Ухвала

іменем україни

15 березня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:Євграфової Є.П., ЄвтушенкоО.І., Мостової Г.І., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ремонтного житлово-комунального підприємства № 2 міста Ковеля до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за касаційною скаргою ремонтного житлово-комунального підприємства № 2 міста Ковеля на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ремонтне житлово-комунальне підприємство № 2 міста Ковеля (далі - РЖКП № 2 міста Ковеля) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Позовні вимоги мотивувало тим, що відповідачі є співвласниками кімнат АДРЕСА_1, останні не сплачують комунальні послуги в повному обсязі, за загальну територію, виходячи з загальної площі житлового приміщення 48,50 кв. м, яка надана в їхнє користування.

Також РЖКП № 2 міста Ковеля вказувало, що загальна площа приватизованих кімнат, яка зазначена в свідоцтві про право власності 40,3 кв. м, однак при нарахуванні комунальних платежів, до цієї площі ще зараховується площа коридору - 31,1 кв. м та кладовки - 14,1 кв. м, які знаходяться в спільному користуванні шести співвласників приватизованих жилих приміщень лівого крила третього поверху зазначеного гуртожитку, розподілену на шість співвласників по 8,2 кв. м кожному з них.

Оскільки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовляються в добровільному порядку сплатити заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, підприємство просило суд стягнути з відповідачів на свою користь 1 175 грн 11 коп. заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової територіїта інфляційні втрати - 533 грн 69 коп.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 22 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі РЖКП № 2 міста Ковеляпросить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені в справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачі повинні сплатити вартість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до загальної площі переданої їм у власність, яка згідно свідоцтва про право власності становить 40,3 кв. м.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є співвласниками кімнат АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 50).

Зазначене житлове приміщення складається з 2 кімнат, житловою площею 24,4 кв. м та загальною площею - 40,3 кв. м.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтею 360 ЦК Українивизначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Пунктом 2 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Мінжитлокомунгоспу від 16 грудня 2009 № 396 (далі - Положення) визначено, що гуртожиток коридорного типу - це гуртожиток, поверх якого складається з жилих кімнат, які мають вихід безпосередньо до загального коридору (без тамбурів), та загальнодоступних приміщень, призначених для побутового і санітарно-гігієнічного обслуговування його мешканців (кухні, санвузла, душової, пральні, кладової тощо), а жилий блок (секція) у гуртожитку - це жиле приміщення, яке складається із декількох жилих кімнат, мешканці яких користуються спільними підсобними приміщеннями.

Підсобні приміщення - це приміщення квартир, комунальних квартир, жилих блоків (секцій), призначені для гігієнічних або господарських потреб мешканців (ванна, вбиральня, душова, приміщення для прання, кухня комора), а також передпокій, внутрішньоквартирний хол, коридор тощо.

Як вбачається з поверхового плану лівого крила третього поверху зазначеного гуртожитку, реконструйовані і приватизовані в подальшому його мешканцями, жилі приміщення складаються із двох жилих кімнат, кухні, коридору, вбиральні і душової.

Пунктом 6.1 Положення, визначено, що загальна площа квартири (будинку), що передається у власність, визначається як сума площ жилих і підсобних приміщень квартири, веранд, вбудованих шаф, а також площ лоджій, балконів і терас, які враховуються з використанням коефіцієнтів, визначених розділом 6 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна.

Пунктом 6.2. Положення встановлено, що в комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймача, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається, як сума площ займаних наймачами жилих кімнат та площі підсобних приміщень, яка розподіляються між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих приміщень.

Норма пункту 6.3 Положення передбачає, що при приватизації жилих приміщень у гуртожитку коридорного типу у власність мешканцям передаються тільки кімнати (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих в них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів та терас), яким надаються відповідні номери.

Згідно з п. 7 Положення допоміжні приміщення передаються у спільну сумісну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до пунктів 3, 5 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Калькуляційною одиницею є 1 кв. метр загальної площі, що перебуває у власності або наймі фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, не з'ясували належним чином усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, доводів РЖКП № 2 міста Ковеляналежним чином не перевірили. Поза увагою судів залишився той факт, що при визначенні розміру комунальних платежів враховується не тільки загальна площа приватизованої квартири, а й підсобних приміщень загального користування, внаслідок чого неправильно визначилися з розміром заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території й обсягом відповідальності відповідачів.

З огляду на викладене погодитись із ухваленими в справі рішеннями неможливо і вони підлягають скасуванню.

Оскільки обставини пов'язані з перевіркою наявності заборгованості за спожиті послуги з утримання будинку та прибудинкової території, судами в порушення норм матеріального права належним чином не з'ясовані, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, що мають визначальне значення для правильного вирішення справи, то справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ремонтного житлово-комунального підприємства № 2 міста Ковеля задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 22 лютого 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

Г.І. Мостова

Т.О. Писана