АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2997/17 Справа № 175/2976/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 (третя особа: Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області) про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на частину нерухомого майна у порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з позовом, яким після його уточнення просили визнати недійсним в ? частині видане ОСОБА_4 свідоцтво про право власності за заповітом на житловий будинок №4 зі спорудами по вул.Мостова у с.Новоолександрівка Дніпропетровського району та області та визнати за кожною з них право власності на ? частину вказаного будинку зі спорудами у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 В обґрунтування позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилались на те, що їх мати ОСОБА_8 з 1964 року проживала, вела спільне господарство та будівництво вказаного житлового будинку з ОСОБА_9 23.04.1977р. вони зареєстрували свій шлюб, а 29.08.2008р. житловий будинок з господарськми будівлями та спорудами на імя ОСОБА_9 12.09.2010р. їх мати ОСОБА_7 померла, залишивши на їх користь заповіт на все належне їй майно. Спадщина ними прийнята шляхом подачі відповідних заяв до нотаріальної контори. 21.08.2015р. помер ОСОБА_9 і за його заповітом на імя ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності за заповітом на вказаний житловий будинок. Вважаючи свої права порушеними, просили задовольнити позов.

Рішенням Дніпропетровського райсуду від 13.02.2016р. у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за іншими підставами.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про право власності за заповітом матері ОСОБА_7 та про визнання права власності на частину нерухомого майна у порядку спадкування, суд першої інстанції посилався на пропуск ними строку позовної давності, про застосування якої заявлено представником ОСОБА_4

При ухваленні вказаного рішення про відмову у позові за пропуском строку звернення до суду судом першої інстанції не викладно обставин справи та не наведено відповідних висновків щодо доведеності чи недоведеності позову з урахуванням розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009р. Так, зокрема, вказаними розясненнями зазначено, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тобто, згідно вказаних розяснень: у разі пропуску без поважної причини строку для звернення до суду при недоведеності позову, суд зазначає про відмову у позові за його недоведеністю; у разі пропуску без поважної причини строку для звернення до суду при доведеності позову, суд зазначає про відмову у позові за пропуском строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КИ №468787, виданого Новоолександрівською сільською радою Дніпропетровської області, 23.04.1977р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладено шлюб (а.с.57 т.1).

29.08.2008р. ОСОБА_9 виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради видано свідоцтво про приватну власність на житловий будинок № 4 по вул.Мостова у с.Новоолександрівка Дніпропетровської області загальною площею 55,9кв.м. з господарськими будівлями та спорудами (а.с.29 т.1). Згідно технічного паспорту вказаний житловий будинок та усі його господарські будівлі та споруди побудовані у 1964 році (а.с.26-28 т.1). 17.12.2014р. Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_9 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку як присадибну ділянку за адресою вул.Мостова, №4 у с.Новоолександрівка (а.с.174 т.1). 19.12.2014р. Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_9 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою вул.Мостова, №4 у с. Новоолександрівка загальною площею 55,9кв.м. (а.с.147 т.1).

14.12.2010р. нотаріально посвідчено заповіт ОСОБА_9 щодо усього належного йому майна на користь ОСОБА_4 (а.с.112,113 т.1). Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_9 помер 21.08.2015р. (а.с.105 т.1). 17.03.2016р. приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_9 на житловий будинок № 4 по вул.Мостова у с. Новоолександрівка Дніпропетровської області загальною площею 55,9кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно 19.12.2014р. (а.с.45 т.1). 17.03.2016р. тим же приватним нотаріусом ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_9 на земельну ділянку по вул.Мостова,№4 у с. Новоолександрівка, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно 17.12.2014р. (а.с.182 т.1).

Звернувшись з вказаним позовом, ОСОБА_2 та Долід (ОСОБА_8, Батура) В.В. (а.с.17-23 т.1) як спадкоємці матері ОСОБА_7 вимагали визнати частково недійсним (на ? частину) видане 17.03.2016р. приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_9 на житловий будинок № 4 по вул.Мостова у с.Новоолександрівка та визнати за ними право власності по ? частині на вказаний житловий будинок у порядку спадкування після померлої матері.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 померла 12.09.2010р. (а.с. 31). 09.11.2010р. Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу після її смерті (а.с.33 т.1). Заяви про прийняття спадщини подано чоловіком ОСОБА_9, дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (а.с.210,215,216 т.1). За повідомленням Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори після подачі заяви про прийняття спадщини до теперішнього часу спадкоємицями ОСОБА_10 та ОСОБА_3 не надано правовстановлюючих документів на підтвердження належності спадкодавиці ОСОБА_11 житлового будинку №4 по вул.Мостова у с. Новоолександрівка, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії (а.с.235 т.1).

Таким чином, встановлені обставини свідчать, що житловий будинок №4 по вул.Мостова у с. Новоолександрівка з усіма господарчими будівлями та спорудами побудовано ОСОБА_9 у 1964 році до реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 у 1977 році. Та обставина, що свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок ОСОБА_9 видано у 2010р. у період шлюбу з ОСОБА_7 не спростовує факту належності його лише ОСОБА_9 як забудовнику та не свідчить ні про автоматичне виникнення спільної сумісної власності на нього відповідно до вимог ст.22 КпШС України, ні про виникнення спільної власності відповідно до вимог ст.112 ЦК України 1963р. Будь-яких інших доказів на підтвердження наведеним у позовній заяві обставинам щодо спільного будівництва спірного будинку ОСОБА_9 з ОСОБА_8 чи відповідної участі у цьому будівництві останньої позивачами ОСОБА_10 та ОСОБА_3 не надано. ОСОБА_10 та ОСОБА_3 оспорювалось свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 як спадкоємиці ОСОБА_9 Однак вказане свідоцтво видане їй на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок за адресою вул.Мостова, №4 у с. Новоолександрівка, виданого спадкодавцю ОСОБА_9 19.12.2014р. Останнє не оспорювалось та недійсним не визнавалось. За життя ОСОБА_9 у листопаді 2010 року ОСОБА_10 та ОСОБА_3 звертались до нього з позовом про визнання права спадщини на спірний житловий будинок після смерті матері ОСОБА_7, посилаючись на те, що відповідач не визнавав ні їх право, ні право ОСОБА_7 на вказаний будинок. Проте ОСОБА_10 та ОСОБА_3 подали заяву про залишення позову без розгляду і ухвалою Дніпропетровського райсуду від 17.01.2011р. їх заява задоволена (а.с.75-79 т1, а.с.51 т.2).

Враховуючи встановлені обставини, у задоволенні заявлених ОСОБА_3 та ОСОБА_10 до ОСОБА_4 позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності останньої за заповітом та про визнання права власності на частину спірного будинку зі спорудами у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 на підставі ст.ст.203,215,1216,1218,1223,1235,1301 ЦК України слід відмовити за їх недоведеністю. Безпідставним є і предявлення вказаного позову до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, оскільки остання не є належним відповідачем ні за першою, ні за другою вимогою. Як особа, визначена законодавцем, вона лише вчинила нотаріальну дію видачу свідоцтва про право на спадщину, а з врахуванням обґрунтувань позову про визнання вказаного свідоцтва недійсним її статус учасника у справі обмежується лише статусом третьої особи, що відповідає і розясненням п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за його недоведеністю та безпідставністю. У звязку з цим апеляційним судом не досліджуються питання пропуску трирічного строку предявлення у серпні 2016 року вказаного позову, одна з вимог якого стосувалась свідоцтва про право на спадщину, виданого у березні 2016 року, а друга щодо права на спадщину, прийняту шляхом подачі відповідних заяв про її прийняття у 2010 році.

Керуючись ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2016 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та про визнання права власності на частину нерухомого майна у порядку спадкування.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.