АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4357/17 Справа № 191/5765/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої 18.12.2015р. матері ОСОБА_4 з посиланням на пропуск вказаного строку внаслідок того, що він не знав про існування складеного на імя заповіту.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 11.04.2017р. у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане рішення суду, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову за такими підставами.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції посилався на те, що пропуск ним вказаного строку не повязано із обєктивними, непереборними чи істотними труднощами і він повинен був звертись до нотаріальної контори за прийняттям спадщини лише знаючи про факт смерті спадкодавця та існування спадкового майна.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

21.05.2013р. державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області посвідчено заповіт ОСОБА_4, за яким остання заповіла ОСОБА_2 усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обовязки, які належать їй на час складення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті. Заповіт складено у двох примірниках, один з яких призначений для заповідача (а.с.5). 21.05.2013р. до Спадкового реєстру внесено відповідний реєстраційний запис про посвідчення заповіту (а.с.6).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла 18.12.2015р. (а.с.26). 31.05.2016р. Першою синельниківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведено спадкову справу на підставі заяви ОСОБА_5 Вказаною заявою ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 (а.с.18-25).

Постановою державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 09.12.2016р. ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 з посиланням на те, що у встановлений ст.1270 ЦК України строк він не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.7).

Згідно довідки органу місцевого самоврядування ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована по день своєї смерті у м.Синельникове по вул.Б.Хмельницького, будинок №10 разом з чоловіком ОСОБА_3, який зареєстрований та проживає по теперішній час за вказаною адресою (а.с.10,19). За відомостями паспорта громадянина України ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8,9).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 стверджував, що про наявність складеного ОСОБА_4 на його імя заповіту він не знав. Ні батько ОСОБА_3, ні брат ОСОБА_5, ні нотаріус своєчасно, після смерті матері ОСОБА_4, про наявність заповіту останньої його не повідомляли. Між тим, як тільки він дізнався від брата ОСОБА_5 про існування заповіту, відразу ж звернувся до нотаріуса, який у грудні 2016 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку пропуском строку. За вимогами ч.1 ст.1255 ЦК України нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. Тобто, таємниця заповіту встановлена законодавцем лише на строк до відкриття спадщини. При цьому матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що ОСОБА_2 дійсно достовірно знав про існування складеного на його імя заповіту чи був повідомлений про нього безпосередньо у передбачений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця. З матеріалів спадкової справи вбачається, що за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_4 у передбачений законом шестимісячний строк не звертався ніхто. 31.05.2016р., тобто в останній з вказаного строку місяць, до нотаріальної контори звернувся брат ОСОБА_2 ОСОБА_5, але із заявою про відмову від прийняття спадщини. Зазначена обставина свідчить як про те, що про існування заповіту на імя ОСОБА_2 ОСОБА_5 також не знав, так і підтверджує пояснення ОСОБА_2 щодо необізнаності його із наявністю заповіту. Крім того, матеріали справи не містять і доказів, які б свідчили, що ОСОБА_2 не звертався із заявою для прийняття спадщини, достовірно знаючи про існування складеного на його імя заповіту у період шестимісячного строку після відкриття спадщини.

Таким чином, встановлені обставини, які свідчать про поважність причини пропуску ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини, колегія суддів вважає, що його позов підлягає задоволенню з визначенням додаткового строку у два місяці для подання ним відповідної заяви про прийняття спадщини за заповітом. Колегія суддів вважає зазначену ОСОБА_2 причину поважною лише у звязку із виникненням у нього права на спадкування за заповітом, тобто, за ініціативою та волею спадкодавця. Наведені судом першої інстанції мотиви про те, що ОСОБА_2 повинен був своєчасно звертись до нотаріальної контори за прийняттям спадщини лише знаючи про факт смерті та існування спадкового майна, безпідставні, оскільки такі дії ОСОБА_2 дійсно мав вчиняти за своєю ініціативою у разі бажання прийняти спадщину за законом, а не за заповітом.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року скасувати.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом померлої 18 грудня 2015 року ОСОБА_4.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.