Справа № 345/2839/16-ц
Провадження № 22-ц/779/336/2017
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.

секретарів Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про втрату права користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 21 грудня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 пред»явила позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про втрату ними права користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

Позивач свої вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_5 будучи власником вищезазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2008 року зареєстрував в ній ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2009 року вказаний договір купівлі продажу було визнано недійсним і квартира була повернута у її власність.

Оскільки після набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, ОСОБА_5 не є власником квартири, то він вважає позивач має бути знятий з реєстрації разом з усіма членами сімї яких він зареєстрував в квартирі.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 21 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про втрату права користування жилим приміщенням.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування фактичних обставин справи.

Апелянт зазначила, що судом правильно встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2009 року став одноосібним власником квартири за адресою АДРЕСА_2, однак рішенням Калуського міськрайонного суду від 30 листопада 2009 року даний договір визнаний недійсним, а право власності на дану квартиру повернуто їй в одноосібну власність.

На протязі незаконного володіння квартирою ОСОБА_5 зареєстрував по місцю проживання себе, свою дружину ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4

Вважає, що дії відповідача ОСОБА_5 як незаконного власника квартири щодо реєстрації членів сім»ї є неправомірними.

Крім того, апелянт вказала, що суд необґрунтовано стягнув з неї витрати по оплаті за надану правову допомогу.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач по справі ОСОБА_5 є власником 40/100 частини квартири за адресою АДРЕСА_2, проживає в ній разом із відповідачами членами сім»ї дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4, а тому відповідачі не можуть бути визнані такими що втратили право на користування даним житлом з підстав зазначених позивачем у позовній заяві.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 13 вересня 2008 року ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_3 (а.с.69)

Відповідно до будинкової книги у зазначеній квартирі з червня 2009 році зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4Р.(а.с.56).

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані у квартирі як члени сім»ї власника житла, яким на той час був ОСОБА_5

Відповідно до рішення Калуського міськрайоннго суду від 30 листопада 2009 року договір купівлі-продажу квартири від 13 вересня 2008 року визнано недійсним.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 15 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та визнання права власності на нього визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, за умовами якої визнано право власності за ОСОБА_2 на 60/100 частини квартири та за ОСОБА_4 40/100 частини квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до договору дарування, укладеного 22 серпня 2011 року - ОСОБА_4 подарував батькові ОСОБА_5 належні йому 40/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_4 (а.с.46).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною другою ст. 64 ЖК передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції вірно встановлено те, що в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані та проживають: ОСОБА_5 власник 40/100 ідеальних часток квартири та члени його сім»ї - ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4Р.(син), а тому вимоги позивача про втрату останніми права на проживання в зазначеній квартирі є необґрунтованими.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд невірно стягнув з неї на користь відповідачів судові витрати в розмірі 3000 грн.

Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із представлених відповідачами квитанцій № 0392512, № 0392519 вбачається, що представнику ОСОБА_7 05.09.2016 року оплачено послуги за вивчення матеріалів цивільної справи та складання заперечення на позов в сумі 1000 грн., та 21.09.2016 року за ведення справи в суді з боку відповідача в сумі 2000 грн. (а.с.87-88).

На підтвердження наданих послуг відповідачем ОСОБА_3 представлено акт приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правових послуг від 12.12.2016 року із зазначенням витраченого часу адвокатом ОСОБА_7 за надання правової допомоги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду суд першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 21 грудня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.В.Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_8