Справа № 755/3640/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

при секретарі - Томіленко В.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача страхове відшкодування за договором в розмірі 37 524,65грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00грн., витрати на правову допомогу та відшкодування витрат на проведення експертного дослідження.

Судді Дніпровського районного суду м. Києва Гавриловій О.В. справу передано для розгляду відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2016 року.

В судовому засіданні суд поставив на обговорення питання про передачу справи на розгляд до Печерського районного суду м.Києва у зв'язку з тим, що до початку судового розгляду виявилося, що позовну заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Представники позивача в судовому засіданні пояснили, що позовну заяву було подано до Дніпровського районного суду м. Києва з підстав, визначених ч.5 ст.110 ЦПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні просила передати справу за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва, оскільки місцезнаходження відповідача за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26.

Третя особа в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не надав.

Суд, вислухавши думку представників сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивачем пред'явлено вимоги до ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з якими позивач звертається суду за місцем заподіяння шкоди.

Згідно положень ч.6 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтись також за місцем завдання шкоди.

Однак, позивач звернувся до суду з позовом не про відшкодування шкоди, а з позовом про стягнення страхового відшкодування.

Згідно положень ч.8 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтись також за місцем виконання цих договорів.

Разом з тим, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Тобто цей Закон направлений на захист життя, здоров'я та майна третіх осіб.

Таким чином, виходячи з предмету спірних правовідносин, де одним із суб'єктів виступає страхова компанія, а відносини, які виникли між сторонами спору регулюються положеннями спеціального законодавства, в даному випадку Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підсудність якої має визначатись за місцезнаходженням відповідача, як це передбачено ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України, при цьому відсутні підстави для застосування положень ч.ч.6, 8 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки в межах даного спору заявлені вимоги до страхової компанії про виплату страхового відшкодування, що регулюється нормами спеціального законодавства.

Що стосується посилань в судовому засіданні представників позивачів на те, що при зверненні з даним позовом до суду вони керувалися положеннями ч.5 ст.110 ЦПК України, звертаючись до суду з позовом про захист прав споживачів, суд вважає такі твердження хибними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Як роз'яснено у пунктах 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Тобто, виходячи з позиції Верховного Суду України, позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. 4-15 Закону України "Про захист прав споживачів".

Таким чином, виходячи із предмету спірних правовідносин та загальних правил підсудності, даний спір не підсудний Дніпровському районному суду міста Києва, оскільки має розглядатись за правилами територіальної підсудності в порядку, передбаченому ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України, тобто за місцезнаходженням відповідача, оскільки формальне посилання представників позивача для визначення правил підсудності на положення ч.5 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, суперечить нормам як процесуального, так і матеріального права, та виходить за межі заявлених позовних вимог, які не ґрунтуються на положеннях Закону України "Про захист прав споживачів".

Як убачається з матеріалів справи, адреса місцезнаходження відповідача: м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, що відноситься до адміністративної території Печерського району м. Києва.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 116 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву прийнято з порушенням правил підсудності.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 46 Постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно з пунктом 2 частини першої статті 116 ЦПК якщо після відкриття провадження у справі та до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд не має права розглядати справу і зобов'язаний передати її на розгляд до суду, якому вона підсудна за законом, оскільки ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

З огляду на викладене, враховуючи, що зареєстроване місцезнаходження відповідача територіально відноситься до Печерського району м. Києва, тому дана справа має бути передана на розгляд до належного суду, а саме - до Печерського районного суду м. Києва.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 109, 116, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди - передати на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії її ухвали.

С у д д я: