АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 754/15/17-ц Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3203/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Рейнарт І.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Національний банк України про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (новий кредитор) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Національний банк України про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 2634/0508/45-005, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 90 000,00 доларів США з виплатою 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 08 травня 2033 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі та строки, передбачені кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним вище кредитним договором 08 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого остання відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання позичальником за основним договором.

Посилаючись на те, що позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 28 липня 2015 року становить - 1 020 101, 71 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 963 752, 23 грн., сума заборгованості за відсотками - 56 349, 48 грн., просив задовольнити вимоги в повному обсязі, стягнувши вказану суму з поручителя відповідача.

Відповідач ОСОБА_5І, заперечуючи проти позову, подала зустрічні вимоги про визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що у 2012 році банк в односторонньому порядку змінив розмір відсоткової ставки на 1 % річних за основним зобов'язанням, чим збільшив розмір процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності, як поручителя. На збільшення відсоткової ставки вона не погоджувалась, відповідної додаткової угоди з банком не підписувала. Відповідно до п.11 договору поруки збільшення відповідальності боржника за основним зобов'язанням потребує згоди та погодження з поручителем. Посилаючись на викладені обставини, просила визнати поруку за договором поруки № 2634/0508/45-005-Р-1 від 08.05.2008, укладеним між нею та ВАТ «Сведбанк», припиненою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Національний банк України про стягнення заборгованості відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою задоволено. Визнано договір поруки №2634/0508/45-Р-1 укладений 08 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - припиненим.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, зокрема щодо права банку змінювати розмір процентної ставки в бік збільшення, і зобов'язався відповідати перед кредитором за невиконання позичальником як існуючих зобов'язань, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, тому позовні вимоги про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України задоволенню не підлягає.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 2634/0508/45-005 (кредитний договір на купівлю нерухомості), за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 90 000 доларів США на строк по 08 травня 2033 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (а.с.6-14 том 1).

Згідно п.1.3 кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватись без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п.6.1, п.8.4 цього договору.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 08 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 2634/0508/45-005-Р-1 (а.с.15-16 том 1).

Згідно пунктом 1 вказаного договору, відповідач ОСОБА_5, як поручитель, зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредит/кредитної лінії згідно з вищевказаним кредитним договором.

Пунктами 2, 3 договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідальність поручителя обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з основним зобов'язанням, нарахованими процентами, пенею, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобов'язанням.

Відповідно до пунктів 11, 13 договору поруки зміни і доповнення за цим договором наслідком яких є збільшення обсягу відповідності поручителя погоджуються з поручителем. Усі зміни та доповнення до цього договору дійсні у тому випадку, якщо вони оформленні письмово і підписані сторонами.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ВАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ВАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, у тому числі права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_6 з правом вимоги повного належного виконання обов'язків останнього за кредитними та забезпечувальним договором.

Із пояснень сторін та досліджених доказів судом першої інстанції встановлено, що у 2012 році банк в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку процентів річних за користування кредитом, збільшивши її розмір на 1%.

Про неправомірне підняття відсоткової ставки по кредиту позичальник ОСОБА_6 неодноразово звертався із заявами до Голови правління ради директорів ПАТ «Дельта Банк», що підтверджуються заявами від 14 серпня 2012 року, від 14 вересня 2012 року, від 19 жовтня 2012 року (а.с. 2-4 том 2).

Із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за вказаним договором та письмовими запереченнями ПАТ «Дельта Банк» вбачається, що з 10 травня 2012 року процентна ставка за користування кредитом змінена, і з цього часу вона становить 12,9 % річних, замість визначених умовами основного договору - 11,9 % (а.с. 96, 192-194 том 1).

Згода ОСОБА_5 на внесення зазначених змін і доповнень до основного договору отримана не була, це питання з поручителем не узгоджувалось.

Отже, банком самостійно збільшено обсяг відповідальності, у тому числі поручителя.

Факт збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом в односторонньому порядку не заперечувався новим кредитором ПАТ «Дельта Банк».

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінки зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Порушення цих умов унаслідок яких збільшується відповідальність поручителя відповідно до частини першої статті 559 ЦК Українитягне припинення поруки.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з умов договору поруки, що у пунктах 11, 13 договору чітко визначена необхідність узгодження з поручителем змін і доповнень за цим договором в письмовому вигляді, наслідком яких є збільшення обсягу відповідності поручителя.

За таких обставин, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що збільшення банком процентної ставка за користування кредитом без укладення додаткової угоди з поручителем призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_5

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право поручителя підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, виходячи з наступного.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_5 просила припинити правовідношення поруку за договором поруки.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, тягне припинення поруки.

Разом із тим помилковим є висновок суду про те, що права поручителя підлягають захисту шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 ЦК України та заявленим вимогам ОСОБА_5.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції допустив помилку в застосуванні норм матеріального права, апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким слід визнати поруку за договором поруки від 08 травня 2008 року №2634/0508/45-Р-1, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_5, припиненою. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати поруку за договором поруки від 08 травня 2008 року №2634/0508/45-Р-1, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_5, припиненою. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий

Судді: