Справа № 348/433/16-ц
Провадження № 22-ц/779/241/2017
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Битківська селищна рада, про усунення перешкод в користуванні дорогою та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні дорогою за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Надвірнянського районного суду від 8 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Битківська селищна рада, про усунення перешкод в користуванні дорогою та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні дорогою.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 2007 року користується земельною ділянкою площею 0,0715 га по АДРЕСА_1. Єдиним заїздом до цієї ділянки та домоволодіння, яке на ній знаходиться, є дорога загального користування, що проходить між їхніми з відповідачами господарствами. Проте, впродовж останніх років ОСОБА_4 та ОСОБА_5 чинять йому перешкоди у користування дорогою. Зокрема, ОСОБА_5 залишає відкритими ворота до свого господарства, чим перекриває рух по вулиці, а ОСОБА_4 викопала траншею, по якій з її господарства витікає гноївка, також зберігає на дорозі кам'яний відсів та гравій. Посилаючись на вказані обставини просив задовольнити позов.

ОСОБА_3, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у серпні 2016 року подала позовну заяву до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Битківська селищна рада, про усунення перешкод в користуванні дорогою та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні дорогою.

В обґрунтування позову посилалась на те, що вона разом з сім'єю з 2004 року проживає в житловому будинку АДРЕСА_2 та користується земельними ділянками, які обліковані за цим господарством. Єдиним заїздом до вказаного господарства є спірна дорога. Однак, відповідачі чинять перешкоди у її користуванні. Так, ОСОБА_4 на частині дороги спорудила дерев'яну огорожу, а також викопала траншею, по якій з її господарства витікає гноївка. ОСОБА_5 перекриває рух по вулиці залишаючи відкритими ворота до свого господарства та зберігає на дорозі транспортний засіб. З цих підстав просила задовольнити позов.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 18 серпня 2016 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 8 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 відмовлено.

На рішення суду представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав апеляційні скарги, в яких посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, при вирішенні спору судом не враховано положення ст. 83 ЗК України щодо неможливості передачі у приватну власність земель загального користування населених пунктів (вулиць, проїздів тощо).

Водночас матеріалами справи підтверджено наявність спірного провулку та використання його як дороги загального користування. Аналогічно як і факт чинення відповідами перешкод у користуванні цією дорогою. Вказані обставини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечували. Зазначали тільки про можливість використання провулку для пішохідного проходу, одночасно забороняючи використовувати для руху транспортних засобів.

На думку апелянтів суд прийшов до помилкового висновку про передчасність їх звернення із вказаним позовом у зв'язку із відсутністю документів, якими б підтверджувалося право власності на земельну ділянку та домоволодіння. Разом з тим, незважаючи на відсутність таких документів у ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнав їх дії стосовно позивачів правомірними.

Оскільки місцевий суд цим обставинам не дав належної оцінки, тому безпідставно відмовив у задоволенні позовів.

Посилаючись на вищезазначене представник апелянтів просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник доводи своєї скарги підтримали, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 - визнали, з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_3 та її представник доводи своєї скарги підтримали, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 - визнали, з наведених у ній мотивів.

Представник Битківської селищної ради доводи апеляційних скарг визнав частково.

Представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доводів скарг не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд, за нормою ч.1 ст.214 ЦПК України, вирішує питання щодо обставин, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються та чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що такі не набули у визначеному законом порядку права власності або права користування земельними ділянками. Та що документи, які посвідчують право власності або право користування належними їм будинковолодіннями і земельними ділянками відсутні. Відтак, заявлений позов є передчасним і не підлягає до задоволення.

Однак, погодитися з таким висновком колегія суддів не може з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи в користуванні ОСОБА_2 з 2007 року перебуває земельна ділянка площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.7). Рішенням сесії Битківської селищної ради від 3 квітня 2011 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» йому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки (а.с.10).

Згідно довідок Битківської селищної ради від 27 листопада 2015 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 За вказаним господарством обліковано земельні ділянки - площею 0,0400 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,1594 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.83, 86). З'ясовано, що до ОСОБА_3 у вказаному господарстів проживав та користувався земельними ділянками її родич ОСОБА_7 (а.с.82) .

Факт реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за цими адресами підтверджується оглянутими в засіданні апеляційного суду їхніми паспортами.

З матеріалів справи видно, що відповідач ОСОБА_5 зареєстрована та проживає із сім'єю у будинковолодінні АДРЕСА_3 (а.с.121, 137-138). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння), виданого 18 грудня 1997 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, його власником є ОСОБА_8, чоловік ОСОБА_5 (а.с.71-72).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 разом із сім'єю проживає у будинковолодінні АДРЕСА_4

Відтак, сторони є користувачами земельних ділянок, на яких розміщені вказані будинковолодіння. Наявність в користуванні сторін земельних ділянок не заперечив у судовому засіданні апеляційного суду і голова Битківської селищної ради Вінтоняк В.Й.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обгрунтовуючи свій позов ОСОБА_2 та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 покликались на те, що відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні догорогою загального користування. Зокрема, ОСОБА_4 спорудила на частині дороги дерев'яну огорожу, викопала траншею, по якій з її господарства витікає гноївка, а також зберігає на дорозі кам'яний відсів. ОСОБА_5 перекриває рух по вулиці залишаючи відкритими ворота до свого господарства, зберігає автомобіль.

Як вбачається зі схеми землекористування жителів вул. Шевченка урочища «Мочір», смт. Битків від 16 серпня 2016 року, складеної спеціалістом-землевпорядником ОСОБА_10, між господарствами сторін існує дорога шириною в різних місцях від 4,30 м до 2,85 м (а.с. 90).

Наявність дороги загального користування (заїзд) підтверджується матеріалами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0715 га ОСОБА_2, розробленого ДП «Центр Державного земельного кадастру» (а.с.8,9).

Крім того, згідно пояснень голови Битківської селищної ради, наданих в засіданні апеляційного суду, ця дорога є єдиним заїздом до господарств ОСОБА_2 та ОСОБА_3

З'ясовано, що з приводу користування вказаною дорогою впродовж тривалого часу між сторонами існує спір (а.с.13, 14, 124).

Зі змісту акту про розгляд звернень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 11 листопада 2016 року вбачається, що комісією в складі селищного голови ОСОБА_9, члена виконавчого комітету ОСОБА_11, спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_12 (дочки ОСОБА_4, ОСОБА_13 (сестри ОСОБА_2.) встановлено наявність на дорозі двох автомобілів марки «Жигулі», державні номерні знаки НОМЕР_1, НОМЕР_2, а також висипану машину будівельного піску. Водночас не виявлено факту витоку мустівки з господарських споруд ОСОБА_4 та ОСОБА_5 З господарства останньої на спірну дорогу виведено трубу, по якій витікає дощова вода (а.с.122, 123, 124).

Крім того, відповідно до схеми землекористування по АДРЕСА_1, складеного спеціалістом - землевпорядником ОСОБА_10, ОСОБА_4 встановила на дорозі деревяну огорожу (а.с.46).

Встановленння такої огорожі на межі їхніх господарств з ОСОБА_3 не заперечувала в суді першої інстанції і сама ОСОБА_4 Аналогічно як і факту висипу нею на дорогу будівельного піску.

За таких обставин та враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід зобов'язати усунути перешкоди у користуванні дорогою, яка проходить між господарствами сторін,а саме: ОСОБА_2 - забравши з дороги будівельний пісок, а ОСОБА_3 - шляхом демонтажу огорожі.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_5, то колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_2 та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 не надали належних та допустимих доказів щодо чинення нею перешкод у користуванні дорогою загального коритування. А тому у задоволенні позовних вимог до неї слід відмовити.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно з схемою доданого до вищевказаного акту від 11 листопада 2016 року, автомобілі належать дочці ОСОБА_4 (а.с.123).

Відтак, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_14

Розподіл судових витрат на сторін слід покласти відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Зокрема, з ОСОБА_4 користь ОСОБА_15 та ОСОБА_3 підлягає стягненню по 1 157,52 грн понесених судових витрат, що підтверджується документально (а.с. 1, 2, 78, 163, 169).

Разом з тим, колегія суддів не знаходить підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок цих витрат.

Крім того, враховуючи, що позивачем на третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору заявлено дві вимоги немайнового характеру (усунення перешкод в користуванні дорогою та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні дорогою) на користь держави слід стягнути з них по 551,20 грн недоплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 8 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні дорогою, яка проходить між господарствами сторін в селищі Битків Надвірнянського району, забравши з дороги будівельний пісок.

В задоволенні решти позовних вимог та в позові до ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1 157,52 грн понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 551,20 грн недоплаченого судового збору.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні дорогою, яка проходить між господарствами сторін в селищі Битків Надвірнянського району шляхом демонтажу огорожі, встановленої на межі їхніх господарств.

В задоволенні решти позовних вимог та в позові до ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 157,52 грн понесених судових витрат.

Стягути з ОСОБА_3 на користь держави 551,20 грн недоплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук