АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/782/17 Справа № 199/4015/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 19 липня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ПАТ «Альфа-банк» звернулось до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним ними 01.10.2014р. В обґрунтування позовних вимог банк посилався на існування заборгованості за вказаним договором, яка станом на 25.05.2016р. складала суму 21653грн. та складалась із заборгованості за кредитом у сумі 14742грн.37коп., заборгованості за відсотками у сумі 0грн.93коп., заборгованості за комісією у сумі 5509грн.70коп. та штрафу у сумі 1400грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського райсуду м.Дніпропетровськ від 19.07.2016р. позовні вимоги ПАТ «Альфа-банк» задоволено, ухвалено стягнути на його користь з ОСОБА_2 на погашення заборгованості за кредитом суму 21653грн., у тому числі, 14742грн.37коп. заборгованості за кредитом, 0грн.93коп. заборгованості за відсотками, 5509грн.70коп. заборгованості за комісією та 1400грн. штрафу. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає частковій зміні за такими підставами.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

01.10.2014р. між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №500519083, за умовами якого остання отримала споживчий кредит у сумі 26324грн.58коп. з процентною ставкою 0,01% шляхом його погашення щомісячними платежами згідно графіка (додаток №1 до договору) та з датою остаточного повернення кредиту (нарахування відсотків та нарахування комісій) 02.10.2016р. (а.с.4-8).

За відомостями банку останній платіж ОСОБА_2 здійснено 05.10.2015р. і за кредитним договором обліковується заборгованість, яка станом на 25.05.2016р. складала суму 21653грн. та складалась з 14742грн.37коп. заборгованості за кредитом, 0грн.93коп. заборгованості за відсотками, 5509грн.70коп. заборгованості за комісією та 1400грн. штрафу (а.с.10).

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.1048,1054 ЦК України ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_2 на погашення заборгованості за кредитом суму 21653грн., у тому числі, 14742грн.37коп. заборгованості за кредитом, 0грн.93коп. заборгованості за відсотками, 5509грн.70коп. заборгованості за комісією та 1400грн. штрафу.

Однак при стягненні суми комісії у розмірі 5509грн.70коп. судом першої інстанції не враховано наступні обставини справи. За розрахунком банку вказана сума нарахована у якості комісії за обслуговування кредиту. Між тим, кредитним договором (п.2.8.1) передбачено сплату наступних видів комісії: комісії за управління кредитом згідно графіку (додаток №1 до договору), комісії за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу (п.2.8.2), комісії за прийняття грошових коштів з перерахунком для нарахування на рахунок в касах банку (п.2.8.3), комісії за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу (а.с.2.8.4.), комісії за надання кредиту (п.2.4., п.2.8.5.). За п.4 розділу №2 кредитного договору комісія за управління кредитом є винагородою банку за сприяння позичальнику у виконанні ним своїх зобовязань (послуг з розрахунку суми чергового платежу та/або суми повного дострокового повернення заборгованості, що надаються з використанням телефонного звязку, оброблення запитів позичальника з використанням системи Інтернет, надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування, виписок з рахунків та інших довідок на запит позичальника. Однак доказів на підтвердження надання банком ОСОБА_2 послуг зі сприяння їй у виконанні своїх зобовязань матеріали справи не містять. Крім того, згідно наданого до кредитного договору графіка платежів (додаток №1) сплата комісії за управління кредитом, за надання кредиту та за здійснення операцій по картці - не передбачені. Графік платежів містить лише вказівку на щомісячні платежі за «інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо)», які, у свою чергу, самим кредитним договором не передбачені. Доказів, що такі послуги фактично надавались ОСОБА_2, матеріали справи також не містять.

Враховуючи зазначені обставини, підстав для стягнення у судовому порядку заявленої банком у позові суми 5509грн.70коп. у якості заборгованості за комісією немає. Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, його рішення на підставі п.2 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові банку у цій частині за недоведеністю вимоги, відповідній зміні - в частині розміру загальної суми заборгованості до 17521грн.30коп. та частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2

В іншій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що вона є неналежним відповідачем за наявністю у банка як вигодонабувача можливості стягнути заборгованість зі страхової компанії за страховим випадком у звязку з втратою нею роботи безпідставні. Дійсно, згідно п.26 кредитного договору сторін передбачено положення, повязані з добровільним страхуванням від відповідних ризиків, у тому числі, від втрати роботи. Вказані положення кредитного договору передбачають лише зобовязання банку оплатити страховий платіж за договором страхування. Безпосередні умови вказаного страхування, у якому банк має виступати у якості вигодонабувача, обумовлюються позичальником і страховою компанією їх відповідним договором. 01.10.2014р. між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» укладено комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника (а.с.32-35), предметом якого, зокрема, є страхування фінансових ризиків, повязаних з втратою роботи (п.2.2). За положеннями договору банк є вигодонабувачем та дійсно має право на отримання страхової виплати (п.5.1.4.). У свою чергу, страхова компанія зобовязалась виплатити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу на їх вимогу, проте зобовязань по погашенню заборгованості за кредитним договором на себе не приймала. Враховуючи, що спірні правовідносини за даною справою виникли саме з виконання кредитного договору, належним відповідачем є саме позичальник.

Керуючись ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 19 липня 2016 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по комісії та змінити в частині розміру загальної суми заборгованості до 17521грн.30коп.

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по комісії.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.