Провадження №2/359/14/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу:

за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання права власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва павільйону; про заборону вчиняти дії, спрямовані на демонтаж та вивезення будівельних матеріалів;

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, про визнання права влас-ності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва павільйону,

встановив:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним первісним позовом та обґрунтовує його тим, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,1077 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по АДРЕСА_1. В 2008 році на цій земельній ділянці позивач побудував павільйон для того, щоб її син ОСОБА_9 здійснював підприємницьку діяльність, пов'язану з реалізацією будівельних матеріалів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. Його дружина ОСОБА_4 помилково вважає, що павільйон був побудований спадкодавцем. Вона почала демонтувати павільйон та вивозити будівельні матеріали, що були використані в процесі його будівництва. Тому ОСОБА_3 просить суд визнати за нею право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва павільйону по АДРЕСА_1, та заборонити вчиняти дії, спрямовані на демонтаж та вивезення цих будівельних матеріалів.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов (а.с.60-62) та обґрунтовує його тим, що в червні 2010 року він уклав шлюб з ОСОБА_10, яка є доч-кою ОСОБА_4 Після цього ОСОБА_5 отримав дозвіл на здійснення підприємницької діяльності та за власні грошові кошти побудував павільйон по АДРЕСА_1. Тому він просить суд визнати за ним право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва цього павільйону.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 28 липня 2015 року (а.с.80-81) зу-стрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує первісний позов та просить задовольнити його. Вона не визнає зустрічний позову та просить суд від-мовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 не визнає первісний позов та просить відмовити в його задоволенні. Він підтримує зустрічний позов та наполягає на його задоволенні.

Інші учасники цивільного процесу не з'явились у судове засідання. Вони неодноразово завчасно у встановленому порядку були повідомлені про час та місце розгляду цивільної справи.

Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши пись-мові докази, суд дійшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову належить відмовити з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки площею 0,1077 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по АДРЕСА_1.

Крім того, вона є власницею житлового будинку з надвірними будівлями та господар-ськими спорудами, що розташовується на цій же земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Ці обставини підтверджуються копією державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 24 вересня 2003 року (а.с.5) та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-2458 від 13 грудня 2002 року (а.с.6).

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, прий-няття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.

Згідно з ч.3 цієї ж статті до цього моменту особа вважається власником матеріалів, об-ладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) майна.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що він здійснює під-приємницьку діяльність в павільйоні по АДРЕСА_1 Цей павільйон представляє собою металевий каркас з металевих труб, обшитий проф.-настилом. Зі слів ОСОБА_7 та ОСОБА_9, які є онуками ОСОБА_3 та синами ОСОБА_4, йому відомо про те, що павільйон був побудований покійним ОСОБА_9 за рахунок його матері ОСОБА_3 Свідок ОСОБА_11 ніколи не бачив ОСОБА_5 Лише в червні 2015 року зателефонувала ОСОБА_4 та повідомила про те, що вона за-чинить павільйон.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що вона є сусідкою. Їй відомо про те, що після того, як покійний ОСОБА_9 вийшов на пенсію, він вирішив здійснювати підприємницьку діяльність. В 2008 році його матір ОСОБА_3 запропону-вала ОСОБА_9 побудувати павільйон на її земельній ділянці. Будівництво цього не-житлового приміщення здійснювалось за рахунок позивача. Павільйон представляє собою металеву конструкцію з металевих труб, вкриту шифером. Він розташовується на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що він є другом ОСОБА_9 та ОСОБА_7 Павільйон представляє собою металеву конструкцію, розташо-вану на земельній ділянці по АДРЕСА_1. ОСОБА_13 відомо про те, що будівництво цього павільйону здійснювалось в 2008 році за рахунок ОСОБА_3, яка давала грошові кошти її покійному сину ОСОБА_9 на придбання будівельних матеріалів.

Так, в матеріалах цивільної справи містяться копії товарних чеків (а.с.10), з яких вбача-ється, що протягом липня - серпня 2008 року ОСОБА_3 придбавала профнастил та мета-леві труби, які були використані в процесі будівництва павільйону. Крім того, з фотокарток (а.с.45-48) вбачається, що павільйон розташовується в межах земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що павіль-йон був прийнятий в експлуатацію, а також за сторонами було зареєстровано право влас-ності на нього.

З огляду на це суд вважає, що за ОСОБА_3 належить визнати лише право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва павільйону по АДРЕСА_1.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що він проживає в с. Рого-зів та є знайомим ОСОБА_4 Приблизно 5 - 6 років тому вона попросила допомогти її зятю ОСОБА_5 «зварити» металевий ларьок. ОСОБА_14 виконав цю роботу. ОСОБА_5 розрахувався з ним.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що він є знайомим ОСОБА_16 Приблизно 5 - 6 років тому вона просила допомогти привести будівельні матеріали в с. Гору Бориспільського району. ОСОБА_15 погодився допомогти та поїхав на склад будівельних матеріалів. ОСОБА_4 розрахувалась за придбаний профнастил та метало-профіль. Після цього ОСОБА_15 перевіз ці будівельні матеріали в центр с. Гора Борис-пільського району.

Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься копії накладної та товарного чеку (а.с.75, 76), з яких вбачається, що в вересні 2009 року ОСОБА_5 придбав будівельні мате-ріали.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної влас-ності громадян на жилий будинок», оскільки земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь ін-ших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на ці об'єкти нерухо-мого майна. Такі особи вправі вимагати не визнання права власності на жилий будинок та господарські споруди, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудов-нику вони надавали не безоплатно.

Встановлено, що павільйон розташовується на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_17 Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_5 має право вимагати не визнання за ним права власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва павільйону, а на відшкодування витрат на будівництво.

Крім того, достовірність показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, копій накладної та товарного чеку (а.с.75, 76), з яких вбачається, що павільйон був збудований у 2009 році виключно за рахунок ОСОБА_4 та ОСОБА_5, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, а також копіями товарних чеків (а.с.10) та фотокартками (а.с.45-48). Перелічені докази підтверджують одне одного та перебувають в логічній послідовності. Тому суд покладає саме ці докази в основу рішення.

В матеріалах цивільної справи також міститься копія рішення виконавчого комітету Гірської сільської ради №58 від 31 березня 2009 року (а.с.73), з якої вбачається, що ОСОБА_18 був наданий дозвіл на здійснення торгівельної діяльності по АДРЕСА_2. Однак спірний павільйон розташовується на іншій земель-ній ділянці по АДРЕСА_1. Ця обставина свідчить про те, що копія вказаного вище рішення органу місцевого самоврядування є неналежним доказом в розумінні ч.1 ст.58 ЦПК України.

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання за ОСОБА_5 права власнос-ті на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва павільйону по АДРЕСА_1, відсутні. Тому у задоволенні зустрічного позову належить відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення пере-шкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Встановлено, що ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 не подала жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_4 або ОСОБА_5 вчиняють дії, спрямовані на демонтаж павільйону та вивезення будівельних матеріалів, які були використані в процесі його будівництва.

З огляду на це суд вважає, що підстави для заборони відповідачам вчиняти ці дії від-сутні. Тому у задоволенні первісного позову в частині цієї вимоги належить відмовити та-кож.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, про визнання права власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва павільйону; про заборону вчиняти дії, спрямовані на демонтаж та вивезення будівельних матеріалів, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва павільйону по АДРЕСА_1.

У задоволенні первісного позову в частині вимоги про заборону вчиняти дії, спрямовані на демонтаж та вивезення будівельних матеріалів, ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, про визнання права власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва павіль-йону, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець