Номер провадження: 22-ц/785/2558/17
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Дрішлюка А.І., суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрова Є.С.,

при секретарі судового засідання Поліхранова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору, -

ВСТАНОВИЛА:

03.06.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», ОСОБА_4 з позовом про визнання частково недійсним п. 3.3.3. договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води № 33022 від 09.11.2011 року, укладеного між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_4, посилаючись на протиправність вказаного пункту договору (а.с. 2-3).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 було залишено без задоволення (а.с. 63-66).

Не погоджуючись з вказаним рішенням 16.01.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального права, а також на неповне з'ясування обставин у справі.

Зокрема, апелянт вказує, що висновки суду є хибними, оскільки пункт договору, який оспорюється позивачем є протиправним, а також посилається на те, що спеціальний закон (ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року) прямо забороняє відповідачу обмежувати надання послуг постачання холодної та гарячої води в водовідведення (а.с. 73-76).

Заслухавши суддю доповідача, сторін у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки положення пункту договору, який оспорюється позивачем, не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому підстави для його визнання недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦПК України відсутні. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідним вказати на наступне.

Позивач ОСОБА_3 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ ВК ОМР 04.05.2001 року. Іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 (а.с. 12).

09.11.2011 року між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_4 був укладений договір № 33022 на послуги водопостачання та водовідведення вказаної квартири (а.с. 8-11), відповідно до якого, зокрема, виконавець зобов'язується надавати споживачу воду цілодобово або за графіком, затвердженим органами місцевої виконавчої влади або за графіком роботи балансоутримувача підкачуючої насосної станції та приймати стоки відповідно до стану мереж та споруд водопроводу та каналізації (п. 3.2.1); споживач зобов'язаний щомісячно до 20 числа місяця, що слідує за звітним, сплачувати послуги з водопостачання та водовідведення (п. 3.4.1); виконавець має право відмовитись від виконання своїх зобов'язань передбачених п. 3.2.1 у випадку порушення споживачем п. 3.4.1 договору, в разі виникнення заборгованості, що перевищує вартість водокористування за останні два місяці (п. 3.3.3). Саме п. 3.3.3 договору позивач вважає протиправним. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» 26.12.2014 року попередило ОСОБА_4, що через невиконання останнім умов договору утворилась заборгованість у розмірі 4 510,54 грн., у зв'язку з чим з 16.01.2015 року ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» буде змушене відмовитись від подальшого надання послуг з водовідведення (а.с. 16). З листа ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» від 06.02.2015 року вбачається, що з 01.09.2008 року ОСОБА_6 жодного разу не були сплачені послуги водопостачання та водовідведення, у зв'язку з чим станом на 31.05.2014 року заборгованість за вказані послуги становить 3 872,14 грн. (а.с. 18). ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» 28.10.2015 року попередило ОСОБА_4, що через невиконання останнім умов договору утворилась заборгованість у розмірі 5 806,12 грн., у зв'язку з чим з 10.11.2015 року ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» буде змушене відмовитись від подальшого надання послуг з водовідведення (а.с. 16). Також, ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» 23.11.2015 року попередило ОСОБА_4, що через невиконання останнім умов договору утворилась заборгованість у розмірі 5 994,17 грн., у зв'язку з чим ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» пропонувало ОСОБА_4 сплатити заборгованість, роз'яснено, що у разі несплати заборгованості буде застосовано міри щодо обмеження послуги водовідведення, а також повідомлено, що заборгованість буде стягнута в судовому порядку (а.с. 14).

З акту ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» від 02.07.2016 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_4 становить 7 203,74 грн., яку товариство просить терміново сплатити, в противному випадку буде проведено відключення каналізації (а.с. 20).

Позивач вважає протиправним такий намір відповідача щодо відмови від подальшого надання послуг з водовідведення, який передбачений п. 3.3.3 договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої, а тому вважає зазначений пункт договору недійсним, в зв'язку з чим, на його думку, судом першої інстанції було допущено помилки при вирішенні справи.

Між тим, погоджуючись з, зробленими по суті спірних правовідносин, висновками суду першої інстанції колегія суддів вказує на наступне.

Згідно ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Обов'язок споживача своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення встановлено також ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (п.1) було затверджено «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а також типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

З аналізу договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води № 33022 від 09.11.2011 року, укладеного між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_4 вбачається внесення до розділів прав та обов'язків сторін та додаткових умов договору положень (п.3.3.3 договору), які надають право ТОВ «Інфокс» відмовитися від виконання обов'язків, визначених в п.3.2.1 договору щодо цілодобового подання води та приймання стоків у випадку порушення споживачем умов п.3.4.1 договору, в частині своєчасної сплати за послуги, у разі утворення заборгованості, що перевищує вартість водокористування за останні два місяці; також абз.5 п.7.3 договору надає виконавцю право достроково розірвати договір у випадку несплати споживачем отриманих послуг протягом двох місяців.

Зазначені положення не передбачені типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який було затверджено вищевказаною постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Між іншим, Законом України, який має вищу юридичну силу в порівнянні з постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, надано право сторонам договору про надання послуг з питного водопостачання зазначати інші умови, в тому числі в частині прав та обов'язків сторін договору, що і було зроблено сторонами під час укладання договору, що відповідає положенням ЦК України. Крім того, принцип свободи договору закріплений в ст. 626 ЦК України, дозволяє сторонам укладати будь-який договір не заборонений законом.

Так, відповідно до п.3.3.3 договору виконавець має право відмовитись від виконання зобов'язання, передбачених п.3.2.1 (постачання води та здійснення водовідведення) договору, в разі порушення споживачем п.3.4.1 (оплата води та водовідведення) договору при виникненні заборгованості, яка перевищує вартість водокористування за останні два місяці.

Пункт 7.3 договору встановлює, що договір може бути розірваний достроково в разі виникнення заборгованості споживача, яка перевищує вартість водокористування за останні два місяці.

З аналізу наведених положень можна дійти висновку, що останніми прописаний можливий алгоритм дій ТОВ «Інфокс»в разі відсутності оплати споживачем за отримані товари та послуги (вода та водовідведення), тобто, у разі невиконання саме споживачем своїх обов`язків за укладеним договором. Вказаний алгоритм має ймовірний характер, про що свідчить формулювання - "договір може бути розірваний" та "виконавець має право відмовитись".

Більш того, постачальник повноважний скористатись правами, передбаченими п.3.3.3 та п.7.3, виключно в разі не виконання спершу споживачем власних зобов'язань за договором, що є обґрунтованою та розумною реакцією постачальника товарів/послуг на відсутність оплати за вже отриманий товар і що відповідає положенням ст. ст. 610, 611, 651 ЦК України.

Крім того, сама по собі відмова ТОВ «Інфокс» від постачання води та здійснення водовідведення не впливає на оплату, розмір та стягнення заборгованості, яка сформувалась станом на таку відмову.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що вказані положення договору п. 3.3.3 не можуть вважатися несправедливими умовами, а є розумним та достатнім заходом постачальника товару/послуг, направленим на перешкоджання збільшення заборгованості споживача та, відповідно, нанесенню постачальнику збитків та відповідають положенням вказаних норм ЦК України, з чого обґрунтовано виходив суд першої інстанції.

Крім того, твердження апелянта, що положеннями п. 3.3.3 договору про надання послуг з водопостачання і водовідведення передбачено постачання споживачу питної води нижчої якості, меншого ступеня очистки, тощо, в разі утворення заборгованості, що перевищує вартість водокористування за останні два місяці в порівнянні з питною водою, яку споживач отримав би за відсутності заборгованості, не відповідає тексту самого договору.

Так само відхиляються посилання апелянта на своє право власності, оскільки власність зобов'язує (ст. 319 ЦК України), тобто, для використання свого майна (для проживання, у даному випадку) за призначенням, власник зобов'язаний нести витрати, які з цим пов'язані, в тому числі, з приводу водозабезпечення. З аналогічних міркувань відхиляються посилання на ЖК УРСР в частині вимог щодо забезпечення жилих приміщень водопостачанням, оскільки власник реалізує свої права в правому полі, встановленому для нього, в тому числі щодо використання свого житлового приміщення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк

Є.С. Сєвєрова

15.02.2017 року м. Одеса