Справа № 381/654/16-ц Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/185/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 38 08.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Журби С,О.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: Фастівська районна державна нотаріальна контора Головного управління юстиції у Київській області, Приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Куцевол Наталія Михайлівна про визнання права власності у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року позивач звернувся даним позовом, в якому просить суд визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1; земельну ділянку 0,25 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1, цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельну ділянку 0,1504 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована АДРЕСА_1, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р..

Свої вимоги обґрунтував тим, що він є двоюрідним братом ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та за життя була власником як спірного житлового будинку, так і обох земельних ділянок. При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер і її чоловік ОСОБА_4. За життя вказаних осіб позивач проживав разом з ними в будинку на протязі 19 років, де вів спільне господарство. При цьому, позивач вважає себе спадкоємцем 4-ї черги у відповідності до вимог ст..ст.1268, 1264 ЦК України, оскільки проживав однією сім»єю із спадкодавцями тривалий час. За наслідками звернення до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу із заявою про відкриття спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, позивач отримав відмову. Відмова нотаріуса мотивована тим, що нібито позивачем пропущено 6-ти місячний строк на звернення із заявою про відкриття спадкової справи та відсутні документи, які посвідчують право власності померлого на майно. При цьому, як з»ясувалось, то спадкодавець ОСОБА_4 за життя так і не оформила усе вищевказане нерухоме майно, оскільки воно на даний час рахується за попереднім власником ОСОБА_6, яка продала його в 1993 року ОСОБА_4 Позивач посилається на те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а відтак звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5. Після її смерті останньої відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, а саме на земельні ділянки 0,25 га та 0,1504 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

При цьому, як вбачається з довідки Фастівського БТІ від 16.01.2016 року, то домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 на даний час зареєстровано не за померлою ОСОБА_5, а за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 1992 року (а.с.13).

За заявою чоловіка померлої - ОСОБА_4 26.10.2011 року Фастівською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №410/2011 щодо майна померлої ОСОБА_5 Між тим, він згодом помер та не встиг отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно після смерті дружини (а.с. 117-128).

В подальшому за заявою позивача ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 у Фастівській районній державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 28/2013, щодо майна останнього (а.с.129-141).

За умовами ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, то позивач ОСОБА_2 звертався до нотаріальної контори із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено у зв'язку із тим, що останній не входить в жодну із черг спадкоємців визначених ст.ст. 1261-1265 ЦК України (а.с. 142).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що він є спадкоємцем 4-ї черги, посилаючись на вимоги ст.ст.1268, 1264 ЦК України.

Так, у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За умовами ст.1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як зазначив апелянт, то він є двоюрідним братом померлої ОСОБА_5 та останні 19 років до смерті останньої проживав з подружжям ОСОБА_5 однією сім'єю, вів домашнє господарство, обробляв земельні ділянки, сплачував комунальні послуги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно п.п.3,4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач ОСОБА_2 в межах заявлених позовних вимог, а саме, в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не надано доказів його проживання однією сім'єю із спадкодавцями, а тому такі факти колегією суддів не приймаються до уваги.

Згідно з положеннями ч.ч.1.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_2 просив зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 753/19564/15-ц за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім*єю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Клопотання про зупинення провадження відхилено колегією суддів як необґрунтоване, оскільки позивачем не було доведено неможливості розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції в зв'язку із поданим вищезазначеною заявою.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: