Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», приватного акціонерного товариства «Українська страхова група», третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсними окремих умов кредитного договору, визнання недійсним договору страхування за касаційними скаргами приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 07 серпня 2013 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50009922, згідно з умовами якого він отримав кредит у розмірі 112 779 грн 70 коп. на придбання автомобіля та додатковий кредит у розмірі 36 952 грн 35 коп. на оплату страхових платежів.

Зазначав, що, надавши кредит у національній валюті України, кредитородночасно зазначив його еквівалент у валюті США, також до кредитного договору надано графік погашення кредиту, визначений у валюті США; орієнтовна сукупна вартість кредиту зазначена у валюті України та США. Посилався на те, що банк порушив його права, зокрема перед укладенням договору не надав повної інформації про послуги, неналежним чином визначив ціну кредитного договору, не навів у графіку погашення кредиту конкретних грошових сум погашення у національній валюті. Умови про погашення наданого у валюті України кредиту у перерахунку за поточним обмінним курсом валюти США є несправедливими та недійсними, а умова про застосування при обчисленні платежу курсу філії «Корпоративний та інвестиційний банк» публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - філія «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк») - нікчемною. Крім того, укладений із ПАТ «СК «Українська страхова група» договір страхування придбаного автомобіля є недійсним у зв'язку із тим, що його істотна умова - ціна (страхова сума, ліміт відповідальності, страховий платіж, суми платежів) - визначена неналежним чином у грошовому еквіваленті валюти США за комерційним курсом філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним договір кредиту (з додатками) в частині посилання на всі грошові суми в еквіваленті валюти США, визнати недійсними положення договору про курс обчислення платежів за курсом філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», визнати недійсними п.п. 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.4, 3, 5.5, 5.6 загальних умов кредитування за договором від 07 серпня 2013 року № 50009922, визнати недійсним договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-РМ2-13-00531, зобов'язати ТОВ «Порше Мобіліті» здійснити перерахунок отриманих коштів у рахунок наступних платежів.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним з усіма додатками до нього укладений між ОСОБА_6 та ТОВ «Порше Мобіліті» кредитний договір від 07 серпня 2013 року № 50009922 у частині здійснення розрахунку усіх сум договору із посиланням на еквівалент у доларах США. Визнано недійсними у вказаному кредитному договорі положення про курс для обчислення платежів згідно з курсом філії ПАТ «Креді Агріколь банк».Визнано недійсними п. п. 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.4, 3, 5.5, 5.6 загальних умов кредитування за кредитним договором від 07 серпня 2013 року № 50009922. Зобов'язано ТОВ «Порше Мобіліті» зробити перерахунок усіх надмірно отриманих грошових коштів у рахунок наступних щомісячних платежів за вказаним кредитним договором. Визнано недійсним договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-РМ2-13-00531, укладений 08 серпня 2013 року між ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «Українська страхова група». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційним судом справа розглядалася неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6до ТОВ «Порше Мобіліті».

ПрАТ «СК «Українська страхова група» у касаційній скарзі просить скасувати рішення судів у частині визнання недійсності договору страхування та передати справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга ПрАТ «СК «Українська страхова група» підлягає задоволенню, а касаційна скарга ТОВ «Порше Мобіліті» - частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 07 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті», ОСОБА_6 (позичальник) та ОСОБА_7 (поручитель) укладено договір № 50009922, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримав кредит на придбання автомобіля марки «Volkswagen polo», 2013 року випуску, у розмірі 112 779 грн 70 коп., що еквівалентно 13 855 доларів США, строком на 60 місяців, та додатковий кредит у розмірі 36 952 грн 35 коп. для оплати страхових платежів, що еквівалентно 4 539 доларів 60 центів США, за курсом філії «КІБ» ПАТ «Креді АгрікольБанк» для обчислення, зі сплатою 9,90 % річних.

Усі платежі за вказаним кредитним договором сплачуються у гривні та підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США відповідно до ст. 1.3. загальних умов кредитування. Також договір між сторонами за участю поручителя складають кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, додаткові угоди та інші документи стосовно кредиту (а. с. 9).

Задовольняючи позов та визнаючи недійсними в частині кредитний договір та договір страхування в цілому, суди дійшли висновку про те, що спірні договори укладені всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. ст. 203, 215 ЦПК України, містять несправедливі умови та істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Повністю із висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Разом з тим, наведена норма закону не містить заборони на визначення грошового зобов'язання у гривні із зазначенням еквівалента суми зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що п. 1.1. Загальних умов кредитування банк зобов'язався надати позивачу кредит у сумі, визначеній у договорі, у національній валюті України та сторонами у ньому встановлено відповідний еквівалент суми кредиту у доларах США. У п. 1.3. вказаних умов зазначено, що сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позивачем відображають вартість кредиту та додатковогокредиту на момент його видачі та забезпечують отримання банком коштівна основі діючого обмінного курсу валюти. Крім того, п. 1.3.1. вищевказаних умов встановлено, що позивач має сплачувати платежі у поверненнякредиту та додаткового кредиту відповідно виставлених банком рахунківу гривні, розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту та враховується як коригування сумипроцентів, які підлягають сплаті.

Таким чином, зазначеними положеннями кредитного договору підтверджується надання кредиту та додаткового кредиту позивачу у національній валюті України, тобто валютою боргу та валютою платежу за договором споживчого кредиту у відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є гривня.

Закон передбачає обов'язковість здійснення платежів на території України в національній валюті, однак він не містить заборони на використання в розрахунках розміру грошових зобов'язань іноземної валюти або інших розрахункових величин. Застосування обмінного курсу долара США на день платежу при визначенні розміру суми, що підлягає сплаті у гривні, погоджено сторонами в умовах кредитування як справедлива вартість кредиту, що змісту ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 533 ЦК України не суперечить.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що умови кредитного договору передбачають зміни у витратах, а тому є несправедливими згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки передбачають внесення платежів за кредитом у еквіваленті суми кредиту до долара США на момент вчинення платежу (розмір щомісячного платежу не є сталим, змінюється залежно від курсу іноземної валюти).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Застосовуючи цю норму, суди зазначених положень не врахували та у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не вказали, на підставі яких ознак, зазначених у ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ними кваліфіковано умови договору кредитного договору несправедливими.

Крім того,визнаючи недійсними ст. ст. 2.4, 3, 5.5, 5.6 загальних умов кредитування повністю та договір добровільного страхування наземного транспорту, суди не вказали, якій нормі закону суперечить зміст наведених договірних положень (щодо періоду нарахування процентів, права дострокової вимоги повернення кредиту, обов'язку застрахувати предмет застави тощо) в частині, яка не стосується оспорюваної умови щодо застосування обмінного курсу іноземної валюти при розрахунках.

За таких обставин рішення судів підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик