Справа № 758/7691/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 про забезпечення позову, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з вищезазначеною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні Подільського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа № 758/7691/2016 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів та визнання права власності на спадкове майно.

Зазначає, що йому стало відомо, що 05.10.2016 року спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 була продана. Власником значиться ОСОБА_5. Договір купівлі-продажу посвідчила приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л. В., в реєстрі за № 1937.

Звертає увагу суду на те, що на даний час наявні підстави для накладення арешту на вказану спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, оскільки в разі невжиття заходів забезпечення, вона може бути відчужена, що створить реальну загрозу невиконання або ускладнить виконання рішення суду. У зв'язку з чим звертається з даною заявою до суду.

Дослідивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні Подільського районного суду м. Києва дійсно перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів та визнання права власності, тобто сторонами у справі є: позивач - ОСОБА_1, відповідачі - ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8

Як вбачається із матеріалів зазначеної справи, предметом позову позивача є виключно: визнання недійсним договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 04.05.2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потоцькою І. М., зареєстрованого в реєстрі за № 221; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 09.12.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіним М. Г., зареєстрованого в реєстрі за № 360; визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9, яка померла 12.07.2012 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Як вже зазначалося вище, заявник (позивач) звертаючись із даною заявою про забезпечення позову обґрунтовує її тим, що як йому стало відомо, 05.10.2016 року спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_5, згідно Договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л. В., та зареєстрований в реєстрі за № 1937, а тому на його думку на даний час наявні підстави для накладення на неї арешту.

Так стаття 151 ЦПК України, визначає, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується зокрема, шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З системного аналізу зазначених норм чинного цивільно-процесуального законодавства України, можна прийти до висновку, що суд може застосувати такий вид забезпечення позову, як арешт майна або грошових коштів, виключно щодо майна та грошових коштів, які є власністю відповідача. Тобто обов'язковою умовою застосування такого виду забезпечення позову є те, що майно або грошові кошти на які накладається арешт повинно належати особі, яка є стороною у справі, а саме є відповідачем. Знаходження зазначеного майна не у відповідача, а в інших осіб не є перешкодою для накладення на нього арешту.

Верховний суд України в своїй Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, зазначив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд дослідивши в сукупності надані заявником докази в підтвердження своїх вимог, а також врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини, приходить до висновку про те, що хоч останнім і доведено наявність підстав вважати, що між сторонами, а саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 дійсно існує спір про визнання недійсними договорів та визнання права власності, в той же час останнім не доведено наявності такого спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка на даний час є власницею спірною квартири та не є стороною у справі.

З врахуванням зазначеного вище, встановлених в судовому засіданні обставин, виходячи із предмета спору між сторонами, які на даний час беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що обраний заявником (позивачем) такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, яке не належить відповідачам, не відповідає заявленим позовним вимогам, суперечать приписам п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України та порушує права та законні інтереси третьої особи, а саме ОСОБА_5, яка як зазначалося вище, на даний час є законним власником спірної квартири.

Суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги заявника не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко