Справа № 202/7757/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівобережне», фізичної особи підприємця ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_4, про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним позовом та уточнивши свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_5 просить визнати недійсним договір оренди, укладений 1 січня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівобережне», зобов'язати останніх не чинити їй перешкоди у користуванні належними їй 93/100 частинами нежитлових приміщень № 79 у житловому будинку літ. А-10 на першому поверсі, які складаються з приміщень поз. 3-15 загальною площею 97,6 кв.м, прибудови літ. a-1 поз. 2, ганків літ. a, аv, поз. 1-лоджія, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, 5, та звільнити зазначену частину цих нежитлових приміщень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 листопада 2013 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вона придбала 93/100 часток нежитлових приміщень № 79 у житловому будинку літ. А-10 на першому поверсі, які складаються з приміщень поз. 3-15 загальною площею 97,6 кв.м, прибудови літ. a-1 поз. 2, ганків літ. a, аv, поз. 1-лоджія, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, 5. Інші 7/100 часток нежитлових приміщень належать на праві власності ОСОБА_7 Відповідач ТОВ "Лівобережне" самовільно незаконно зайняло та використовує належні їй 93/100 частини приміщення, обмеживши її доступ до нього шляхом встановлення нових замків, та не визнає її права власності. Крім того, зазначене приміщення на підставі договору оренди від 1 січня 2013 року було незаконно передано ТОВ "Лівобережне" в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6, який використовує його для здійснення підприємницької діяльності. Разом із тим, вона не надавала згоди на укладення договору оренди з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 5 червня 2015 року нею на адресу відповідачів були направлені письмові вимоги про усунення перешкод в користуванні спірними приміщеннями, але в добровільному порядку відповідачі відмовляються їх звільнити, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача ТОВ "Лівобережне" ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що вона як директор ТОВ "Лівобережне" не надавала ОСОБА_8 довіреність на право розпорядження 93/100 частинами нежитлових приміщень № 79 по вул. Щербини, 5 в м. Дніпропетровську. Вважала, що договір купівлі-продажу від 28.11.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_5 набула право власності на 93/100 частини нежитлових приміщень № 79 по вул. Щербини, 5 в м. Дніпропетровську, є недійсним, оскільки їх відчуження не могло бути проведено до узаконення перепланувань. Крім того, в договорі купівлі-продажу зазначається про проведення оцінки вартості нежитлових приміщень ТОВ "Укрспецекспертиза", в той час як згідно з листом цього товариства звернень з питань оцінки будівлі по вул. Щербини, 5 в м. Дніпропетровську не було, що, на її думку, підтверджує недійсність правочину та незаконність набуття позивачем права власності. Просила в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Представник відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - ОСОБА_3 у судовому засіданні позов також не визнала, посилаючись на те, що договір оренди частини території нежитлового приміщення по вул. Щербини, 5 в м. Дніпропетровську був укладений між ФОП ОСОБА_9 і ТОВ "Лівобережне" 1 січня 2013 року та діяв з моменту підписання, тобто до набуття ОСОБА_5 права власності на це приміщення, а тому вимоги позивача про визнання договору оренди недійсним є необґрунтованими. Крім того, про перехід права власності на орендоване приміщення до ОСОБА_5 відповідач дізнався лише в липні 2016 року. Вважала, що до позивача як нового власника приміщення перейшли права та обов'язки наймодавця та договір оренди є продовженим, оскільки жодна зі сторін не повідомила про закінчення строку його дії. Жодні перешкоди позивачу в доступі до приміщення ним не створюються. Крім того, вказала, що 28 листопада 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 був укладений договір позики грошових коштів у сумі 55 000 доларів США під заставу нерухомого майна (спірного приміщення) на строк до 29.11.2014 року. Договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення датований тією ж самою датою - 28.11.2013 року, що, на її думку, дає підстави вважати його таким, що був укладений з метою приховання іншого правочину, а, отже, є удаваним. Також позивачем не було надано суду доказів, що станом на 28.11.2013 року ТОВ "Лівобережне" дійсно мало наміри здійснити відчуження нежитлового приміщення по вул. Щербини, 5 в м. Дніпропетровську. Тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний недійсним. Крім того, в нежитловому приміщенні № 79 по вул. Щербини, 5 в м. Дніпропетровську було проведено самовільне переобладнання зі зносом перегородок та облаштуванням отворів у капітальних станах, яке не було прийнято в експлуатацію, тому об'єкт нерухомого майна не міг бути відчужений ТОВ "Лівобережне". Копія технічного паспорту на житлове приміщення надана позивачем не відповідає копії технічного паспорту, наявного у відповідачів. Просила в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечувала проти позову.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що 28 листопада 2013 року між ОСОБА_8, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ТОВ "Лівобережне", і ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу частки нерухомого майна (нежитлових приміщень), який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 748.

Відповідно до даного договору ОСОБА_5 придбала у ТОВ "Лівобережне" належні йому 93/100 частини нежитлових приміщень № 79 у житловому будинку літ. А-10 на першому поверсі, які складаються з приміщень поз. 3-15 загальною площею 97,6 кв.м, прибудови літ. a-1 поз. 2, ганків літ. a, аv, поз. 1-лоджія, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, 5 (нині - вул. ОСОБА_11) вартістю 104410 грн.

Право власності позивача на нежитлове приміщення № 79 у будинку № 5 по вул. Щербини в м. Дніпропетровську загальною площею 104,5 кв.м. було зареєстровано 28.11.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Інші 7/100 частин цього приміщення, які складаються з приміщення поз. 1 (приміщення магазину) прибудови літ. а-1 загальною площею 6,9 кв.м., належали ОСОБА_7, а згідно з договором дарування від 17 січня 2017 року належать ОСОБА_4

Також судом встановлено, що 1 січня 2013 року між ТОВ "Лівобережне" в особі директора ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 був укладений договір оренди, відповідно до якого ТОВ "Лівобережне" передало, а орендар прийняв у тимчасове користування частину території нежитлового приміщення площею 72 кв.м. за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, 5.

Згідно з пунктом 2.1 договору оренди дійсний договір діє з моменту підписання і до 01.01.2014 року.

Пунктом 2.3 договору оренди передбачено, що якщо кожна зі сторін не повідомить іншу сторону за два місяці до закінчення договору про його припинення, договір вважається продовженим на подальший строк на тих самих умовах.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Зазначені положення закону кореспондуються зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, власник (титульний володілець) може вимагати усунення всяких порушень його права. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову. Негаторний позов - це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування та (або) розпорядження майном. Перешкодою в здійсненні правомочностей власника є неправомірні дії порушника цих прав. Підставою негаторного позову є обставини, що обґрунтовують право позивача на користування і розпорядження майном, а також підтверджують, що поведінка третьої особи створює перешкоди у здійсненні цих правомочностей. Як відповідач виступає особа, що своїм противоправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності (права титульного володіння).

Як встановлено в судовому засіданні, на даний час належні позивачу згідно з договором купівлі-продажу від 28.11.2013 року нежитлові приміщення зайняті ТОВ "Лівобережне", яке не визнає права власності позивача на ці приміщення.

5 червня 2015 року позивач направила на адресу ТОВ "Лівобережне" письмову вимогу про усунення перешкод у користуванні належними їй приміщеннями, яка була залишена відповідачем без задоволення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у відповідності до статті 391 ЦК України ТОВ «Лівобережне» необхідно зобов'язати не чинити ОСОБА_5 перешкоди у користуванні належними їй 93/100 частинами нежитлових приміщень № 79, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, 5, та складаються з приміщень поз. 3-15 загальною площею 97,6 кв.м, прибудови літ. a-1 поз. 2, ганків літ. a, аv, поз. 1-лоджія, а також звільнити вказані нежитлові приміщення.

Разом із тим, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_5 щодо зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 не чинити їй перешкоди в користуванні 93/100 частинами нежитлових приміщень № 79, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, 5, та звільнити їх.

Відповідно до статті 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Між тим, позивачем не було надано суду доказів створення їй перешкод у користуванні належними їй 93/100 частинами нежитлових приміщень № 79 по вул. Щербини, 5 в м. Дніпропетровську з боку фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

Згідно з частиною 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 764 ЦК України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 1 статті 770 ЦК України передбачено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Таким чином, у зв'язку із укладенням 28 листопада 2013 року договору купівлі-продажу частини нежитлових приміщень № 79 по вул. Щербини, 5 в м. Дніпропетровську, до ОСОБА_5 перейшли права та обов'язки наймодавця відповідно до договору оренди, укладеного 1 січня 2013 року між ТОВ "Лівобережне" і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6

Приймаючи до уваги, що позивач не ставила питання про розірвання або про припинення договору оренди від 01.01.2013 року, такий договір вважається пролонгованим на раніше встановлений строк та є діючим на даний час.

Виходячи з наведеного, вимоги позивача до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 не можуть бути задоволені на підставі негаторного позову, оскільки в даному випадку відповідач правомірно зайняв спірне нежитлове приміщення та між ними наявні зобов'язальні правовідносини, а тому в разі порушення прав позивача як наймодавця вона може ставити питання про розірвання договору оренди чи припинення його дії, а не про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні приміщенням та його звільнення відповідно до статті 391 ЦК України.

Також суд вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди, укладеного 1 січня 2013 року між ТОВ "Лівобережне" і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, оскільки законних підстав для цього позивач у своєму позові не навела.

Заявляючи вимоги про визнання договору оренди недійсним, позивач посилається на те, що нею не надавалася згода на його укладення.

Між тим, суд враховує, що на час укладення 1 січня 2013 року договору оренди між ТОВ "Лівобережне" і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 позивач не була власником переданої в оренду території нежитлового приміщення по вул. Щербини, 5 в м. Дніпропетровську, а тому при укладенні даного договору вимоги статей 203, 215 ЦК України, що мають наслідком недійсність правочину, не були порушені.

Таким чином, позов ОСОБА_5 необхідно задовольнити частково.

При цьому суд не може взяти до уваги доводи представників відповідачів ТОВ "Лівобережне" та фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про те, що договір купівлі-продажу частини нежитлових приміщень, укладений 28 листопада 2013 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, який діяв від імені ТОВ "Лівобережне", є недійсним, оскільки в силу статті 204 ЦК України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а відповідачами позовні вимоги про визнання цього договору недійсним не заявлялися. Крім того, суду не надано доказів вчинення цього правочину з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. В даному випадку всі доводи відповідачів жодним чином не спростовують правомірності правочину купівлі-продажу від 28.11.2013 року та законності набуття позивачем права власності на 93/100 частини нежитлових приміщень № 79 по вул. Щербини в м. Дніпропетровську (нині - вул. М. Міхновського в м. Дніпрі).

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволенням позову ОСОБА_5 суд присуджує стягнути з ТОВ "Лівобережне" на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівобережне», фізичної особи підприємця ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_4, про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити частково.

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Лівобережне» не чинити ОСОБА_5 перешкоди у користуванні належними їй 93/100 частинами нежитлових приміщень № 79, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського (раніше вул. Щербини), 5 та складаються з приміщень поз. 3-15 загальною площею 97,6 кв.м, прибудови літ. a-1 поз. 2, ганків літ. a, аv, поз. 1-лоджія, та звільнити належні ОСОБА_5 93/100 частин нежитлових приміщень № 79, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського (раніше вул. Щербини), 5 та складаються з приміщень поз. 3-15 загальною площею 97,6 кв.м, прибудови літ. a-1 поз. 2, ганків літ. a, аv, поз. 1-лоджія.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівобережне» на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ю. Марченко