Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва, третя особа - Вільна профспілка медичних працівників України, про встановлення фактів, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва, третя особа - Вільна профспілка медичних працівників України, про встановлення фактів, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року його було поновлено на роботі на посаді завідуючого амбулаторією, лікаря загального практики - сімейного лікаря Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Центральної районної поліклініки Шевченківського району м. Києва з 01 червня 2012 року та стягнуто з Центральної районної поліклініки Шевченківського району м. Києва на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 01 червня 2012 року по 30 вересня 2013 року) у сумі 58 915 грн 59 коп. Рішення набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року.

Проте, зазначене рішення виконано частково, а саме: у лютому 2015 року йому було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 01 червня 2012 року по 29 жовтня 2013 року) у сумі 58 915,59 грн, а в частині поновлення його на роботі рішення суду до цього часу не виконано.

Позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням рішення суду, за період з 29 жовтня 2013 року по 31 березня 2015 року з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з урахуванням індексу інфляції за вказаний період та становить 101 039 грн, а також моральна шкода.

Враховуючи викладене, позивач просив встановити факт невиконання адміністрацією Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва рішення Шевченківського району міста Києва від 29 жовтня 2013 року, виконавчого листа № 761/22188/13-ц від 22 травня 2014 року, постанови і вимоги відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, встановити факт порушення конституційного, основоположного права людини на заробітну плату, гарантованого положеннями Конституції України (частина друга та четверта статті 43, Стаття 48) та Загальної декларації прав людини (частина третя статті 23), як норми прямої дії, стягнути 101 039 грн проіндексованої заробітної плати за період з 29 жовтня 2013 року по 31 березня 2015 року та моральну шкоду у сумі 100 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 29 жовтня 2013 року по 31 березня 2015 року в сумі 101 039 грн, у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн, а всього 104 039 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року в частині застосування індексації до виплати середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог, у зв'язку з чим резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва на користь ОСОБА_4 середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 66 516,76 грн (без вирахування податку й інших обов'язкових платежів).

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині застосування індексації до виплати середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року, визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 та поновлено на посаді завідуючого амбулаторією, лікаря загальної практики - сімейного лікаря Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Центральної районної поліклініки Шевченківського району м. Києва з 01 червня 2012 року і стягнуто з Центральної районної поліклініки Шевченківського району м. Києва на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 58 915 грн 59 коп.

27 травня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 761/22188/13-ц виданого на підставі вказаного рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року було замінено у виконавчому провадженні відкритому відділом ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві по виконавчому листу №761/22188//13-ц боржника - Центральну районну поліклініку Шевченківського району м. Києва, на його правонаступника - Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача середнього заробітку у сумі 58 915,59 грн було виконано у лютому 2015 року. Рішення суду в частині поновлення позивача на роботі не виконано.

Згідно ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Індексація заробітної плати здійснюється в порядку, передбаченому спеціальним Законом - Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» вказано, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції частині застосування індексації до середнього заробітку та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що виплата середнього заробітку за рішенням суду є юридичним фактом, який носить разовий характер, а тому вона не підлягає індексації згідно з ч. 1 ст. 2 Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 рок залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова