Справа № 351/506/16-ц
Провадження № 22-ц/779/510/2017
Головуючий у 1 інстанції Сегін І.Р. І.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Фединяка В.Д., Малєєва А.Ю.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Снятинському районі про стягнення коштів, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 07 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з зазначеним позовом, обґрунтувавши тим, що постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15.12.2014 року було визнано дії УПФУ в Снятинському районі Івано-Франківської області щодо відмови у призначенні перерахунку та виплаті пенсії неправомірними, зобов'язано УПФУ в Снятинському районі Івано-Франківської області провести перерахунок та здійснити виплату пенсії ОСОБА_2 згідно ст.ст. 50,54, 67 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 25.05.2014р. по 02.08.2014р. включно, з урахуванням проведених виплат. На виконання рішення суду було відкрите виконавче провадження ВП №47347365 і зобов'язано протягом семи днів добровільно виконати рішення суду, проте УПФУ в м. Івано-Франківську виплати суми не здійснили. Тому позивач просила стягнути із відповідача кошти в сумі 18 289,32 грн. з яких не виплачена пенсія - 11 345,76 грн., індекс інфляції 6 943,56 грн.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування судом обставини справи, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, доводи якої зводились до того, що невиплачена на користь позивача пенсія по суті є збитками. Судом не враховано положень ст.22 Конституції України, де чітко вказано, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування на виплату коштів, як на причину невиконання покладених на державу зобов'язань, не може братись до уваги, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отримання бюджетних коштів, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Тому просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове - по суті позовних вимог.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що невиплачена позивачу за судовим рішенням доплата пенсії не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства та узгоджується з матеріалами справи з огляду на таке.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на пільги і компенсації відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та отримує пенсію як інвалід ІІІ групи відповідно до Закону.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15.12.2014 року було визнано дії УПФУ в Снятинському районі Івано-Франківської області щодо відмови у призначенні перерахунку та виплаті пенсії неправомірними. Зобов'язано УПФУ в Снятинському районі Івано-Франківської області провести перерахунок та здійснити виплату призначеної пенсії згідно ст.ст. 50,54, 67 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 25.05.2014р. по 02.08.2014р. включно, з урахуванням проведених виплат.

З'ясовано, що 23.04.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Івано-Франківській області Пищ М.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №351/2368/14-а про зобов'язання УПФУ в м. Івано-Франківську провести перерахунок та виплату призначеної пенсії.

Згідно із довідкою УПФУ в Снятинському районі Івано-Франківської області від 17.07.2015 року ОСОБА_2 нарахована доплата за період з 25.05.2014 року по 02.08.2014 року в розмірі 11 345,76 гривень, однак грошові кошти не виплачені через відсутність цільового фінансування.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються нормами бюджетного законодавства та є такими, що мають соціальну природу. У матеріалах даної справи відсутні докази завдання відповідачем саме збитків позивачу, оскільки нарахована, але невиплачена на користь позивача сума пенсії за своєю правовою природою не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання Постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 року.

Відповідно до ст..63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів.

Відповідно до ст. ст.22, 23 Бюджетного кодексу України органи ПФУ є розпорядниками коштів Державного бюджету тільки в межах встановлених їм бюджетних призначень (дотацій). Відповідними постановами Кабінету Міністрів України Пенсійному фонду України затверджуються бюджети ПФУ на відповідні роки, а згідно затверджених бюджетів ПФУ, бюджетів регіональних управлінь, затверджуються бюджети територіальних управлінь.

Пенсійні виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі і ті, розмір яких встановлено на виконання судових рішень, здійснюється в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України (№1210 від 23.11.2011р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Згідно правової позиції Верховного суду України висловленій у постанові від 24.03.2015 року невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за фактичної відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. З цього випливає висновок про відсутність вини управління по невиконанню судового рішення у випадку відсутності відповідних коштів.

Враховуючи вищенаведене, виконання рішень судів із соціальних виплат інвалідів-чорнобильців здійснюється державною казначейською службою України у порядку черговості відповідно до положень зазначених нормативно-правових актів.

Що стосується відшкодування компенсації, то підставою для відшкодування є вина органу, що призначає та виплачує пенсію. Звертаючись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, невиплачену Пенсійним фондом суму пенсії позивач вважав збитками в розумінні ст.ст. 1166, 1172, 1173, 1192 ЦК України і заявляв вимоги про стягнення її саме як збитків.

Зі змісту ст.22 ЦК України вбачається, що збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відшкодування свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК відповідальність за прострочення виконання зобов'язання виникає у випадку наявності сукупності чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача: причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди, в даному випадку відсутня вина у заподіянні шкоди.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу дії норми ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У випадку з позивачем шкода управлінням йому не завдана, крім цього, у випадку наявності шкоди така підлягає стягненню з Державного бюджету, оскілки органи державної влади не несуть відповідальності.

Крім того, апелянтом не надано розрахунку щодо суми інфляційних виплат в сумі 6 943,56 грн.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка. Його висновок про безпідставність та недоведеність позовних вимог є вірним.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

А.Ю. Малєєв

В.Д. Фединяк