Провадження № 2/520/6204/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
про стягнення заборгованості за договором позики,
Позивач ОСОБА_1 10.11.2016 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договорами позики від 29.08.2016 року та від 30.08.2016 року у загальному розмірі 150109 гривень 90 копійок, що згідно курсу НБУ еквівалентно 5900 доларів США та судові витрати в сумі 1501 гривня 09 копійок.
Позивач в позові в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 серпня 2016 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №2307. За умовами договору позики позивач надав відповідачу у власність грошову суму у розмірі 122123,31 гривень, що на момент укладення договору по курсу Національного банку України (1 USD = 25,442357 UAH) становить 4800,00 доларів США. Відповідно до п.2 договору позики від 29.08.2016 року ОСОБА_2 засвідчує, що до підписання цього договору отримала від ОСОБА_1 у повному обсязі грошову суму у розмірі 122123,31 гривень, що на момент укладення договору по курсу Національного банку України становить 4800,00 доларів США. Договором позики також зазначено, що відповідач зобов'язується у порядку, передбаченому цим договором, повернути Позивачу в строк до 12 вересня 2016 року вищезазначену грошову суму. Надалі 30 серпня 2016 року відповідач також отримала від позивача грошові кошти в борг у сумі 1000 доларів США, строком на 4 дні. Даний факт підтверджується розпискою від 30.08.2016 року, згідно якої позивач підтверджує факт отримання коштів. Згідно розписки від 30.08.2016 року ОСОБА_2 зобов'язується повернути грошові кошти ОСОБА_1 до 02 вересня 2016 року в загальній сумі - 1100 доларів США. Станом на 7.11.2016 року борг відповідача перед позивачем становить в загальному розмірі 5900 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 150109 гривень 90 копійок. Відповідач боргового зобов'язання перед позивачем не виконує, від зустрічей ухиляється, будь яких пояснень щодо повернення заборгованості не надає, на зв'язок не виходить, у звязку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.
Позивач та його представник у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, розгляд справи прости за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.15) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 22.07.2002 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та саме за цією направлялись судові повістки на імя ОСОБА_2.
Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_5 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У звязку з чим судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.
29 серпня 2016 року між ОСОБА_1 (далі позикодавець) та ОСОБА_2 (далі позичальник) було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №2307.
За умовами вказаного договору, позикодавець - ОСОБА_1 при укладенні цього договору передає у власність, а позичальник - ОСОБА_2 приймає у власність грошову суму у розмірі 122123,31 гривень, що на момент укладення цього договору по курсу Національного банку України становить 4800,00 доларів США (п.1). Позичальник - ОСОБА_2, засвідчує, що до підписання цього договору отримала від позикодавця - ОСОБА_1 у повному обсязі грошову суму у розмірі 122123,31 гривень, що на момент укладення цього договору по курсу Національного банку України становить 4800,00 доларів США. Позичальник - ОСОБА_2, зобов'язується у порядку передбаченому цим договором повернути позикодавцю - ОСОБА_1 у строк до 12 вересня 2016 року суму грошей у розмірі 122123,31 гривень, що на момент укладення цього договору по курсу Національного банку України становить 4800,00 доларів США (п.2). Позикодавець зобов'язаний приймати виконання зобов'язань, а Позичальник зобовязаний здійснювати повернення позики (п.3). Позичальник має право здійснити, а позикодавець зобовязаний прийняти від позичальника виконання зобов'язання у повному обсязі і до встановленого цим договором строку (п.4).
30.08.2016 року ОСОБА_2 склала розписку, в якій зазначила, що вона ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1000 доларів США, строком в чотири дні, до 02 вересня 2016 року, зобовязується повернути грошові кошти в сумі 1100 доларів США.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Наявність у позивача оригіналу договору позики та розписки свідчать про неповернення боргу відповідачем в належному розмірі.
Суд приймає надану до суду розписку від 30.08.2016 року в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобовязання за договором позики, так як даний факт жодним чином не спростований.
Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Факт неповернення боргу підтверджується тим, що боргові документи (договір, розписка) перебувають у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку.
Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1501 гривня 09 копійок.
Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає витрати по сплаті судового збору в сумі 1501 гривня 09 копійок.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 57-60, 88, 212- 215, 294 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1501 (одна тисяча пятсот одна) гривня 09 (девять) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.