Справа № 758/7681/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

27 січня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд м.Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду і просить визнати ним право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 р., в порядку спадкування за законом, а саме: на легковий автомобіль марки «Вольво», модель S40 2.0 І, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска)НОМЕР_6; легковий автомобіль марки «Вольво», модель 760 2.4 D, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска)НОМЕР_5; легковий автомобіль марки ВАЗ-2105, 1987 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер батько позивача - ОСОБА_5, після смерті якого залишилася спадщина у вигляді зазначених вище автомобілів.13 червня 2014 р. позивач звернувся до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 на вказані автомобілі, однак нотаріус відмовила позивачу, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свою відмову нотаріус мотивувала тим, що позивачем не було надано документи, які б підтверджували право власності померлого на легкові автомобілі. Документами, які підтверджують право власності померлого ОСОБА_5, є копії технічних паспортів на автомобілі, а також його право власності підтверджується і обліковими картками від 06.06.2016 р., що видані Територіальним сервісним центром 8043. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є позивач, як син померлого - ОСОБА_3, та донька померлого - відповідач ОСОБА_4. На час смерті спадкодавця місце проживання ОСОБА_4 було зареєстровано за однією зі спадкодавцем адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_4 тривалий час, тобто з 2010 р., фактично не проживає у зазначеній вище квартирі. Стверджує, що відповідач, фактично не проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті і протягом тривалого часу до моменту відкриття спадщини. Тому вважає, що ОСОБА_4 не може вважатись такою, що постійно проживала зі спадкодавцем на день відкриття спадщини. Також, зважаючи на неподання нею заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті батька, спадщину вона не прийняла.Фактичне місце проживання відповідача не відоме, зв'язатися з відповідачкою , позивач змоги не маю. Єдиним спадкоємцем, який після смерті ОСОБА_5 прийняв спадщину, є позивач - його син ОСОБА_3, оскільки звернувся з відповідною заявою до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця. СтверджуєЮ що ОСОБА_4 не проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті і протягом тривалого часу до моменту відкриття спадщини, заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті батька не подала, а отже не прийняла спадщину і пропустила строки для її прийняття.

Представник позивача в судовому засіданні представник позивача позов під тримав в повному обсязі, з підстав наведених в ньому, просив його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Пояснив, що батьки спадкодавця ОСОБА_5 померли ще раніше, шлюб між ОСОБА_5 та його дружиною був розірваний давно. Наполягає, що тільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Додав, що знайти оригінали технічних паспортів на автомобіль, позивач не може, а тому не були подані нотаріусу їх оригінали.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день розгляду справи повідомлена належним чином, надіслали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, крім того надіслали до суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер батько позивача - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області 04.03.2014 року, актовий запис № 56.

Заповіту після смерті спадкодавця не залишено.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_7, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва від 22.05.1997 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано 20.04.1989 року, про що зроблено актовий запис №209.

Позивач та відповідач у справі відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги, як діти спадкодавця.

Згідно з обліковими картками вих. № 1719/02-14 від 06.06.2016 р, обліковою карткою вих. № 1710/02-14 від 06.06.2016 р. та обліковою карткою вих. № 1711/02- 14 від 06.06.2016 р., що видані Територіальним сервісним центром 8043, та з копіями свідоцтв про реєстрацію цих транспортних засобів, із зазначенням в них власником - ОСОБА_5.

ОСОБА_7 сервісний центр за вих..№31/26-13124бх від 16 вересня 2016 року, повідомив суд, що згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС, станом на 13.09.2016 року:транспортний засіб VOLVOS840 2.0 І, 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_8, н.з. НОМЕР_9, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_10 від 15.08.2007 року, зареєстровано на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;транспортний засіб VOLVO760 2.4 D, 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_11, н.з. НОМЕР_12, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_13 від 04.07.2013 року, зареєстровано на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;транспортний засіб ВАЗ 2105, 1987 року випуску, кузов № НОМЕР_4, н.з. 48472КН, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_14 від 07.03.2002 року, зареєстровано на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, на яке претендує позивач, що складається з: легковий автомобіль марки «Вольво», модель S40 2.0 І, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_6; легковий автомобіль марки «Вольво», модель 760 2.4 D, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5; легковий автомобіль марки ВАЗ-2105, 1987 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що на час розгляду справи власником вказаних транспортних засобів є померлий ОСОБА_5

З матеріалів спадкової справи №180/14, вбачається, що 24 березня 2014 р., тобто у встановлений ст.1270 ЦК України, позивач звернувся до державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 на легковий автомобіль марки «Вольво», модель S40 2.0 І, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_6; легковий автомобіль марки «Вольво», модель 760 2.4 D, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5; легковий автомобіль марки ВАЗ-2105, 1987 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4.

Листом вих.№1079/02-14 від 05.04.2016 року державний нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 повідомив позивача, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року, неможливо. Оскільки на день смерті спадкодавця, за його місцем реєстрації була також зареєстрована дочка померлого - ОСОБА_4, яка із заявою про прийняття спадщини не зверталася, тому вона фактично прийняла спадкове майно.

Крім того, у зазначеному листі державний нотаріус вказує, що позивач має право на спадщину за законом тільки на ? частину спадкового майна після смерті ОСОБА_5

Постановою за вих.№1786/01-16 від 13 червня 2014 рокудержавний нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 відмовила позивачу, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскількипозивачем не було надано документи, які б підтверджували право власності померлого на легкові автомобілі.

При цьому відомостей про відмову від спадщини ОСОБА_4, матеріали спадкової справи не містять.

Пунктом п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 судам дано роз'яснення, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, а у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до довідки КП «Введенське Подільського району м.Києва» за вих.№ 975 від 12.09.2014 року за місцем реєстрації померлого ОСОБА_5 в АДРЕСА_2, також зареєстровані позивач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 12.08.1978 року, та відповідач по справі - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 17.02.1980 року, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 02.06.1977 року - власник особового рахунку.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Чинне законодавство України, в т.ч. безпосередньо Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» пов'язує місце проживання з необхідністю його реєстрації в установленому законом порядку.

Згідно п.1.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України та зразків необхідних для документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22.11.2012 року, реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Судом були прийняті заходи до встановлення іншого можливого зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_10 Стороною позивача також суду не надано документів на підтвердження іншої адреси реєстрації відповідача на час смерті батька.

Суд не приймає до уваги як доказ того, що відповідач не прийняла спадщину після смерті батька надані стороною позивача копії актів від 13.03.2012 р., 24.10.2012 р., 03.12.2012 р., 29.-5.2013 р., 24.11.2014 р., 20.05.2015 р. про непроживання ОСОБА_4 за вищевказаною адресою разом з ОСОБА_5 з 2009 р., оскільки вказані докази є недопустимими на підставі ст.59 ч.2 ЦПК України для правовідносин, що виникли між сторонами у справі.

Суд також не приймає до уваги показання до питаннях як свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_1, оскільки вказані особи повідомили про наявність вказаних спірних автомобілів на автостоянці на час розгляду справи.

В судовому засіданні було достеменно встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_10 була постійно зареєстрована за однією адресою з померлим, заяву про відмову від спадщини після його смерті не подавала, а відтак відповідач є такою, що прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_12

Статтею 1267 частина 1 ЦК України передбачена рівність часток у спадщині кожного із спадкоємців по закону.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивач та відповідач, є спадкоємцями першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року - ОСОБА_5, та вважаються такими, що прийняли спадщину в рівних частинах від її обсягу, тобто в 1/2 частині кожний.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст.16 ч.2 п.1 ЦК України способом захисту цивільних справ є визнання права.

Згідно ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що вимоги позивача про визнання лише за ним право власності на вищевказані автомобілі є безпідставними та не заснованими на законі, а тому підлягають задоволенню частково - з визнанням права власності на 1/2 частину спірного рухомого майна.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, ст.ст.16, 328, 392, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270, ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 58, 59, 60, 88, 212, 213, 214-215, 218, 226, 223, 233 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_15, право власності: на 1/2 частину автомобіля марки «Вольво», модель S40 2.0 І, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, кузовНОМЕР_6; на 1/2 частину автомобіля марки «Вольво», модель 760 2.4 D, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, кузовНОМЕР_5; на 1/2частину автомобіля марки ВАЗ-2105, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, кузов НОМЕР_4, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 р.

В решті позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом м.Києва за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до районного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова