УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що він є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Співвласником іншої Ѕ частини квартири є ОСОБА_5 (теща ОСОБА_3).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 24 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 05 червня 2014 року, припинено його право власності на Ѕ частку спірної квартири із стягненням на його користь з ОСОБА_6 (його сестри) вартості частки в розмірі 84 896 гривень та визнанням за нею права власності на вказану частину.

01 липня 2014 року ОСОБА_6 зареєструвала право власності на спірну квартиру, яку 05 липня 2014 року подарувала ОСОБА_3 15 липня 2014 року відповідач разом з дружиною ОСОБА_4 були зареєстровані у спірній квартирі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 вересня 2014 року рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 05 червня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

17 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, за ним визнано право власності на Ѕ спірної частини квартири.

Посилаючись на те, що в спірній квартирі залишилися зареєстрованими попередній власник ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4, просив суд усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 09 листопада 2016 року позов задоволено.

Ухвалено усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні власністю квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням двокімнатною квартирою АДРЕСА_1.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив з того, що за змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Встановивши, що ОСОБА_3 є зятем, а ОСОБА_4 - дочкою співвласника спірної квартири ОСОБА_5, які користуються нею за згодою власника та врахувавши, що позивач є співвласником Ѕ частини, у зв'язку з чим не є особою, яка має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а також, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 травня 2016 року (яке набрало законної сили) встановлено порядок користування спірною квартирою, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2016 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня