АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2071/17 Справа № 202/143/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Імпульс» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 19 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Імпульс» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди, зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Авто-Імпульс» з позовом, яким з урахуванням уточнень, просив встановити факт його перебування у трудових відносинах з відповідачем на посаді майстра-приймальника відділу сервісу у період часу з 30 листопада по 11 грудня 2015 року та припинення трудових відносин за угодою сторін згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, зобовязати відповідача внести до його трудової книжки відповідні записи та стягнути з нього на його користь 505грн.37коп. заборгованості по заробітній платі та 500грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з 30.11.2015р. був прийнятий на роботу на посаду майстра-приймальника без укладення письмового договору, фактично допущений до виконання роботи на вказаній посаді після узгодження посадових обовязків та заробітної плати згідно штатного розпису з урахуванням премій та заохочень. З першого дня роботи він приймав автомобілі клієнтів на сервісне обслуговування та ремонт, виписував рахунки, складав та підписував замовлення-наряди, здійснював повернення автомобілів клієнтів після ремонту та технічного обслуговування. Працював він до 09.12.2015р., а 10.12.2015р. захворів, не вийшов на роботу, попередивши безпосереднього керівника. До лікарі не звертався, лікувався самостійно. 11.12.2015р. його попереджено про необхідність надання лікарняного та про припинення відносин у звязку з його не проходженням випробувального терміну. Після отримання трудової книжки дізнався про відсутність у ній записів про прийняття, звільнення та не виплату заробітної плати.

Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 19.12.2016р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, встановлено факт його перебування у трудових відносинах з ТОВ «Авто-Імпульс» на посаді майстра-приймальника відділу сервісу у період з 30 листопада по 11 грудня 2015 року та припинення трудових відносин за угодою сторін згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, зобовязано товариство внести до його трудової книжки записи про роботу на посаді майстра-приймальника відділу сервісу та про припинення трудових відносин за згодою сторін, стягнуто з товариства на його користь 505грн.37коп. заборгованості по заробітній платі. Додатковим рішенням того ж суду від 15.02.2017р. вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі ТОВ «Авто-Імпульс» просило скасувати вказане рішення суду першої інстанції, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за такими підставами.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилався на доведеність факту перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «Авто-Імпульс» на посаді майстра-приймальника відділу сервісу. Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

За останніми записами копії наданої ОСОБА_2 трудової книжки з 03.11.2014р. перебував у трудових відносинах з ДП «Придніпровська залізниця» та працював на Станції «Запоріжжя-Ліве» у Відокремленому структурному підрозділі «Запорізька дирекція залізничних перевезень» черговим по сортувальній гірці (а.с.7,8).

Вимагаючи встановити у судовому порядку факт його перебування у трудових відносинах з ТОВ «Авто-Імпульс» ОСОБА_2 посилався на те, що у період з 30 листопада по 09 грудня 2015 року виконував обовязки майстра-приймальника без написання відповідної заяви про прийняття на роботу, за узгодженим переліком обовязків, із заробітною платою згідно штатного розпису, а звільнений - за угодою сторін. ТОВ «Авто-Імпульс» заперечувало факт трудових відносин зі ОСОБА_2, посилалось на те, що єдина посада майстра-приймальника була зайнята іншим працівником та надало відповідні письмові докази.

Відповідно до вимог ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

Згідно штатного розкладу ТОВ «Авто-Імпульс» на період часу з листопада по грудень 2015 року передбачено одну посаду майстра-приймальника (а.с.31). Посаду майстра-приймальника ТОВ «Авто-Імпульс» у вказаний період займав та фактично виконував посадові обовязки згідно з посадовою інструкцією майстра-приймальника ОСОБА_3 з посадовим окладом у розмірі 1400грн. (а.с. 33-37,55-59,74-78). Письмові докази підтверджені показами ОСОБА_3 як свідка.

Навпаки, ОСОБА_2 письмових доказів на підтвердження позовних вимог не надано, факт написання заяви про прийняття на роботу чи наявність спору з цього приводу він заперечував. Однак, за п.4 ч.1 ст.24 КЗпП України додержання письмової форми є обовязковим саме у випадках, коли працівник на цьому наполягає. На підтвердження позову посилався на свідчення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як клієнтів ТОВ «Авто-Імпульс». Однак доказів тому, що вказані особи були клієнтами ТОВ «Авто-Імпульс» останніми не надано, не містять їх і матеріали справи, як і підтвердження перебування ОСОБА_2 у ТОВ «Авто-Імпульс» на роботі саме на посаді майстра-приймальника. Сама по собі обставина, що свідки бачили його на території автосалону не є належним доказом підтвердження факту перебування у трудових відносинам саме на вказаній посаді. Позовна заява ОСОБА_2 у первинній редакції не містить у якості відомих йому таких суттєвих умов свого трудового договору як розмір заробітної плати, премій, заохочень, жодного прізвища чи імені керівництва, працівників ТОВ «Авто-Імпульс» чи клієнтів останнього, конкретної дати ознайомлення з посадовою інструкцією. У позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що розмір заробітної плати йому не відомий та при визначенні розміру заборгованості виходив з розміру мінімальної заробітної плати, передбаченої законодавством. Лише після витребування судом з ТОВ «Авто-Імпульс» відомостей про заробітну плату майстра-приймальника ОСОБА_3, позовні вимоги ОСОБА_2 уточнені, а розмір заборгованості визначений, виходячи із заробітної плати останнього. ТОВ «Авто-Імпульс» також надано копію посадової інструкції майстра-приймальника, з якої вбачається, що письмово ознайомлений з нею не лише ОСОБА_3 (01.08.2014р.), але й інші працівники, які до нього займали вказану посаду. Доказів про ознайомлення з вказаною посадовою інструкцією ОСОБА_2 не мається. Не мається у матеріалах справи також і доказів припинення трудових відносин зі ОСОБА_2 саме за угодою сторін. Так, у позовній заяві ОСОБА_2 посилався на те, що після невиходу його на роботу отримав попередження про припинення трудових відносин у звязку з не проходженням випробувального терміну. Тобто, навіть позовна заява ОСОБА_2 не містить посилання на існування угоди про його звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. За положеннями ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки ОСОБА_2 не надано належних доказів наявності укладеної ним з трудової угоди з ТОВ «Авто-Імпульс» про прийняття його на посаду майстра-приймальника та угоди про його звільнення, у задоволенні заявлені ним позовних вимог згідно ст.21,36,237-1 КЗпП України про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди та зобовязання товариства внести відповідні записи у трудову книжку слід відмовити за їх недоведеністю.

Враховуючи наведене, на підставі п.2-4 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 19.12.2016р. та додаткове рішення від 15.02.2017р. підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Імпульс» задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 19 грудня 2016 року та додаткове рішення того ж суду від 15 лютого 2017 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Імпульс» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди, зобовязання вчинити дії.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.