Справа № 653/1087/16-ц
Провадження № 2/653/226/17
РІШЕННЯ

іменем України

25.01.2017 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Крапівіна О.П.,

при секретарі Пшенична В.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Партизанської селищної ради - про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір ОСОБА_2, після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 та належало матері на підставі правочину купівлі-продажу від 11.09.1997 року. Після смерті матері позивач, як єдиний спадкоємець першої черги звернулась до нотаріальної контори. Однак там їй було роз'яснено, що матір за життя не встигла повністю оформити придбане нерухоме майно та не зареєструвала його у встановленому законодавством порядку. Вказує, що надані нею документи, а саме договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріально та відповідні документи щодо об'єкту та осі спадкодавця та спадкоємця свідчать про належне володіння майном матір'ю позивача, будинок придбано на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент набуття цього право.

У зв'язку із викладеним, через бездіяльність спадкодавця щодо реєстрації нерухомого майна у зв'язку з відсутністю обов'язку щодо його реєстрації на час володіння спадкодавцем цим майном, спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору та вимушена звернутися до суду, в якому просить: 1. Визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок (будинковолодіння) за адресою АДРЕСА_1. 2. Визнати, що зазначене рішення є підставою для державної реєстрації її права власності на вказаний житловий будинок.

В судовому засідання ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні був відсутнім. Проти позову заперечують згідно наданих пояснень.

Суд, вислухавши пояснення, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.07.1982 року, матір'ю позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2. З паспортних відомостей вбачається, що 02.04.2012 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 та їй присвоєно прізвище ОСОБА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 11.09.1997 року, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купила житловий будинок по АДРЕСА_1. Договір посвідчений держнотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 2-1666.

З інвентарної справи на житловий будинок вбачається , що право власності на спірний будинок за померлою не зареєстровано.

Як вбачається з довідки, виданої секретарем виконкому Партизанської селищної ради, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що 25.04.2012 року було зроблено відповідний запис за № 28. Також селищною радою було видано довідку, згідно якої ОСОБА_1 дійсно проводила похорон померлої матері ОСОБА_2 за свій особистий рахунок з якою разом і мешкала по день її смерті та вели спільне господарство.

При зверненні позивача до нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті матері, їй було відмовлено у зв'язку із тим, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не було зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення та за відсутності підтверджуючих це документів або відомостей, видача свідоцтва про право на спадщину не є можливою.

Дослідивши надані докази, вислухавши думку сторін, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 227 ЦК України (1963 року, застосовуються норми закону, який діяв на час виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до статей 1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. роз'яснено: Пунктом 3.1. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до підпунктів 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та витягу з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно нотаріусом обґрунтовано відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, а отже виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Через те, що у померлого відсутні документи, що посвідчували би її право власності на житловий будинок, що входить до складу спадщини, що відкрилась після її смерті - позивач позбавлена можливості оформити належну йому спадщину у нотаріуса.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги щодо визнання права власності підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимога про визнання того, що вказане рішення є підставою для державної реєстрації права власності на житловий будинок задоволенню не підлягає, з огляду на те, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили,щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1220,1261,1273-1275,1296 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 16, 60, 61, 88, 209, 213, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Партизанської селищної ради - про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2, ІН НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом на спадщину у вигляді житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1, яка відкрилась після смерті її матері, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна