РІШЕННЯ

іменем України

"03" лютого 2017 р. 145/1905/16-ц

2/145/128/2017

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участі секретаря Мигдальської Н.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

законного представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 сільської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 16 грудня 2003 року в с. Гришівці Тиврівського району Вінницької області помер її батько ОСОБА_10.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка № 181 площею 3.84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території ОСОБА_7 сільської ради Тиврівського району Вінницької області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 000761 від 12.10.1999 року.

За життя ОСОБА_10 склав заповіт від 06 серпня 2003 року, яким усе своє майно заповів своєму синові - рідному брату позивачки ОСОБА_11.

Вона має право на обов'язкову частку у спадщині згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України 2003 року, оскільки є інвалідом дитинства І групи, пересувається виключно на візку, потребує постійної сторонньої допомоги, тобто на час відкриття спадщини була і залишається непрацездатною.

Вона має намір оформити свої права на спадщину, однак одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не має можливості, так як на протязі шести місяців після смерті батька вона не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Тому відповідно до положень ст. 1272 ЦК України вона вважається такою, що не прийняла спадщину.

Разом з тим вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини.

Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК серії 10 АА № 669609 ОСОБА_6 являється інвалідом першої А групи з дитинства, група встановлена безстроково.

З 28.05.1997 року і по даний час вона проживає в Тиврівському будинку інтернаті геріатричного профілю. ОСОБА_6 як інвалід І групи пересувається на інвалідному візку, потребує стороннього догляду, постійно отримує підтримуючу терапію, що стверджується довідкою Тиврівського будинку інтернату геріатричного профілю від 14 червня 2016 року № 354.

За таких обставин позивачка була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини вчасно.

Тому позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом та просити суд визнати ці обставини поважними.

Так як інший спадкоємець після смерті ОСОБА_10 - ОСОБА_11, який міг дати згоду на подання позивачкою заяви про прийняття спадщини помер 02 січня 2016 року, позов пред'являється до його дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також до територіальної громади в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Просить надати їй додатковий двохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10, який помер 16 грудня 2003 року в с. Гришівці Тиврівського району Вінницької області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, пояснив, що довірителька є інвалідом дитинства і потребує сторонньої допомоги. ОСОБА_11 прийняв спадщину, оскільки на нього було складено заповіт і він разом проживав зі спадкодавцем, а сестра інвалід, на час смерті батька вже була в будинку-інтернат, опікунів не мала, тому не могла звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття обов'язкової частки у спадщині.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, пояснила, що довірительці було відомо, що помер батько і вона була на похоронах. Позивачка не обізнана із законодавством, пересувається на візку, тому не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивачка інвалід дитинства, пересувається на візку, в нотаріат заява має подаватись особисто, а не через представника, тому вона не могла подати заяву.

Законний представник відповідачів ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала, пояснила що ОСОБА_6 за 13 років могла звернутись до нотаріуса чи до брата для того, щоб вирішити питання по спадщині. Вона жила з ОСОБА_11 до 2007 року, вона провідувала ОСОБА_6 в інтернаті, коли та хворіла, вона була повністю адекватна. У її чоловіка не було коштів на оформлення спадщини, а з 2007 року вона з ним офіційно розлучилась, у них з ним двоє неповнолітніх дітей, і він протягом останніх 5 років до своєї смерті аліментів не платив. Під час спільного проживання вона про заповіт нічого не знала.

Подала суду заперечення, в якому вказує, що вона позовні вимоги не визнає, оскільки свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 стверджується, що спадкодавець помер 16 грудня 2003 року. Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в с. Гришівці по вул. Терешкової, 24 Тиврівського району Вінницької області та земельна ділянка площею 3,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території ОСОБА_7 сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

За життя ОСОБА_10 належним йому майном розпорядився, про що склав заповіт від 06 серпня 2003 року, яким усе своє майно заповів своєму синові ОСОБА_11. Отже, спадкоємцями майна померлого ОСОБА_10 є його діти: син - ОСОБА_11 по заповіту та дочка ОСОБА_6 за законом.

Після смерті ОСОБА_10 його спадкоємець по заповіту - ОСОБА_11, відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину померлого батька, оскільки на день смерті спадкодавця проживав ним разом, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Донька померлого ОСОБА_10- позивачка ОСОБА_6, являючись інвалідом дитинства І групи, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, як спадкоємець за законом, мала право на обов'язкову частку у спадщині.

Про смерть батька позивачці було відомо, оскільки вона була на його похоронах, перебуваючи на повному забезпеченні держави, на обов'язкову частку у спадщині не претендувала, й не заперечувала про спадкування усього майна померлого батька її братом ОСОБА_11, який доглядав за спадкодавцем та переймався його захороненням, що їй було відомо зі слів ОСОБА_11 з яким вона перебувала у шлюбі до 2007 року.

З вищевказаних причин, з власної волі, в шестимісячний термін після смерті батька, позивачка не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, знаючи про те, що в такому разі усе спадкове майно буде належати її брату ОСОБА_11 До дня смерті ОСОБА_11 спору між ним та позивачкою щодо спадкового майна померлого батька, між ними не було взагалі і тому з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, до даного часу позивачка до суду не зверталась.

Позивачка через хворобу лише обмежена в русі, однак є освідченною та дієздатною, що перевірене приватним нотаріусом Тиврівського нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_12, яким посвідчено довіреність ОСОБА_6 від 25.01.2016 року, копія якої надана представником позивача до позовної заяви;

-проживаючи в Тиврівському будинку - інтернат геріатричного профілю, позивачка була забезпечена сторонньою допомогою, отже в період з 16.12.2003 року по 16.05.2004 року мала можливість та право бути доставленою до нотаріальної контори, де особисто подати заяву про прийняття спадщини пісз смерті батька, викликати до себе нотаріуса для оформлення заяви про прийняття спадщини, викликати до себе нотаріуса для надання довіреності особі, яка їй надає сторонню допомогу в оформленні спадщини.

Доказів того, що в період з 16.12.2003 року по 16.05.2004 року позивач не могла керувати своїми діями, суду позивачем не надано.

Будучи дієздатною, за наявності можливості в т.ч. з сторонньою допомогою подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, позивачка у визначений строк прийняття спадщини, відповідно до ст.549 ЦК України заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_10, за відсутності істотних труднощів на вчинення цих дій, без поважних причин, не подала, отже втратила право на спадкування обов'язкової частки у спадщині.

Спадкоємець ОСОБА_11 не встиг юридично оформити свої спадкові права на спадщину, прийняту ним після смерті батька, так як помер 02.01.2016 року.

ОСОБА_11 був батьком їх сина ОСОБА_8 та їх дочки ОСОБА_9, інтереси яких вона відповідно до закону представляє.

26.05.2016 року, поштовим зв'язком вона надіслала нотаріусу Тиврівської державної нотаріальної контори Вінницької області заяву, якою підтвердила те, що спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_11, вона приймає в інтересах малолітнього сина ОСОБА_8 та малолітньої доньки ОСОБА_9, котрі є спадкоємцями померлого, згідно із вимогами ст. 1261 Цивільного кодексу України.

Однак, по даний час вона не змогла оформити спадщини, так як представник позивача ОСОБА_3 відмовляється передати їй правовстановлюючі документи на спадкове майно ОСОБА_10, а за їх відсутності нотаріус не може вчинити нотаріальні дії й видати їй свідоцтво про спадщину.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, пояснив, що ОСОБА_11 прийняв спадщину, відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року, оскільки користувався майном і проживав з батьком на час його смерті, а позивачка не зверталась до нотаріуса, хоч була забезпечена сторонньою допомогою.

За весь час після смерті батька позивачка не мала спору із братом, аж до його смерті, доказів того, що в шестимісячний термін після смерті батька позивачка була настільки хвора, що не могла подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини не надано.

Представник відповідача ОСОБА_7 сільської ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов до задоволення не підлягає з слідуючих підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Статтею 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.24 Постанови Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 р. особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оскільки позивачем не наведено поважних причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини до нортаріуса, не надано істотних доказів неможливості подання такої заяви, крім того є інший спадкоємець ОСОБА_11, який прийняв спадщину та протягом 12 років від дня смерті батька і до смерті брата ОСОБА_11 позивачка не ставила питання про прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 р. №7,

вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 сільської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти діб з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.