох років відповідачку ніхто не бачив, місце її знаходження не відоме, залишила квартиру позивачів відповідачка добровільно, вселитись туди ніколи не намагалась, житлом не цікавиться, оплату житлово-комунальних послуг не здійснює.

Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідачка більше року без поважних причин постійно не проживає у спірній квартирі, її майно там не знаходиться, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, витрат по утриманню житла відповідачка не несе, у зв'язку з чим позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є власниками квартири АДРЕСА_1, відповідачка чинить перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, позивачі не можуть належним чином користуватися та розпоряджатися належною їм квартирою, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов частково суд виходить із того, що малолітня ОСОБА_4, в інтересах якої поданий позов її законним представником ОСОБА_3, не є належним позивачем у справі, оскільки не являється співвласником квартири АДРЕСА_1, разом з тим позов ґрунтується на вищенаведеній нормі ст. 405 ЦК України.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208, 215, 218, 224-226 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в своїх та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя