Справа № 489/5207/16-ц
Номер провадження 2/489/335/17
Ухвала

Іменем України

21 лютого 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач), третя особа виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітнього сина,

встановив

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину. Вказує, що дитина проживає з відповідачем. Позивач вказує, що дитина бажає проживати з батьком. Успішність дитини в школі значно погіршилась з моменту переїзду батька.

Позивач просить суд визнати місце проживання неповнолітньої дитини разом з ним.

01.12.2016 до суду від відповідача надійшло заперечення.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволені позову.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 Сімейного кодексу України регулюється питання щодо вирішення спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

У відповідності до частини 1 статті 31 Цивільного кодексу України малолітньою є фізична особа, яка не досягла 14 років.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_3 народився 15 листопада 1999 року відповідно до свідоцтва про народження серії 1- ФП №020536. Тобто на час судового розгляду йому виповнилось 17 років, а тому він не є малолітньою дитиною в розумінні ст. 31 ЦК України.

За таких обставин, не вбачається порушення прав позивача щодо визначення місця проживання дитини чи, як то стверджує позивач, будь-яких дій, які порушують права позивача, адже їх син ОСОБА_3, як особа яка досягла 14 років, сам має право вирішувати своє місце проживання.

Від так, у даному випадку відсутній спір про право між батьками. Вирішення судом питання про місце проживання неповнолітньої дитини не матиме для позивача юридичного значення, оскільки це не позбавить неповнолітнього права, визначеного ч.3 ст. 160 СК України.

Статтею 205 ЦПК України визначено підстави закриття провадження у справі, зокрема, у випадку коли справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки суд в порядку цивільного судочинства розглядає спори про захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод та інтересів, а як вбачається з матеріалів справи, спір між батьками неповнолітньої дитини не має правового значення, оскільки його не може бути в силу положень закону, а тому права позивача не порушені, то суд приходить до висновку, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини необхідно закрити у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи зазначене та керуючись ст. 11, 205, 208-210 ЦПК України суд

ухвалив

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітнього сина.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у випадку оскарження особою, яка не була присутня при проголошенні ухвали протягом п'яти днів з дня її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв