АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 201 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Усика Г.І.

при секретарях Ільченко В.В., Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЕКТ» на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 758/9995/13
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/664/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Богінкевич С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У червні 2013 року ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просили стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №000 від 21.12.2006р. у розмірі 192 970,4 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.07.2013р. становить 1 542 412,4 грн., та судовий збір у розмірі 3 441 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що АКІБ «УкрСиббанк», який з 21.12.2009 року змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк» або АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого, останньому були надані кредитні кошти на суму 174 500 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України на дату укладення договору становить 881 225 гривень, на строк до 21.12.2013 року, за користування яким позичальник сплачує 12,2 % річних.

Однак відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 05.07.2013 року має заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 192 970 доларів США 40 центів, що в еквіваленті до національної валюти України, станом на 05.07.2013 року становить 1 542 412 гривень 40 копійок, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки 13.02.2013 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2, за якими ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги за вказаним договором.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року позов задоволено повністю.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

В подальшому позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог та просив стягнути заявлені суми боргу тільки з ОСОБА_1

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне та неправильне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилалася на те, що суд першої інстанції не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, не взяв до уваги усі надані позивачем докази, не встановив, що виправлення в договорі було погоджено сторонами, а тому є дійсним.

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження заборгованості відповідача саме за кредитним договором №0.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки суд першої інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, формально розглянув справу, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Так, колегією суддів встановлено, що 21 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» (який з 21.12.2009 року змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту відповідно до умов якого, останньому були надані кредитні кошти у сумі 174 500 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України на дату укладення договору становить 881 225 гривень, на строк до 21.12.2013 року, за користування яким позичальник сплачує 12,2 % річних. (том 1, а.с.17-26).

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір факторингу № 2, відповідно до якого банк передав позивачу права вимоги, зокрема, і за вказаним кредитним договором із ОСОБА_1, що підтверджується випискою із додатку №1 до договору факторингу від 13.02.2012 (том 2, а.с.13-15, 16).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено колегією суддів, банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав позичальнику кошти, у передбаченому договорі розмірі. В той час, як ОСОБА_1 не виконував своїх зобов'язань за договором належним чином, в результаті чого має заборгованість по сплаті тіла кредиту та відсотків, станом на день звернення із позовом, у розмірі 192 970 доларів США 40 центів, що в еквіваленті до національної валюти України, станом на 05.07.2013 року становить 1 542 412 гривень 40 копійок, що підтверджується довідками-розрахунками заборгованості, наданими позивачем (том 1 , а.с. 6-15).

Вказаний розмір заборгованості відповідачем не оспорювався, в той час як відповідач посилався на ту обставину, що банком не було надано йому кредитні кошти, а наданий позивачем примірник договору містить виправлення у його номері та не співпадає з іншими доказами.

Дані твердження були перевірені колегією суддів під час апеляційного перегляду справи, проте вони не знайшли свого підтвердження.

Так, як вбачається із наданого позивачем примірника кредитного договору, в ньому дійсно міститься виправлення в № договору, проте дана обставина не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та були спростовані доводи відповідача, оскільки саме по собі виправлення номеру договору не спростовує факт реального надання коштів боржнику.

Так, п.1.5. Кредитного договору сторони погодили, що кредит надається шляхом зарахування готівки на поточний рахунок № НОМЕР_2 та подальшою видачею через касу банку.

На підтвердження видачі кредитних коштів у розмірі 174 500 доларів США, позивачем було надано заяву ОСОБА_1 на видачу готівки від 21 грудня 2006 року та меморіальний ордер від 21 грудня 2006 року, відповідно до якого вказані кошти були йому видані (том 1, а.с. 226-227).

Відповідач заперечував проти достовірності вказаних доказів, посилаючись на неправильний номер кредитного договору та відсутність усіх реквізитів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Для з'ясування істини та правильного вирішення справи, за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5, колегією суддів 21 грудня 2016 року було постановлено ухвалу про витребування у ПАТ «УкрСиббанк» інформації, з розкриттям банківської таємниці, зокрема, була витребувана виписка (рух коштів) по поточному рахунку ОСОБА_1, який був відкритий спеціально для цілей спірного кредиту, передбачений п.1.5 договору - № НОМЕР_2.

З наданої суду банком виписки, з розкриттям банківської таємниці, вбачається, що 21 грудня 2006 року на вказаний поточний рахунок ОСОБА_1 дійсно були зараховані кошти та в цей же день видані останньому, у розмірі 174 500 доларів США, що еквівалентно 881 225 грн. (том 2, а.с.94).

Таким чином, колегією суддів було встановлено достовірність та обґрунтованість вимог позивача, а також спростовано заперечення відповідача.

Також, як вбачається з наданої банком виписки, з розкриттям банківської таємниці, за кодом валюти гривня, ОСОБА_1 тривалий час здійснювалися операції по рахунку, зокрема, і «придбавалася валюта для погашення заборгованості за кредитом».

Тобто, ОСОБА_1 визнавав отримання від банку кредитних коштів та певний час виконував зобов'язання за договором щодо повернення коштів.

Колегія суддів також враховує ту обставину, що ОСОБА_1 з часу укладання договору у 2006 році, не звертався а ні до банку, а ні до суду розірвання кредитного договору, чи зобов'язання кредитора виконати свої зобов'язання по видачі коштів, що також підтверджує ту обставину, що банк належним чином виконав свої зобов'язання за договором та надав відповідачу кошти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки колегією суддів було достовірно встановлено факт укладання кредитного договору, отримання відповідачем коштів та наявну заявлену заборгованість у відповідача, беручи до уваги усі наявні в матеріалах справи докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке побудоване на повному та всебічному, неупередженому та об'єктивному з'ясуванню усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, формально поставився до її вирішення, не забезпечив повного та всебічного розгляду справи та ухвали помилкове рішення про відмову у задоволенні законного позову з формальних міркувань.

Таким чином, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЕКТ» задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЕКТ» () суму боргу за кредитним договором №000 від 21.12.2006р. у розмірі 192 970,4 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.07.2013р. становить 1 542 412,4 грн., та витрати на сплату судового збору у розмірі 3 441 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді