АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №641/5115/16-ц Головуючий І інстанції - Боговський Д.Є.
Провадження №22ц/790/687/17 Суддя-доповідач - Кіпенко І.С.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів: - Кружиліної О.А., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою власність одного з подружжя, розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

08 червня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя. Просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначав, що з 30.04.1988 року він перебував із ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі. 06.09.1996 року ОСОБА_5 продав належну йому квартиру, а 09.09.1996 року за отримані від продажу квартири кошти в розмірі 3000,00 грн. та власні заощадження в розмірі 1000,00 грн. придбав квартиру АДРЕСА_1.

В липні 2007 року шлюб із ОСОБА_6 було розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_6 не заявляла прав на спірну квартиру та оселилась у власній квартирі АДРЕСА_2 Вважає, що спірна квартира не належить до спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона хоча і набута за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом, просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2, а також, розділити набуте під час шлюбу майно - квартиру АДРЕСА_1, визнавши за нею право власності на 1/2 частину даної квартири.

Вказувала, що 23.09.2002 року за час шлюбу із ОСОБА_5 вона отримала у власність квартиру АДРЕСА_2 на підставі приватизації.

У вересні 1996 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка була оформлена на ім'я - ОСОБА_5 та є спільною сумісною власністю подружжя. У липні 2007 року шлюб було розірвано, вона переїхала до квартири АДРЕСА_2

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Суд визнав за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Додатковим рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в особі свого представника посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити та задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились. ОСОБА_7 представник відповідачки ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.120).

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку ОСОБА_6 чи її представника в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції вважає, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судовим рішенням суду першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, сторони з 30 квітня 1988 року по 17 липня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Мають спільну доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст.22 КпШС України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, згідно ч.1 ст.24 КпШС України майно, належне кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є особистою власністю кожного з них.

Аналогічні положення містить СК України. Так згідно п.3ч.1 ст.57СК України майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому (їй) особисто, є особистою приватною власністю чоловіка (дружини). Відповідно до п.7 цієї ж статті, якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні відповідно до розміру внеску є його особистою приватною власністю.

В період шлюбу ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 09.02.1996 року за №5А-96-66033, отримав у власність в поряду приватизації, квартиру АДРЕСА_3

06 вересня 1996 року ОСОБА_5 здійснив продаж належної йому квартири АДРЕСА_3 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори, продаж було здійснено за 3000,00 грн., та вже через два дні, - 09 вересня 1996 року ОСОБА_5 здійснив купівлю квартири АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори, за 4000,00 грн.

Враховуючи зазначені обставини, короткий проміжок часу між продажем ОСОБА_5 особистої квартири АДРЕСА_3 за 3000,00 грн., та придбанням квартири АДРЕСА_1 за 4000,00 грн., співвідношення вартості квартир за яку було здійснено купівлі-продажі та інші обставини справи, судова колегія вважає доведеним, що 3/4 частини придбаної квартири АДРЕСА_1 придбані за кошти, що належали ОСОБА_5 в сумі 3000грн. та є його особистою приватною власністю.

Що стосується решти суми вартості для придбання нової квартири, в 1000грн., на яку припадає 1/4 частини квартири, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначена частка є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу з визнанням права власності по 1/8 частині за кожним з подружжя.

Відповідно ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 та відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 не відповідає обставинам справи та підлягає зміні з підстав передбачених п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року, змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_5 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 7/8 частин, а за ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині, це ж рішення суду залишити без змін.

Понесені сторонами судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.С. Кіпенко

Судді :

О.А.Кружиліна

Н.М.Шаповал