Апеляційний суд Житомирської області

Справа №2-1994/12 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І.В.
Категорія 59 Доповідач Трояновська Г. С.

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.
з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради Житомирського району про стягнення заборгованості за спожиті послуги
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2013 року,
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2012 року військова частина НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 ) та квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира (далі - КЕВ м. Житомира) звернулися до суду із вказаним позовом та з урахуванням збільшених позовних вимог, просили стягнути з ОСОБА_1 на користь в/ч НОМЕР_1 заборгованість за спожиті послуги по опаленню та електропостачанню у розмірі 14567 грн. 21 коп. В обґрунтування позову зазначали, що з червня 2006 року ОСОБА_1 разом із сім`єю проживає у будинку АДРЕСА_1 , який є адміністративною будівлею - профілакторієм, призначеним для відпочинку льотного складу перелітаючих екіпажів, знаходиться на балансі КЕВ м. Житомира та в експлуатації в/ч НОМЕР_1 . Зазначили, що проживаючи у вказаній кімнаті, відповідачі користуються послугами з опалення та електропостачання, проте вказані послуги не оплачують, у зв`язку із чим з червня 2006 року по 01 листопада 2013року утворилася вказана заборгованість.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2013 року з урахуванням ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2015 року про виправлення описки, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь в/ч НОМЕР_1 заборгованість за спожиті послуги з опалення та електропостачання у розмірі 15 167 грн. 30 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира задоволено частково рішення Апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Таким чином предметом перегляду є рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2013 року.
У поданій апеляційній скарзі на зазначене рішення суду ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що сплачував кошти за використання вищевказаної кімнати у розмірі, який був запропонований йому при вселенні. Будь-яких підтверджуючих документів щодо встановлених тарифів за комунальні послуги йому військовою частиною не надавалось. Зазначає, що позивачами не надано обґрунтованих розрахунків щодо визначеного ними боргу.
В суді апеляційної інстанції позивачі повністю заперечили проти апеляційної скарги та надали докази на спростування її доводів.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань чи заяв до суду апеляційної інстанції не направляли.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за послуги з опалення та електропостачання, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачам було надано у користування кімнату у будівлі профілакторію, тому вони зобов`язані оплатити комунальні послуги у розмірі 15 167 грн. 30 коп.
Проте повністю погодитися з такими висновками суду погодитися не можна.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з червня 2006 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 користуються кімнатою АДРЕСА_2 .
Зазначена будівля є адміністративною будівлею - профілакторієм, призначеним для відпочинку льотного складу перелітаючих екіпажів, знаходиться на балансі КЕВ м. Житомира та на експлуатації в/ч НОМЕР_1 .
Проживаючи у вказаній кімнаті, відповідачі користувалися послугами з опалення та електропостачання, проте вказані комунальні послуги не оплачували, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 14 567 грн. 21 коп., що підтверджується відповідною довідкою-розрахунком (т.1 а. с. 101, 102).
Відповідно до п. 6.2 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17 травня 2013 року № 322, оплата комунальних послуг та енергоносіїв, спожитих військовослужбовцями, які розміщені в казармах і переобладнаних будівлях, здійснюється військовою частиною за рахунок кошторису Міністерства оборони України.
Частиною 3 вищевказаного пункту визначено, що військовослужбовці офіцерського складу та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які залишились перебувати на квартирному обліку у гарнізонах Збройних Сил України і проживають у казармах та переобладнаних будівлях, компенсують військовій частині вартість отриманих ними комунальних послуг і енергоносіїв за тарифами для населення.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними вище нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки відповідачі проживали у спірному приміщенні і відповідно отримували та користувались житлово-комунальними послугами, а тому зобов`язані сплачувати за них.
Проте, ухвалюючи рішення про задоволення позову і стягнення із відповідачів заборгованості за спожиті комунальні послуги в сумі 15167 грн. 30 коп., судом першої інстанції не враховано поданої в/ч НОМЕР_1 та КЕВ м. Житомира заяви про уточнення позовних вимог ( т.1 а.с. 99-100).
Зі змісту вказаної заяви убачається, що позивачі просять стягнути заборгованість за спожиті послуги по опаленню та електропостачанню за період з червня 2006 року по 1 листопада 2013 року у розмірі 14567 грн. 21 коп., проте судом стягнуто 15167 грн. 30 коп., як було зазначено у попередній заяві про уточнення позовних вимог /т.1 а.с.65/.
Окрім того повністю погодитись із визначеною позивачами сумою заборгованості не можна з огляду на таке.
Так, довідка розрахунок №1383 від 27.11.2013року( т.1 а.с.101-102) містить дані помісячного нарахування за теплопостачання, електроенергію, сплачену суму та суму заборгованості, починаючи з 1 січня 2007 року.
На спростування доводів, наведених в апеляційній скарзі щодо обґрунтованості тарифів та нарахування суми боргу, позивачами надано численні рішення Новогуйвинської селищної ради та її виконкому про погодження тарифів на комунальні послуги для населення, надані будинкоуправлінням №3 смт. Озерне та на оплату послуг з теплопостачання для споживачів ІІ та ІІІ групи смт. Озерне; розрахунки тарифів на теплопостачання та електроенергію (т.2 а.с. 1-44/.
Зазначені докази надані за період з 01.01.2007 року по даний час і свідчать про те, що розрахунки, зроблені позивачами, проводились у відповідності до встановлених тарифів за цей період, а тому доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про необгрунтованість розрахунків, у цій частині є безпідставними.
Водночас у довідці-розрахунку №1383 від 27.11.2013року вказана сума заборгованості до 2007 року, визначена однією сумою 4513,68грн. (без помісячного нарахування). Доказів на підтвердження цієї суми позивачі не надали, вказавши, що відомості про тарифи та нарахування за період 2006 року були знищені з наданням відповідних актів про знищення /т.2 а.с.21-24/.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вимоги позивачів про стягнення суми заборгованості за спожиті послуги по опаленню та електропостачанню за 2006 рік не доведені у відповідності до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, а тому задоволенню не підлягають.
У зв`язку з наведеним стягнута судом першої інстанції сума заборгованості підлягає зменшенню з 15167 грн. 30 коп. до 10053грн.53коп., а рішення суду першої інстанції зміні.
Розрахунок проведено наступним чином: 14567 грн. 21 коп. 4513грн.68коп.= 10053грн.53коп. При цьому апеляційний виходить з того, що в останній редакції позовної заяви позивачі просили стягнути 14567 грн. 21 коп., а не 15167 грн. 30 коп. як стягнув суд першої інстанції.
Із матеріалів справи вбачається, що представник відповідача Василенка В.М. ОСОБА_4 подала до суду апеляційної інстанції заяву про застосування строків позовної давності (т.1 а.с.172).
Проте апеляційний суд не вправі вирішити питання пов`язані із застосуванням позовної давності з огляду на таке.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року №6-780цс15 суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Оскільки ст.267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі №6-25цс15 без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони.
До суду першої інстанції заява про застосування позовної давності не подавалась, а тому у суду першої інстанції також не було підстав для її застосування.
Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів
в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2013 року змінити, зменшити суму стягнутої заборгованості за спожиті послуги по опаленню та електропостачанню з 15167грн. 30 коп. до 10053грн.53коп.
В решті рішення залишити без змін.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.
Головуючий Судді