Справа № 159/3803/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Миронюк М.Г.
Провадження № 22-ц/773/189/17 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Кирилюк О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчатись за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_1 в даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції, констатував про недоведеність вимог позивача щодо необхідності отримання аліментів у зв'язку з навчанням повнолітнього сина та можливість відповідача сплачувати такі кошти.

Такі висновки суду є правильними та відповідають нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ( а.с.5).

Довідкою Нововолинського електромеханічного коледжу від 22.09.2016 року за № 110 стверджується, що ОСОБА_4 є студентом 1 курсу, 1 - ТМ - 16 /з групи Нововолинського електромеханічного коледжу , заочного відділення державної форми навчання( а.с. 6).

Відповідно до довідки про склад сім'ї Ремонтного житлово-комунального підприємства № 2 ОСОБА_4 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.4).

Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення м. Ковеля, ОСОБА_1 знаходиться на обліку УПСЗН виконакому Ковельської міської ради та отримує виплату як працездатна особа, по догляду за інвалідом 1 групи в розмірі 16,16 грн. в місяць ( а.с.10).

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 199 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).

За змістом ст. 29 ЦПК України та ст. 30 ЦК України особа з досягненням 18 річного віку набуває здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

У виключних випадках, за наявності підстав передбачених ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність особи.

Статтею 45 ЦПК України передбачено право фізичної особи у випадках встановлених законом звертатися до суду про захист прав та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України ОСОБА_1 надано право звернення до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.

З правового аналізу ст. ст. 3, 29, 45, 46 ЦПК України, ст. 30 ЦК України та ч. 3 ст. 199 СК України ОСОБА_1, як мати повнолітнього сина ОСОБА_4 який продовжує навчання, має право звернутись, в інтересах останнього, з відповідним позовом про стягнення аліментів з відповідача. Проте оскільки ОСОБА_4 має повну цивільну процесуальну дієздатність, саме він повинен бути позивачем у зазначеній справі та аліменти мають бути стягнуті на його користь, а не на користь матері, яка звернулась до суду з позовом.

З врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі в справі позивача. Право звернення до суду з позовом належить виключно тій особі, яка вважає своє право порушеним, невизнаним або оспорюваним.

Беручи до уваги наведені норми матеріального та процесуального права, що регулюють дані правовідносини, ОСОБА_1 не може мати статусу позивача у правовідносинах щодо аліментних зобов'язань батька повнолітнього сина, що продовжує навчання у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а тому такі вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені.

Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 аліментів, позивач вказувала, про наявність у нього матеріальної можливості надавати таку допомогу, при цьому жодних доказів про розмір його прибутку суду не подала та не клопотала перед судом про витребування таких доказів у випадку неможливості їх подання.

З врахуванням того, що позивач не подала жодних доказів, щодо заробітку ОСОБА_6, який дозволив би йому утримувати себе та свою повнолітню дитину, та не з'явлення останнього в судові засідання, суд позбавлений можливості оцінити можливість надання допомоги повнолітньому сину батьком.

В ході судового розгялду даної справи, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, позивач не довела, які саме витрати пов'язані з навчанням сина вона понесла, та що ОСОБА_7 потребує допомоги зі сторони відповідача, а такий може її надавати.

Повнолітній ОСОБА_4 навчається на заочній формі навчання, а тому не позбавлений можливості влаштуватись на роботу, яка не вимагає спеціальних знань, або стати на облік у центр зайнятості та отримувати допомогу, як безробітний. Доказів, які б підтвердили доводи позивач щодо неможливості повнолітнього сина працевлаштуватись позивач не подала.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідноси, норми матеріального права, які слід застосовувати в даному випадку, а також недоведеність позовних вимог та правомірно відмовив в задоволені позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги по суті спору повністю спростовуються наведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення.

За наявності даного рішення суду ОСОБА_4 не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення на його користь аліментів, у зв'язку з продовженням навчання та доводити належними та допустимими доказами їх необхідність та розмір.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: