АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Батрин О.В.
№22-ц/796/2649/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

У мотивування вимог посилався на те, що 18 вересня 2010 року між ними укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №2059).

Їхнє одруження виявилось невдалим, через несумісність характерів виникали сварки.

З початку лютого 2016 року вони припинили шлюбні стосунки, припинили ведення спільного господарства, почали проживати окремо один від одного.

Внаслідок цього їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам.

З урахуванням наведеного просив суд розірвати шлюб між ним, ОСОБА_4, та ОСОБА_2, який 18.09.2010 року зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві та про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №2059.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який зареєстрований 18 вересня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2059.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а також скасувати ухвалу судді Печерського районного суду міста Києва Батрин О.В. від 07 грудня 2016 року про повернення зустрічної позовної заяви та постановити нову ухвалу, скасувати ухвалу судді Печерського районного суду міста Києва Батрин О.В. від 07 грудня 2016 року про відмову у забезпеченні доказів шляхом виклику та допиту свідка та постановити нову ухвалу.

Зазначає, що 06.12.2016 року відповідачем через представника до суду було подано зустрічну позовну заяву про встановлення режиму окремого проживання подружжя та поділ спільного майна, однак відповідно до журналу судового засідання від 07.12.2016 року суд, не видаляючись до нарадчої кімнати, на місці ухвалив відмовити відповідачу у прийнятті зустрічної позовної заяви та розгляді з первісним позовом, посилаючись на можливість звернення з окремим позовом до громадянина Італії. Такі дії суду підчас засідання 07 грудня 2016 року є грубим порушенням норм процесуального права, принципів змагальності та диспозитивності.

Окрім того, представником відповідача також було подано клопотання про забезпечення доказів шляхом виклику свідків, зокрема, свідка - матері позивача ОСОБА_6. Проте, згідно журналу судового засідання від 07.12.2016 року суд, не видаляючись до нарадчої кімнати, на місці ухвалив відмовити представнику в задоволенні клопотання про забезпечення доказів, що є грубим порушенням норм процесуального права.

Також суд першої інстанції не з'ясував дійсні взаємини подружжя та ухвалив рішення виключно на підставі пояснень представника позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції підставно виходив з того, що сім'я сторін розпалася і вони не мають намірів поновлювати сімейні відносини.

Судом встановлено, що 18 вересня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва 18.09.2010 року складено відповідний запис №2059. (а.с. 9)

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України).

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року сторонам надався строк для примирення в один місяць. (а.с. 90)

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердила, що сім'я розпалася і вона не бажає відновлювати стосунки. Рішення суду про розірвання шлюбу оскаржує з тих підстав, що суд відмовив їй протокольною ухвалою про виклик в судове засідання в якості свідка матір ОСОБА_4, яка проживає за межами України, та відмовив протокольною ухвалою у прийнятті зустрічного позову про встановлення режиму проживання подружжя та поділ спільного майна.

Щодо необхідності виклику в судове засідання в якості свідка матір позивача, то в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 так і не змогла пояснила необхідність допиту такого свідка і які обставини свідок може підтвердити чи спростувати.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені клопотання про виклик свідка.

Представник ОСОБА_4 пояснив, що позивач на даний час проживає з іншою жінкою та не бажає перебувати в шлюбі з ОСОБА_2

Справа в провадженні суду перебуває з квітня 2016 року. Суд приймав міри до збереження сім'ї, надавав сторонам строк для примирення, проте це не покращило взаємини сторін і сімейні відносини подружжя не відновило.

Протокольною ухвалою суд відмовив у прийнятті зустрічного позову про встановлення режиму окремого проживання подружжя та поділу спільного майна.

Згідно ч. 1 ст. 123 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

Із долученої до справи в апеляційному суді в якості доказу зустрічної позовної заяви вбачається, що зустрічний позов в порушення вимог ч. 1 ст. 123 ЦПК України був поданий в процесі розгляду справи 6 грудня 2017 року.

11 жовтня 2016 року справа про розірвання шлюбу розглядалася судом по суті, сторонам був наданий строк на примирення.

Крім того, питання про встановлення режиму окремого проживання розглядається не в позовному провадженні, а згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України дана категорія справ розглядається в порядку окремого провадження.

За наведених обставин суд першої інстанції підставно відмовив у прийнятті зустрічної позовної заяви.

Відмова в прийнятті зустрічної позовної заяви не перешкоджає ОСОБА_2 звернутися до суду з цими вимогами, тому суд не порушив її право на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, суд з'ясував дійсні обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Протокольні ухвали про відмову в задоволенні клопотання про виклик свідка та про відмову в прийнятті зустрічної позовної заяви не впливають на суть постановленого рішення і не є підставами для його скасування.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва