Справа № 145/1194/16-ц
Провадження №2/145/45/2017
РІШЕННЯ

іменем України

"15" лютого 2017 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Цюпій О.П.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

її представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійні вимоги, щодо предмету спору - ОСОБА_8, про стягнення грошової компенсації вартості частки у майні, що перебуває у спільній частковій власності,

встановив:

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути ОСОБА_3 та ОСОБА_7 грошову компенсацію за його частку у майні, що перебуває у спільній власності в розмірі по 51859,41 грн. з кожного.

На обґрунтування позову вказує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.12.2000 року він та його брат - ОСОБА_9 - співвласники 1/3 частки житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ним зареєстровано право власності на 1/6 частину даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Між ним та відповідачами не має згоди щодо порядку користування спільними частками даного домоволодіння, відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні його часткою, технічної можливості виділити її в натурі немає, а добровільно сплатити йому вартість даної частки відповідачі не бажають.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позов підтримали, просять його задоволити з підстав, викладених у заяві.

ОСОБА_1 також пояснив, що ОСОБА_6 проживає в іншій квартирі з сім'єю, так як відповідачі повністю зайняли даний будинок і він не має змоги там проживати.

ОСОБА_2 пояснила, що позивач хворіє, вони проживають в квартирі, яка дісталась їй в спадщину. Позивач не проживає в даному будинку з 1985 року. Вони з чоловіком ОСОБА_6 приймали участь в ремонтних роботах будинку.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав, зазначив, що його мати, дружина та малолітня дитина, проживають в спільному будинку, позначеному на плані «А» з 2000 року. В період з 2010 року по 2014 рік він в будинку провів опалення, поставив пластикові вікна, переобладнав веранду на коридор та туалет з ванною, обклав фасад будинку пінопластом, викопав криницю, в зв'язку з чим, ним витрачено 25000 грн., а тому вартість частки домоволодіння ОСОБА_6 є меншою. Крім того, вважає невірним визначення вартості частки позивача в спільному домоволодінні з врахуванням частки ОСОБА_8

Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_9 відбудував сарай, з нього зробив будинок, добудував веранду і гараж. Там проживає ОСОБА_3

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позов не визнали, оскільки розмір грошової компенсації, на яку претендує позивач, розрахований з урахуванням частки домоволодіння, що виділена в натурі ОСОБА_8, до якої вони ніякого відношення не мають. Крім того, у розмір грошової компенсації враховано вартість господарських будівель, які не ввійшли до складу спадщини, успадкованої позивачем після смерті батька, так як на час видання свідоцтва про право на спадщину дані будівлі були самовільними.

Крім того, у позивачки важке майнове становище і вона не взмозі сплатити дані кошти. Вона та чоловік не працюють. До складу сім'ї входить двоє неповнолітніх дітей, одна з яких хворіє. Вони проживають за рахунок випадкових заробітків чоловіка відповідачки. Присудження такої грошової компенсації може зумовити звернення стягнення на частку в домоволодіння відповідачки, а дана нерухомість її єдине житло.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку, подала заяву, в якій просить позов задоволити.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Рішенням народного суду Тиврівського району від 11.11.1969 року домоволодіння в АДРЕСА_1 було розділено між ОСОБА_11 та ОСОБА_12

ОСОБА_11 присуджено коридор 1-2; кухню 1-3; кімнату 1-6; веранду «а»; ганок «К»; вбиральню «в»; погріб «П»; 1/2 огорожі №1.

ОСОБА_12 виділено: кімнату 1-4; кімнату 1-5 та сарай «Б», ? огорожі.ОСОБА_12 відновлено дошлюбне прізвище «ОСОБА_12» ( аркуші інвентаризаційної справи 33, 37-38 ).

15.09.1970 року ОСОБА_12 продала свою частку вказаного домоволодіння ОСОБА_14 Договір посвідчено нотаріусом Жмеринської державної нотаріальної контори 15.09.1970 року. Зареєстровано в БТІ 30.04.1971 року. (а.ін.с. 41-42).

ОСОБА_15 свою частку домоволодіння продав ОСОБА_16 18.06.1971 року. Договір купівлі-продажу посвідчено нотаріусом Жмеринської державної нотаріальної контори 18.06.1971 року. Зареєстровано БТІ 05.08.1971 року (а.ін.с.43-44).

Рішенням народного суду Тиврівського районного суду від 17.12.1976 року розірвано шлюбі між ОСОБА_16 та ОСОБА_8 ОСОБА_8 виділено у власність в даному будинку приміщення 1-2; 1-3; 1-4; веранду «А»; погріб та вбиральню. ОСОБА_8 відновлено дошлюбне прізвище «ОСОБА_8».

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_14 Після його смерті право власності по 1/6 частці житлового будинку набули його дружина ОСОБА_18 та діти ОСОБА_6 та ОСОБА_9, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину від 12.09.2000 року. виданого ОСОБА_18 (а.ін.с.77) та свідоцтвом про право на спадщину від 12.12.2000 року, виданого ОСОБА_6 та ОСОБА_9

На час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_9 та ОСОБА_6 від 12.12.2000 р. на земельній ділянці по АДРЕСА_1 був розташований жилий будинок «А» з добудовою, житлова площа якого 42,9 кв.м., 1962 року забудови, будинок з добудовою «Б», житлова площа якого 22,7 кв.м., гаражі «В», «БІ», льох, «п/БІ», хлів «Г», хлів «вІ», вбиральня «У, Д», огорожа №№ 1-4, криниця «К».

Будинок «Б», веранда»б», гараж «БІ», льох «п/БІ», гараж «В», хлів «в», хлів «Г», веранда «аІ», вбиральня «Д» як побудовані самовільно в склад спадкового майна не ввійшли (а.ін.с.77,79, а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_18 Її 1/6 частку в домоволодіння успадкувала ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2010року (а.ін.с. 135).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 - батько ОСОБА_3 Рішенням Тиврівського районного суду від 05.06.2013 року за нею визнано право власності на 1/6 частку даного домоволодіння, а саме житлового будинку, 1962 р.з. позначеного літерою «А» з верандою «а», з прибудовою «аІ»; ганку; ганку з козирком; житлового будинку «Б» з прибудовою «б», житловою площею 23 кв.м.; гаража «БІ», погребу «п/Б1», гаража «В», убиральні «В», убиральні «Д», погреба з шиєю «П», убиральні «У», воріт №2, огорожі №3, воріт №4, воріт №5, хвіртки №6, криниці №7, огорожі №8, огорожі №9 (а.ін.с.195).

Право власності на підставі даного рішення суду від 05.06.2013 року та ухвали суду від 07.11.2013 року (якою рішення суду було роз'яснено) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.11.2013 року. (а.ін.с.197).

Таким чином, співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1, є ОСОБА_8 - ? частка; ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 по 1/6 частці домоволодіння.

Слід також вказати, що ОСОБА_8 рішенням народного суду Тиврівського районного суду від 17.12.1976 року виділено у власність в даному будинку конкретні приміщення: 1-2; 1-3; 1-4; веранду «А», а також погріб та вбиральню.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 11.12.2014року № 1014-1017/14-21 визначити варіанти поділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 на ? , 1/6, 1/6 та 1/6 частки з переобладнанням приміщень в ізольовані квартири неможливо.

Позивач проживає в АДРЕСА_2, з 2.12.1986 року, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с.6).

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній частковій власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 13.01.2016 року (справа №6-2925цс15) з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Доводи представника відповідача ОСОБА_5 про те, що ним на спільне домоволодіння витрачено 2500грн. переконливим доказами не обгрунтовані. Копії товарних чеків, накладних, договору від 08.11.2010року (а.с. 162-182) самі по собі даних обставин не стверджують.

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення грошової компенсацію за його частку у майні, що перебуває у спільній власності в розмірі по 51859,41 грн. з кожного з відповідачів не доведений належними доказами, оскільки, висновком судової будівельно-технічної експертизи від 11.12.2014року № 1014-1017/14-21, на який посилається позивач, визначена ринкова вартість всього домоволодіння за даною адресою.

Тобто, вказаний розмір частки позивачем обчислено з врахуванням частки в домоволодінні ОСОБА_8, власником якої позивач не є, а відтак не може претендувати на компенсацією вартості її 1/6 частини.

Відповідно до ч .1 ст. 51 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Проте, доказів про вартість його частки в спільному домоволодінні позивач не надав.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

На виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України судом представникам позивача роз'яснено право заявити клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості частки позивача в спільному домоволодіння без врахування частки ОСОБА_8

Проте, представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що не вважав за потрібне заявляти клопотання про призначення такої експертизи, оскільки, на його думку, стороною позивача надано всі необхідні належні і допустимі на обґрунтування позову, а тому заявляти таке клопотання необхідності не вбачає.

Представник позивача ОСОБА_2 думку представника позивача ОСОБА_1 підтримала.

Враховуючи викладене, суд вважає позов не доведений належними доказами, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.316, 355, 358 ЦК України,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про стягнення грошової компенсації вартості частки у майні, що перебуває у спільній частковій власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. О. Кіосак