Головуючий суду 1 інстанції - Чернобривко Л.Б.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 415/2775/16-ц
Провадження № 22ц/782/21/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Єрмакова Ю.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу Овчаренка Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 грудня 2016року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення, третя особа- Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що з 05.04.2004року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. У 2011році сторони придбали у АДРЕСА_3, право власності на яку було зареєстровано на відповідача. У 2013році позивач, відповідач та неповнолітній син зареєструвалися у зазначеній квартирі. 04.03.2016року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та з цього часу відповідач, шляхом заміни замків, став перешкоджати позивачу та їх сину проживати за місцем реєстрації, у зв'язку з чим, позивач разом з сином вимушена мешкати у своєї матері за адресою: АДРЕСА_4, що порушує її право та право дитини проживати у спірній квартирі за місцем їх реєстрації, користуватися цією квартирою та взагалі вселитися до квартири. Просила вселити її та неповнолітнього сина ОСОБА_5 у спірну квартиру; витребувати у відповідача документи на спірну квартиру; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн. та юридичні послуги в сумі 200грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16 грудня 2016року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення, третя особи Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради задоволені. Вселено ОСОБА_4 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в квартиру АДРЕСА_3

Не погоджуючись із зазначеним рішенням представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Овчаренком О.В. подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи щодо відсутності порушення відповідачем прав позивача, які потребують судового захисту, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про вселення відмовити за необґрунтованістю.

Відповідач ( апелянт), його представник та представник третьої особи, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, від представника апелянта надійшла заява про розгляд справи без участі апелянта - ОСОБА_3 та його представника - Овчаренка О.В., від 3-ї особи також надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі апелянта, його представника та представника 3-ї особи, за участю позивача та її представника.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає.

За результатами розгляду справи судом першої інстанції були встановлені наступні обставини.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що сторони з 05.04.2004року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Лисичанського міського суду від 04.03.2016 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Відповідач ОСОБА_3, на підставі договору дарування від 09.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу, є власником спірної квартири АДРЕСА_3. У спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 З січня 2016року позивач ОСОБА_4, разом із сином ОСОБА_5 мешкає за адресою: АДРЕСА_4. Згідно висновку про результат за заявою ОСОБА_4, остання зверталась до Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області щодо вжиття заходів до ОСОБА_3, який перешкоджає їй користуватись спірною квартирою АДРЕСА_3 Матеріали за вказаною заявою розглянуті.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечувались.

На підставі зазначеного, з урахуванням положень про те, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування колишніх членів сім'ї власника займаним приміщенням, а також того, що судом встановлено, що позивач не втратила права користування житлом, як колишній член сім'ї власника квартири, так як не проживала в спірній квартирі з січня 2016року з поважної причини та наявності права у неповнолітнього сина ОСОБА_5 на користування спірним житлом, оскільки його місце прживання пов'язане з місцем проживання його матері та батька, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про її вселення та вселення сина ОСОБА_5 у спірну квартиру.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 щодо вселення та їх задоволення.

Відповідно до т.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст..162 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_3 відповідно до договору дарування квартири від 09.09.2013року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу, в якому зазначено, що обдарований ОСОБА_3 перебуває у шлюбі, а.с.55. Право власності ОСОБА_3 зареєстровано у встановленому порядку, інформація про державну реєстрацію прав на нерухоме майно внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а.с.56.

З 20.09.2013року відповідач має реєстрацію у спірній квартирі за зазначеною адресою.

25.10.2013року у спірній квартирі, як члени сім'ї, реєструються позивач ОСОБА_4 та неповнолітній син ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, а.с.5.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 04.03.2016року шлюб зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано, а.а.с. 6,7.

З січня 2016року ОСОБА_4, яка зареєстрована у спірній квартирі разом з неповнолітнім сином, проживає за адресою: АДРЕСА_4

02.04.2016року позивач ОСОБА_4 звернулась із заявою до правоохоронних органів м.Лисичанська щодо вжиття заходів до відповідача ОСОБА_3, який перешкоджає їй користуватись спірною квартирою, за висновком про результати розгляду заяви ОСОБА_4 рекомендовано звернутися до суду у приватному порядку для вирішення виниклих між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 громадсько-правових відносин, а.а.с.10,11.

09.06.2016року ОСОБА_4 звернулась до суду за захистом права на проживання у спірній квартирі, як колишній член сім'ї власника, у якій вона та неповнолітній син ОСОБА_5 мають відповідну реєстрацію місця проживання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В порядку ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За доводами апеляційної скарги апелянт посилається на наявність у ОСОБА_3, як власника спірної квартири, непорушного права володіння, користування та розпорядження своєю власністю - спірною квартирою та неможливості позбавляти останнього цього права та обмежувати у його здійсненні.

Дійсно, Конституцією України та відповідними нормативно-правовими актами право власності захищено, між тим, законом захищено й право колишнього члена сім'ї власника, після припинення сімейних відносин, на користування квартирою власника, у тому числі й неповнолітньої дитини, місцем реєстрації яких є ця квартира.

Колегія суддів не вбачає за потрібне робити додатковий правовий аналіз правильності застосування судом першої інстанції нормативно-правових актів, оскільки судом першої інстанції у повній мірі зроблено правовий аналіз спірних правовідносин обставин з огляду на вимоги правових актів.

Також з доводів апеляційної скарги вбачається, що суд першої інстанції не перевірив чи були порушені права позивача, оскільки, як вважає апелянт, суд не прийняв до уваги пояснення відповідача про те, що зміна замків на вхідних дверях не може бути достатнім та беззаперечним доказом того, що ОСОБА_3 вчиняв дії на перешкоджання позивачу в користуванні квартирою, адже він є власником вказаного нерухомого майна, а тому здійснював необхідні для належного утримання та збереження дії, направлені на захист своєї власності, мається на увазі від незаконного проникнення третіх осіб, крадіжки або тощо, а тому заміна замка була необхідна.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у достатній мірі встановлена наявність порушення прав позивача на проживання з дитиною у спірній квартирі. Сам по собі факт зміни замків дійсно не свідчить про порушення прав позивача, але, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у зв'язку із зміною замків позивач та син відповідача не мали можливості доступу до зареєстрованого місця свого проживання та порозуміння позивача і відповідача з цього питання досягнуто не було, про що свідчить звернення позивача з цього питання до правоохоронних органів, а.а.с.10,11.

Крім того, звернення до суду із зазначеною позовною заявою свідчить про те, що спірне питання щодо проживання позивача із сином у спірній квартирі між сторонами не вирішено, відповідачем позов не визнано та не запропоновано ОСОБА_4 та неповнолітньому сину ОСОБА_7 безперешкодно користуватися спірною квартирою.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не спростовано довід позивача про те, що остання не має можливості проживати у спірній квартирі, вселитися до спірної квартири та користуватися цією квартирою, оскільки відповідач перешкоджаю у цьому, у тому числі й зміною замків, що стало підставою для звернення до суду.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що факт проживання позивача з січня 2016року за іншою адресою виключає наявність перешкод у її проживанні у спірній квартирі, з огляду на наявність свободи пересування і вільного вибору громадянами місця проживання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач з поважних причин не проживала за місцем реєстрації у спірній квартирі.

Відповідачем не спростовані доводи позовної заяви та твердження позивача у судовому засіданні про те, що після розірвання шлюбу відповідач став перешкоджати їй та сину проживати за місцем реєстрації шляхом зміни замків, у зв'язку з чим вона з неповнолітнім сином змушена тимчасово проживати у будинку своєї матері.

Відповідачем не доведено та судом не встановлено, що позивач з власного бажання та вільного вибору змінила своє та сина ОСОБА_5 місце проживання у спірній квартирі.

На підставі вищевказаного доводи апеляційної скарги, які по суті аналогічні доводам заперечень ОСОБА_3 на позовну заяву, не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апелянта у апеляційній скарзі не знайшли свого належного підтвердження та не спростовують в цілому висновків суду при встановленні фактів, на яких ґрунтується рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції переглянуто колегією суддів в межах доводів апеляційної скарги, порушень норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для скасування рішення, відсутні.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Овчаренка Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 грудня 2016року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення, третя особа- Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: