Справа № 569/9445/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Соломон О.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відповідача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рівненський регіональний центр надання адміністративних послуг, про виконання зобовязання та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_8 про захист права приватної власності та скасування рішення виконавчого комітету міської ради,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просить припинити право власності на житловий будинок за адресою м.Рівне, вул..Басівкутська, 120, яке оформлене на ОСОБА_6 ( 1/3 частина житлового будинку ) та ОСОБА_8 ( 2/3 частини житлового будинку ).

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідачі є співвласниками житлового будинку по вул..Басівкутська 120, який вони отримали у спадок від своїх батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 14 квітня 1982 року № 132 ОСОБА_10 було дозволено будівництво нового будинку по вул..Басівкутська, 120 в м.Рівне та зобовязано ОСОБА_10 та ОСОБА_9 після закінчення будівництва знести старий будинок за даною адресою. Вказане зобовязання після завершення будівництва спадкоємцями виконане не було і добровільно знести старий будинок вони відмовляються.

Відповідач ОСОБА_6 звернулася в суд із зустрічним позовом до Рівненської міської ради та ОСОБА_8, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів № 132 від 14 квітня 1982 року «Про розгляд заяв громадян по земельних справах» в частині пункту 2.2 «гр..ОСОБА_10 і ОСОБА_11 після закінчення будівництва нового будинку, старий будинок по вул..Басівкутська, 120 знести» як таке, що порушує її право власності.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_6 є власником 1/3 частки житлового будинку по вул..Басівкутська, 120 в м.Рівне відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, якому вказану частину будинку подарувала його мати. Відповідач ОСОБА_8 чинить їй перешкоди у користуванні житловим будинком та вчиняє дії по його пошкодженню та приведенню в нежитловий стан, покликаючись при цьому на рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зобовязано знести старий будинок після закінчення будівництва нового житлового будинку. Вважає, що вказане рішення порушує її право власності на 1/3 частину житлового будинку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав, зустрічний позов не визнає. Просить позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представники відповідача ОСОБА_8 позов Виконавчого комітету Рівненської міської ради визнали, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 просять відмовити. Пояснили, що наявність на земельній ділянці старого будинку позбавляє ОСОБА_8 можливості прийняти в експлуатацію новий житловий будинок та зареєструвати право власності на нього. На даний час від старого будинку залишилася лише частина конструктивних елементів, які знаходяться в аварійному стані. Рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради № 132 від 14 квітня 1982 року правомірне та підтверджує наявність зобовязання у спадкоємців ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо знесення старого будинку. ОСОБА_8 вказане рішення виконав, розібравши частину житлового будинку. Відповідач ОСОБА_6 як спадкоємець теж зобовязана виконати рішення виконавчого комітету міської ради.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнала, зустрічний позов підтримала. Представник відповідача пояснила, що оспорюване рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради застаріле та суперечить нормам Конституції України та цивільному законодавству. Позбавити ОСОБА_6 права власності на майно можливо лише з підстав припинення права власності шляхом сплати компенсації вартості її частки у праві власності на житловий будинок. Просять в задоволенні позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився. У поданих до суду письмових поясненнях зазначив, що однією з підстав припинення права власності є знищення майна, у разі якого право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру на підставі підтверджуючих документів. Припинення права власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не несе за собою виконання зобовязання в частині знесення.

Свідок ОСОБА_12, головний інженер КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», показала, що матір відповідачів мала на праві власності житловий будинок по вул..Басівкутська, 120 в м.Рівне. В 1962 році її син ОСОБА_9 створив сімю та захотів побудувати окремий будинок. Землі тоді були колгоспні, тому матір подарувала йому 1/3 частину житлового будинку і міська рада дозволила ОСОБА_9 побудувати житловий будинок на земельній ділянці ОСОБА_10 Надалі будинок ОСОБА_10 було визнано ветхим та надано дозвіл на будівництво нового будинку, але з умовою, що знесуть старий будинок. ОСОБА_9 побудував свій будинок раніше і йому видали свідоцтво про право власності. Свою частину він знести не міг, тому що в старому будинку проживав брат з сімєю. Новий будинок ОСОБА_10, який перейшов у спадок ОСОБА_8, в експлуатацію не приймають, тому що за архітектурними нормами треба знести старий будинок. На момент звернення ОСОБА_6 за реєстрацією права власності на 1/3 частку житлового будинку не вимагалося надання технічної характеристики обєкта нерухомого майна для спадкування. Раніше право власності на старий будинок у разі його знесення прости погашалося у міській ради. Поділ в натурі житлового будинку відповідно до часток співвласників у випадку його знесення не проводиться.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 1 листопада 1962 року мала на праві власності житловий будинок № 120 по вул.Басівкутська в м.Рівне загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м.

4 грудня 1965 року ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_9 1/3 частину житлового будинку, про що свідчить договір дарування. Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради № 51 від 4 лютого 1969 року ОСОБА_9 виділено земельну ділянку площею 0,06 га під будівництво житлового будинку.

ОСОБА_9 на підставі рішення Рівненської міської ради № 305 від 14 жовтня 1987 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок по вул..Басівкутська, 120а в м.Рівне.

Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів № 132 від 14 квітня 1982 року ОСОБА_10 дозволено будівництво нового будинку на земельній ділянці площею 600 кв.м по вул..Басівкутській, 120.

Рішення прийняте на підставі заяви ОСОБА_10 про дозвіл на будівництво на присадибній ділянці поряд зі старим будинком нового будинку, оскільки старий будинок став непридатним для проживання.

Пунктом 2.2 вказаного рішення було зобовязано ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ( фактично ОСОБА_9 ) після закінчення будівництва нового будинку старий будинок по вул..Басівкутська, 120 знести.

1 серпня 2000 року ОСОБА_10 померла.

Відповідач ОСОБА_8 після смерті матері отримав у спадок 2/3 частини житлового будинку № 120 з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Рівне по вул..Басівкутська, житловою площею 37,4 кв.м та незакінчений будівництвом житловий будинок № 120, що знаходиться в м.Рівне по вул..Басівкутська, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 7 червня 2001 року АЕА № 437505. Відсоток готовності незакінченого будівництвом житлового будинку становить 80 %.

У свідоцтві про право на спадщину за законом також зазначено, що всі права та обовязки по завершенню будівництва житлового будинку бере на себе набувач ОСОБА_8 По завершенню будівництва житлового будинку, свідоцтво підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації в м.Рівне, а старий житловий будинок по вул..Басівкутська, 120 підлягає знесенню згідно рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів виконавчого комітету № 132 від 14 квітня 1982 року.

Відповідач ОСОБА_6 після смерті 14 січня 2015 року батька ОСОБА_9 отримала у спадок 1/3 частку житлового будинку № 120 по вул..Басівкутська в м.Рівне житловою площею 37,4 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 15 липня 2015 року нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 1/3 частку вказаного житлового будинку.

Серед документів, які стали підставою для прийняття виконавчим комітетом Рівненської міської ради оспорюваного рішення, наявні розписка ОСОБА_10 про те, що на земельній ділянці по вул..Басівкутська, 120 знаходиться старий цегляний будинок, належний їй та її сину; на цій же ділянці вона буде будувати новий житловий будинок; після будівництва нового житлового будинку старий будинок зобовязується негайно розібрати, та розписка ОСОБА_9 про те, що на земельній ділянці по вул..Басівкутській 120 знаходиться житловий старий цегляний будинок, частина якого належить йому; після будівництва на цій ділянці житлового будинку його матірю він зобовязується частину свого будинку негайно розібрати.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ).

За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, до відповідача ОСОБА_6 як спадкоємця 1/3 частки житлового будинку по вул..Басівкутська, 120 після смерті ОСОБА_9 перейшов покладений на останнього рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради № 132 від 14 квітня 1982 року обовязок після закінчення будівництва нового будинку старий будинок знести.

Наявність такого обовязку також вбачається з виписки із матеріалів інвентаризаційної справи для спадкування від 18 червня 2015 року, виданої ОСОБА_6, в якій зазначено, що при обстеженні 17 червня 2015 року встановлено, що стан конструктивних елементів житлового будинку літ.А-1 дуже ветхий, обмежене виконання елементами будинку своїх функцій і визначений фізичний знос становить 80 %. В звязку з ветхим станом житлового будинку технічні характеристики не визначаються. Згідно рішення Ровенської міської ради від 14 квітня 1982 року № 132 після закінчення будівництва нового будинку ( який побудовано та оформлено право власності за адресою м.Рівне, вул..Басівкутська, 120а ), даний будинок підлягає знесенню.

Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 346 ЦК України передбачено підстави припинення права власності , до яких відносяться відчуження власником свого майна; відмова власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп памяток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших обєктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобовязаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Цей перелік не є вичерпним і відповідно до ч.2 ст.346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Під час розгляду справи позивач не довів наявності законодавчої норми, яка передбачає у правовідносинах, які склалися між сторонами, можливість припинення права власності відповідачів на житловий будинок по вул..Басівкутська, 120 в м.Рівне у випадку невиконання відповідачами оспорюваного рішення міської ради.

Покликання представника позивача на невиконання рішення міської ради в частині знесення старого житлового будинку як підставу припинення права власності на цей житловий будинок суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст.611 ЦК України правові наслідки порушення зобовязання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону зобовязання відповідальності за його невиконання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст.611 ЦК України.

Суд вважає, що позивач у даній справі обрав спосіб захисту, який не відповідає правовідносинам, що склалися між ним та відповідачами з огляду на надані кожному з них законом права та обовязки.

Згідно із ст.18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень в забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Відповідно до п.п.3 та 6 п.«б» ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування.

В ч.5 ст.3 Закону України «Про планування і забудову територій» зазначено, що рішення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування з питань забудови й іншого використання територій, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обовязковими для субєктів містобудування.

Позивач не позбавлений права захистити свої права передбаченим ч.5 ст.16 ЦК України способом примусового виконання обовязку в натурі. При цьому в такому випадку спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю субєкта владних повноважень, який реалізовує надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

Відповідно до ст.349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Припинення права власності на таке майно повязується з наявністю юридичної сукупності дії або події, що спричинили знищення речі; звернення власника до відповідного органу та рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. В даному випадку право власності на майно припиняється з волі власника, який подає відповідну заяву. Позивач не є власником житлового будинку по вул..Басівкутська, 120 в м.Рівне, а тому позбавлений можливості вимагати припинення права власності на будинок з вказаної підстави.

Крім того, як вбачається з акту обстеження обєкта нерухомого майна № 1651 від 16 червня 2016 року, 2/3 частини житлового будинку знесено ОСОБА_8, чим виконано зобовязання п.2.2 рішення Ровенської міської ради від 14 квітня 1982 року № 132 та побудовано новий житловий будинок літ.Д-1. 1/3 частина залишків конструктивних елементів згідно інвентаризаційної справи виявлені як самовільно переобладнані.

Припинення права власності на житловий будинок, який підлягає знесенню, до його фактичного знищення суперечить нормам цивільного законодавства.

Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З пояснень представників відповідача ОСОБА_8 вбачається, що будівництво нового житлового будинку по вул..Басівкутська, 120 завершено в 2015 році.

Відповідно до положень ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

Наявність реєстрації права власності на 1/3 частину старого житлового будинку за ОСОБА_6 перешкоджає ОСОБА_8 у встановленому законом порядку набути права власності на завершений будівництвом житловий будинок, що підтверджується рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 20597568 від 8 квітня 2015 року з мотивів наявності за адресою м.Рівне, вул..Басівкутська, 120 зареєстрованого право власності на 1/3 частину житлового будинку за іншою особою та відсутності наказу про присвоєння адреси на обєкт нерухомого майна, право на який заявлено, та листом Управління містобудування та архітектури від 20 січня 2016 року про неможливість проведення присвоєння ( підтвердження ) поштової адреси обєкту нерухомості у звязку з тим, що на земельній ділянці знаходяться два житлових будинки, що суперечить переважним видам використання та порушує параметри забудови в зоні садибних та блокованих житлових будинків.

Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Однак, суд вважає, що в даному випадку наявність реєстрації права власності відповідача ОСОБА_6 на 1/3 частину житлового будинку порушує права відповідача ОСОБА_8, а не позивача.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Виконавчого комітету Рівненської міської ради безпідставні та задоволенню не підлягають.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_6, то суд зауважує таке.

Згідно із ч.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязковий характер для субєктів цих відносин.

Підставами для визнання акта протиправним є невідповідність його вимогам діючого законодавства та ( або ) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Відповідно до ст.16, 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він не тільки суперечить актам цивільного законодавства, але і порушує цивільні права або інтереси.

Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення, суд перевіряє, чи прийняте воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи зазначені положення, суд дійшов висновку, що виконавчим комітетом Рівненської міської ради рішення № 132 від 14 квітня 1982 року в частині зобовязання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 знести старий будинок прийняте з дотриманням вимог чинного на час його прийняття законодавства, в межах повноважень, у передбачених спосіб. Вказане рішення було направлене на захист прав громадян та забезпечення їх житлом, а тому підстав для визнання його протиправним не вбачає.

Згідно із ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тобто, новий акт цивільного законодавства застосовується лише до тих прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності, однак новий акт не застосовується до вже існуючих правовідносин.

Правовідносини між сторонами щодо виконання рішення виконавчого комітету міської ради стосовно знесення старого житлового будинку виникли в 1982 році, тривають нині і не можуть бути припинені у звязку з прийняттям нового акту цивільного законодавства.

Покликання відповідача на порушення оспорюваним рішенням її права власності на 1/3 частину житлового будинку суд також вважає безпідставним. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 визнала, що успадкувала після смерті батька також і житловий будинок по вул..Басівкутська, 120а в м.Рівне. Набувши у спадок нерухоме майно, а саме - 1/3 частину житлового будинку по вул.Басівкутська, 120, відповідач одночасно набула і обовязок щодо знесення старого будинку після закінчення будівництва нового будинку за цією адресою, який був умовою надання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дозволу на будівництво кожному окремого житлового будинку для покращення житлових умов.

Відповідно до ст.319 ЦК України власність зобовязує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради. В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про скасування рішення виконавчого комітету міської ради суд відмовляє з підстав предявлення його до неналежного відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рівненський регіональний центр надання адміністративних послуг, про виконання зобовязання - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_8 про захист права приватної власності та скасування рішення виконавчого комітету міської ради - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :