Справа №: 343/2372/15-ц
Провадження №: 2/0343/187/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Андрусіва І. М.,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

адвокатів-Лютан З.Й., ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Долина Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_5» про стягнення шкоди спричиненої ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з Приватного з акціонерного товариства «Українська страхова компанія - Княжа Вієнна ОСОБА_5» на його користь 50000.00 (пятдесят тисяч) грн. страхового відшкодування; стягнути з ОСОБА_4 на його користь 21 620 (двадцять одну тисячу шістсот двадцять) гривень спричиненої матеріальної шкоди та 10 000,00 (десять тисяч) грн.-моральної шкоди. Розподілити судові витрати.

В обгрунтування позову покликається на те, що 06.12.2014 року близько 20.40 год. він на власному автомобілі НОМЕР_1 повертався з роботи з с. Вигода додому в с. Оболоня Долинського району. Рухаючись по вул. Обліски (біля АЗС ОККО) в м. Долина побачив, що йому на зустріч на великій швидкості виїжджає автомобіль марки "Шкода Октавія" днз АТ 0933 АК під керуванням ОСОБА_4, як пізніше зясувалось, у стані сильного алкогольного спяніння, а том, щоб уникнути лобового зіткнення застосував екстрене гальмування. Бачачи, що таким гальмуванням не уникнути лобового зіткнення з відповідними наслідками, став маневрувати вправо ближче до узбіччя, тобто здійснювати безпечний обїзд перешкоди, яка раптово виникла, однак зустрічний автомобіль також направлявся вправо по його смузі руху, після чого, не маючи більше можливості маневрувати вправо по тій причині, що з правого боку розташований бордюр газону висотою більше 20 см та на якому розташована опора дорожнього знаку, направив автомобіль в ліво на вільну смугу зустрічного руху для здійснення безпечного обїзду автомобіля "Шкода Октавія". Однак водій автомобіля "Шкода Октавія" також різко почав рухатись вліво по його напрямку руху, немов би намагаючись його автомобіль «взяти на таран», внаслідок чого біля осьової лінії дороги водій автомобіля "Шкода Октавія" здійснив зіткнення з автомобілем Сеат Толедо під його керуванням. ОСОБА_4, вийшовши з свого автомобіля, знаходився у сильному алкогольному сп"янінні, не міг говорити та пободив себе зухвало.

Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, а два пасажири, що перебували у його автомобілі з тілесними ушкодженнями були доставлені каретою швидкої допомоги в Долинську ЦРЛ..

За наслідками зазначеної ДТП 07.12.2014 р. було відкрите кримінальне провадження № 0000673 за ознаками ч.1ст. 286 КК України щодо ОСОБА_4, яке постановою слідчого СВ Долинського РВ УМВС від 14.02.2015 року закрито у звязку відсутністю складу кримінального правопорушення та виділено матеріали кримінального провадження для направлення до Долинського ВДАІ для вирішення питання про притягнення винних у ДТП осіб до адміністративної відповідальності.

Постановою Долинського районного суду від 17.03.2015 року щодо ОСОБА_4 провадження в справі за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Долинського районного суду від 16.06.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.07. 2015 року, провадження за ст. 124 КУпАП, щодо нього, закрито у звязку з тим, що він діяв у стані крайньої необхідності.

Вважає, що між діями ОСОБА_4 та наслідками є причинно- наслідковий зв'язок, тобто пошкодження його автомобіля та отримання тілесних ушкоджень потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Оскільки ОСОБА_4, перебуваючи в стані сильного алкогольного спяніння, виїхав на смугу зустрічного руху та створив загрозу життю, здоровю та майну, як його, так і тих людей, які знаходились з ним в автомобілі.

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4 було застраховано ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_5» за Полісом обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних ТЗ №АС/8049548 від 03.01.2014р., зі строком дії до 02.01.2015 р. та лімітом відповідальності за спричинену матеріальну шкоду 50000,00 грн..

Звернувшись з відповідною до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_5» про виплату страхового відшкодування, спричиненого власником забезпеченого ТЗ, листом за вих.. №5154 від 28.09.2015 р. отримав відмову, мотивуючи, що відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Вважає таку відмову протиправною та неправомірною, оскільки те, що відповідач в"їхав в його автомобіль доведено судовими рішеннями, які набрали законної сили, його транспортний засіб, відповідно до висновків експертів, не підлягає відновленню.

Такими діями відповаідач завдав йому як матеріальної, так і моральної шкоди, яка полягала, у душевних стражданнях. Він тривалий час (майже рік) не має змоги користуватись автомобілем для здійснення перевезень у своїх потребах та потребах сімї, оскільки тільки автомобілем добирався до роботи і назад в смт.Вигода, на даний час вимушений робити такі поїздки громадським транспортом, що, в свою чергу, в рази збільшило затрати часу, погіршились стосунки у сім"ї, по даний час не отримав жодного відшкодування за пошкоджений автомобіль. Моральну шкоду оцінив в сумі 10 000,00 грн.

Вищевикладене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених вище, позов просили повністю задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, подавши заперечення та письмові міркування. В запереченні від 16.12.2015 року зазначив, що, рухаючись по вул. Обліски в м. Долині в напрямку смт. Вигода, він здійснив об»їзд припаркованого біля узбіччя автомобіля ВАЗ 2115 і повертався на смугу руху для продовження руху в потрібному напрямку та бачив автомобіль, який рухався назустріч із занадто високою, як на погодні умови того вечора, швидкістю, проте це не було перешкодою чи будь-якою іншою обставиною, яка б могла перешкоджати йому здійснити маневр по об»їзду перешкоди, в повній мірі вистачало часу, відстані та ширини дорожнього полотна для цього. Правил дорожнього руху ним при цьому порушено не було, про що свідчить відсутність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Водій іншого транспортного засобу, який рухався йому на зустріч, виїхав на смугу зустрічного руху та

допустив зіткнення з його автомобілем. Вважає, що у випадку сильного туману позивачеві не слід було маневрувати, якщо навіть йому здалося, що на зустрічній смузі їде автомобіль, а виконати вимиги п.12.3 ПДР.

Не сприймає за правдоподібну версію і той факт, що причиною виїзду позивача на його смугу руху являється те, що на зустріч рухався транспортний засіб і він таким чином уникав лобового зіткнення, оскільки ширина проїзної частини становить 12 метрів і не відомо яким чином він міг наздогнати автомобіль позивача на смузі руху в напрямку смт. Вигода , де ОСОБА_3 і допустив зіткненя. Свідченням цьому є розміщення автомобіля Сеат Толедо після ДТП паралельно до бордюри як передньою, так і задньою частиною у напрямку м. Долина.

Постановою Долинського районного суду від 16.06.2015 року ОСОБА_3 звільнено від притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і визнано таким, що діяв у стані крайньої необхідності, яку постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.07.2015 року залишено без змін. А тому, на його думку, цивільно-правова відповідальність настає не у нього, а у позивача, як це передбачено ст. 1171 ЦК України. З наведених підстав вважає, що позов заявлений до нененалежного відповідача та передчасно.

Представник Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_8" в судове засідання не з"явився, однак 04.12.2015 року та 28.02.2016 року подав заперечення, в яких позов не визнав та вказав, що відсутні будь-які документи, які б вказували на вину ОСОБА_4, протокол про адміністративне правопорушення на його ім"я не складався. Натомість у відповідності до постанови Долинського районного суду від 16.06.2015 року провадження за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_3 закрито у зв"язку з вчиненням ним дій в стані крайньої необхідності, а відтак шкода, завдана особі у зв"язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої фізичної особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами (крайня необхідність), відшкодовується особою, яка її завдала.

21.07.2015 р. Апеляційний суд Івано-Франківської області залишив згадану постанову від 16.06.2015 р. відносно ОСОБА_3 без змін. А тому вважає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не настала, і згідно п.32.1 статті 32 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ», у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_5» відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування в даному випадку.

З приводу моральної шкоди вказав про те, що страховиком відшкодовується потерпілому- фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров"я під час ДТП, у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров"ю.

Окрім цього зазначив, що оцінка пошкодженого ТЗ позивача та визначення вартості автомобіля, які зазначені у експертизі №9-18/3 від 19.02.2016 року, проведені з порушенням Розділу 7 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, вважаючи законною достовірну вартість автомобіля "Сеат" 48 690,00 грн., а не 73 306, 00 грн. Експертом не визначено ГБО на транспортному засобі "Сеат". Таким чином, при застсуванні найдорожчої вартості ГБО, ринкова вартість досліджуваного автомобіля станом на 12.02.2016 року становить 48210, 13 грн., а якщо при цьому врахувати ще і погоджену позивачем вартість т.з. після ДТП в сумі 6000,00 грн., тоді максимальна сума, на яку може претендувати позивач, становить 42210,13 грн.. Проте він не має права на її отримання, оскільки саме він зобов"язаний відшкодувати шкоду.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи та в судовому засіданні встановлено про те, що 06.12.2014 року близько 21.35 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, який належить йому на праві власності по вул. Обліски напроти АЗС "ОККО" рухався у напрямку м.Долина і йому на зустріч в напрямку смт. Вигода рухався автомобіль марки "Шкода Октавія" д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням власника цього автомобіля ОСОБА_4. Намагаючись уникнути лобового зіткнення, позивач застосував екстренне гальмування та здійснив маневр вправо до узбіччя для об"їзду перешкоди, зустрічний автомобіль"Шкода Октавія" також рухався праворуч по його смузі руху, створивши аварійну ситуацію. Враховуючи дорожню обстановку та висоту бардюри, ОСОБА_3 скерував автомобіль вліво на зустрічну смугу руху, яка була вільною для здійснення безпечного об"їзду "Шкоди Октавії". Проте, ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом, також різко звернув на смугу руху в напрямку смт. Вигода, внаслідок чого правою передньою частиною свого автомобіля "Шкода Октавія" в"їхав в передню праву частину автомобіля "Сіат Толедо". Внаслідок зіткнення, яке відбулось біля осьової лінії дороги, автомобілі отримали механічні пошкодження, а два пасажири автомобіля "Сеат Толедо" - легкі тілесні ушкодження.

Згідно постанови Долинського районного суду від 16.06.2015 року, залишеної без змін Апеляційним судом Івано-Франківської області, провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_3 про притягненя його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв'язку з вчиненням ним дій у стані крайньої необхідності. Постановою встановлено, що ОСОБА_3, виявивши небезпеку для свого руху, для того щоб уникнути лобового зіткнення із автомобілем під керуванням ОСОБА_4, який рухався на зустріч по смузі руху, по якій він рухався , для усунення небезпеки, яка загрожувала йому та пасажирам його автомобіля, виїхав на зустрічну смугу руху, але зіткнення так і не уникнув, проте відвернув шкоду, яка могла бути заподіяна внаслідок лобового зіткнення.

Постановою Долинського районного суду від 17.03.2015 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв"язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення. Згідно даної постанови водій автомобіля "Шкода Октавія" ОСОБА_4 відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння, тому у його діях наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

З матеріалів кримінального правадження №0000673 від 07.12.2014 року встановлено, що постановою слідчого СВ Долинського РВ УМВС в Івано-Франківській області від 14.02.2015 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України у зв"язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі ОСОБА_3 марки "Сеат Толедо" д.н.з. НОМЕР_4 та ОСОБА_4 марки "Шкода Октавія", д.н.з. НОМЕР_3 зазнали механічних пошкоджень.

Умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв»язку між ними та винними діями.

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Наявність або відсутність вини кожного з володільців джерела підвищеної небезпеки встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Зі змісту п.4 аб.4 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" за №4 від 01.03.2013 року вбачається, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

З даних висновку експерта за результатами проведення транспортно-трасологічного дослідження №259/15-22 від 29.05.2015 року місце зіткнення автомобілів марки Шкода Октавія та Сеат Толедо знаходиться в поперечному напрямку на лівій смузі руху (в напрямку м. Долина) в межах осипу уламків скла та пластмаси. У повздовжньому напрямку в районі межі початку (в напрямку руху автомобіля Сеат Толедо) осипу скла та уламків. Кут взаємного розташування повздовжніх осей транспортних засобів в первинний момент зіткнення складав приблизно 150°. Показання водія автомобіля Шкода Октавія про обставини ДТП не є спроможними з технічної точки зору. Показання водія Сеат Толедо про обставини ДТП слід вважати спроможними з технічної точки зору.

У відповідності до висновку експерта за результатами проведення автотехнічного дослідження № 336/16-22 від 04.05.2016 року невідповідність дій водія автомобіля марки "Шкода Октавія", який з невідомих причин виїхав на смугу зустрічного руху, знаходиться в причинному зв"язку з настанням досліджуваної ДТП.

Викладене підтвердив, будучи допитаний в режимі відеоконференції експерт ОСОБА_9, який вказав, що у даній дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, дії водія автомобіля "Шкода Октавія " ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.11.3 ПДР України, зміст яких полягав у тім, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та обїзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу. ОСОБА_3, скеруваши свій автомобіль на смугу зустрічного руху, діяв у стані крайньої необхідності, оскільки не мав можливості уникнути лобового зіткнення шляхом гальмування, тобто знаходився в аварійній обстановці.

Пояснення експерта знайшли своє підтвердження в матеріалах адміністративної справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, та показаннями свідка, даних в судовому засіданні.

З показань свідка ОСОБА_10, який є потерпілим у даній ДТП, вбачається, що 06.12.2014 року їхав зі своїми співробітниками у машині ОСОБА_3 з роботи. На вулиці був туман. На повороті в с. Мала Тур'я перед заїздом на автозаправку "ОККО" на їхню смугу руху виїхав з великою швидкістю автомобіль "Шкода". Тоді він подумав, що водій цього автомобіля хоче повернути на заправку, однак на такій швидкості це зробити неможливо, крім того жодних поворотів не було включено. Оскільки справа був бардюр і дерева, а зустрічна смуга було вільна, тому ОСОБА_3 повернув вліво. Однак водій "Шкоди", коли вони вже виїхали на смугу зустрічного руху, також повернув у їхню сторону, внаслідок чого відбулося зіткнення. Якщо б ОСОБА_3 не застосував екстрене гальмування та не виїхав на смугу зустрічного руху, удар був би лобовим і наслідки були б набагато гірші. Вийти з машини йому допомогли ззовні. Він не бачив, щоб хтось підходив до водія ОСОБА_4 та розмовляв з ним, коли він перебував ще в своєму автомобілі одразу після ДТП. Водій автомобіля "Шкода" був п'яний: мова не розбірлива, не міг стояти на ногах. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_4 обіцяв, що все відшкодує, в цей час до нього підбігла його дружина.

Натомість, з письмових пояснень ОСОБА_4, які містяться в адміністративному матеріалі вбачається, що він, переконавшись у безпечності маневру, здійснюючи об"їзд автомобіля марки ВАЗ 2115 та зайняв свою смугу руху. Побачивши автомобіль, що рухався йому на зустріч, застосував екстренне гальмування, однак "Сеат Толедо" не зупинявся та допустив зіткнення, в результаті чого задню частину його "Шкоди Октавії" занесло на розмежувальну лінію. 06.12.2014 року спиртних напоїв не вживав.

Свідок ОСОБА_11, який являється знайомим ОСОБА_4, суду пояснив, що 06.12.2014 року близько 20.00 год. прямував в с. Мала Тур'я. Навпроти заправки "Окко" бачив припарковану машину зеленого кольору, яку обганяв автомобіль "Шкода", після чого повернулася на свою смугу руху, де відбулося ДТП з машиною червоного кольору. Зіткнення машин відбулося на правій стороні дороги. Після удару машини змістилися, "Шкоду" відкинуло.

Проте вказані покази судом до уваги не беруться, оскільки спростовуються даними протоколу огляду місця події від 06.12.2014 року та схемою до протоколу огляду місця події від 06.12.2014 року, на яких відсутній припаркований автомобіль ВАЗ- 2115. Окрім цього, з показів очевидців ДТП, які містяться в адміністративному матеріалі, свідка ОСОБА_11 на місці пригоди не бачили.

Пояснення ОСОБА_4 про те, що він застосовував екстренне гальмування для уникнення ДТП також не знайшло свого підтвердження, натомість у згаданому вище протоколі огляду місця події зазначено, що "...гальмівного шляху не виявлено". Окрім цього, з даних постанови Долинського райнного суду від 16.06.2015 року встановлено про те, що зіткнення відбулося під час руху двох автомобілів.

Доводи відповідача про те, що його автомобіль від удару розвернуло, спростовуються схемою ДТП , на якій сліди розвороту чи юзу не позначені.

Пояснення ОСОБА_4 суперечать характеру утворення, локалізації отриманих пошкоджень транспортних засобів, напрямку дії деформуючих зусиль в первинний момент зіткнення.

Окрім цього, твердження відповідача ОСОБА_4 про те, що він 06.12.2014 року спиртних напоїв не вживав та знаходився в тверезому стані спростовується: даними постанови про закриття кримінального провадження від 14.02.2015 року, в якій вказано, що ОСОБА_4 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння; даними довідки Долинського ЦРЛ, з якої вбачається, що ОСОБА_4 відмовився від проходження медичного огляду на факт вживання алкоголю та даними постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2015 року, згідно якої провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв"язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення; письмовими поясненнями очевидців ДТП та потерпілих, які містяться а адміністративному матеріалі.

Доводи ОСОБА_4 про те, що ним не завдано шкоди позивачу, і його вини немає,також не знайшли свого підтвердження, оскільки саме ним порушено Правила дорожнього руху України, що і стало причиною ДТП. А його доводи про те, що протокол за ст.124 КУпАП був складений на ОСОБА_3, а не нього, судом до уваги не беруться, оскільки відсутність у діях відповідача складу адміністративного правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Таким чином факт ДТП, яке сталося з вини ОСОБА_4, сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи. Дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.11.3 ПДР України, який не взяв до уваги, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та обїзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку, в даному випадку ОСОБА_3, мав перевагу. В порушення зазначеного, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, а між діями відповідача та наслідками є прямий причинний зв»язок.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування збитків.

При цьому, збитком є: витрати, яких особа зазнала в зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсягу особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоду звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода була завдана не з її вини. За ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Так, у відповідності до абз. 1 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Аналізуючи викладене, порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювана шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв'язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об'єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно- правова презумпція заподіювана шкоди. Відсутність у діях відповідача складу адміністративного правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

За змістом абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", визначено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню і в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначений у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Зі змісту п. 3 ч. 1 ст.988 ЦК України випливає, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Судом встановлено про те, що цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4 було застраховано ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_5» за Полісом обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/8049548 від 03.01.2014 р., зі строком дії до 02.01.2015 року та лімітом відповідальності за спричинену матеріальну шкоду 50000,00 грн..

ОСОБА_3 після настання ДТП вчасно звернувся із заявою до страхової компанії про настяння страхового випадку, який мав місце 06.12.2014 року за участю вказаних вище автомобілів, однак позивачу 28.09.2015 року, було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_5» відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування, так як постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.06.2015 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрите у зв"язку з вчиненням дій у стані крайньої необхідності, а тому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не настала.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, за клопотанням адвоката позивача ОСОБА_12, була призначена по справі судова автоварознавча експертиза.

Відповідно до висновку експерта №9-18/3 від 19.02.2016 після проведеної судової автотоварознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, який завданий власнику КТЗ "Сеат Толедо" р.н. НОМЕР_4 внаслідок завданих йому пошкоджень на дату оцінки (огляду) 12.02.2016 року становить 71 620,00 грн.

Відповідачі заперечили проти цього розміру, оскільки на їх думку зазначена вище оцінка проведена з порушенням розділу 7 Методики та не вказано яке ГБО встановлено на автомобілі позивача, під час розрахунків не враховано, що позивач проживає у сільській місцевості, тому максимальна сума, на яку може претендувати позивач, як вказав у запереченні представник страхової компанії, може становити 42210,13 гривень, однак на її отримання він не має права, оскільки саме ОСОБА_3 має відшкодувати шкоду.

Згідно ухвали суду від 20.09.2017 року за клопотанням відповідача ОСОБА_4 була призначена повторна судова автоварознавча експертиза

Згідно з висновком експерта №48/16Е судової автотоварознавчої експертизи, складеного 16.01.2017 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_5 внаслідок ДТП, яка відбулась 06.12.2014 року, у цінах станом на завершення даної експертизи становить 47272, 06 грн.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 пояснив, що проведена ним експертиза відповідає вимогам "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" із урахуванням "Бюлетнів автотоварознавця" № 80 за грудень 2014 року та №92 за грудень 2016 року. При визначенні ринкової вартості автомобіля "Сеат Толедо" та суми збитку, завданого в результаті ДТП, ним, на відміну від попереднього експерта, враховані п. 7.1, 7.4 Методики, згідно з яким середня ринкова ціна КТЗ - величина, яка визначається статистичними методами, еквівалентна найбільш вірогідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідними строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю "ринкова вартість". За результатами дослідження з технічної точки зору відновлювати досліджуваний автомобіль економічно недоцільно, а тому вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості автомобіля та становить 47 272,06 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд бере до уваги саме висновок експерта №48/16Е від 16.01.2017 року, оскільки він, на відміну від висновку експерта №9-18/3 від 19.02.2016 року, є науково обґрунтований та відповідає вказаній вище Методиці. Таким чином, вартість матеріального збитку автомобіля "Сеат Толедо" в результаті ДТП становить 47272,06 грн., яка підлягає стягненню зі страхової компанії. З наведених підстав у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_14 матеріальної шкоди на суму 21 620, 00 грн. слід відмовити.

Доводи представника ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_5» про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не настала та згідно п.32.1 статті 32 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» у них відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування в даному випадку, не заслуговують на увагу, оскільки дана стаття містить перелік випадків коли шкода не відшкодовується, заподіяння шкоди в стані крайної необхідності не є підставою для відмови у відшкодуванні страховою компанією заподіяної шкоди.

З приводу посилання представника відповідача на ст. 1171 ЦК України, як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування, яка перебдачає, що шкода, завдана особі у зв"язку з вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої фізичної чи юридичної особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами (крайня необхідність), відшкодувується особою, яка її завдала, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Окрім цього, з урахуванням ч. 2 ст. 1171 ЦК України, обов"язок відшкодування шкоди судом може бути покладено на особу, в чиїх інтересах діяв заподіювач шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що позивач рятував життя не тільки своє та пасажирів, які перебували в його автомобілі, а й життя ОСОБА_4, оскільки відвернув шкоду, яка могла бути їм заподіяна внаслідок лобового зіткнення.

З приводу стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. суд виходив з наступних міркувань.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як встановлено в судовому засіданні, в результаті ДТП та порушення прав позивача відповідач заподіяв ОСОБА_3 моральну шкоду, яка полягає в нанесенні моральних страждань від неможливості користуватись автомобілем дільше двох років; позивач був змушений докладати значні зусилля для організації усунення наслідків ДТП та організації свого життя, був обмежений в можливості проводити свій вільний час іншим чином, ніж звичайно, вимушений щодня їздити на роботу в смт. Вигода громадським транспортом. Через збільшенні витрати виникли проблеми у сім"ї. Окрім цього, внаслідок ДТП позивач пережив сильне душевне хвилювання, страхові виплати йому не виплачені по даний час, а відмова відповідача відшкодувати заподіяну шкоду викликала додаткові витрати.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з ОСОБА_4 слід стягнути грошову суму в розмірі 10000,00 грн. на користь позивача, яка буде достатньою для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, а позовну вимогу у цій частині задовольнити.

Визначаючись щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат у розмірі 16 678, 50 грн. суд встановив, що відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати пов'язані з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз"яснив пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ п.47 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року N 10 (далі Постанова №10), витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

У п.48 постанови №10 зазначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно акту виконаних робіт (надання послуг) №27/14 від 05.07.2016 року адвокатом надані позивачу юридичних послуг на суму 9350,00 грн.

Окрім цього, судом є встановленими, що ОСОБА_3 понесено документально підтверджені витрати: за оплату судового збору- 821,60 грн., витрати на правову допомогу адвоката згідно акту виконаних робіт -9350 грн.; витрати на оплату палива за прибуття адвокати на власному автомобілі з м. Івано-Франківськ до м. Долина і в звороньому напрямку 9 разів- 2421,90 грн.; оплата за виконання транспортно-трасологічного дослідження №259/15-22-1474,56 грн.; оплата за виконання автотехнічного дослідження №336/16-22-1585,44 грн. на загальну суму 15654,50 грн.

Натомість, в матеріалах справи відсутня квитанція про оплату на суму 1025,00 грн. за виконання судової автотоварознавчої експертизи №9-18/3, а тому судові витрати на вказану суму задоволенню не підлягають.

Таким чином, з відповідачів пропорційно до задоволених вимог слід стягнути судові витрати у розмірі 15654,50 грн., а саме: з ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_5»- 9034,25 грн., а з ОСОБА_4 -1759,12 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 22, 23, 979, 988, 1166, 1167, 1171 ч.2, 1188 ЦК України, Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 79, 88, 212-216, 218 ЦПК, суд,- В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_5» на користь ОСОБА_3 47 272 (сорок сім тисяч двісті сімдесят дві гривні) грн. 06 копійок страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000 (десять тисяч гривень) грн. 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_5» на користь ОСОБА_3 9034,25 (дев"ять тисяч тридцять чотири гривні 25 копійок) грн. понесених документально підтверджених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1759,12 (одну тисячу сімсот п"ятдесят дев"ять гривень 12 копійок) грн. понесених документально підтверджених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу ознайомлення з мотивувальною частиною рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Текст повного рішення виготовлено 14.02.2017 року