Справа № 713/1197/16-ц
Провадження №2/713/11/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчева О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в залі суду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя до відповідачки ОСОБА_4

Посилається на те, що 01 січня 1976 року уклав шлюб з ОСОБА_4, який було зареєстровано виконкомом Коритненської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №13. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 березня 2014 року. За час проживання у шлюбі вони з ОСОБА_4 на території земельної (присадибної ділянки) кадастровий номер :01:001:0521, загальною площею 0,1547 га, що розташована в с.Коритне по вул.Нагірна, 17, Вижницького району Чернівецької області, побудували без відповідного дозволу одноповерховий житловий будинок загальною площею 54,00 кв.м. Земельна ділянка, на якій вони самовільно збудували будинок, відповідно до Свідоцтва про право власності ОСОБА_5 СТА №732326 року на праві приватної власності належала на той час його матері ОСОБА_6, за цільовим призначенням була відведена для будівництва і обслуговування вже побудованого її власного житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані в с.Коритне по вул.Нагірна, 17, Вижницького району Чернівецької області та які відповідно до ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_5 ЕЕС №494940 також належала його матері.

Зазначив, що побудований ними будинок на плані земельної ділянки позначений літ. «Г», на даний час не зданий в експлуатацію та ними не оформлено документів, що посвідчують право власності на житловий будинок. Вартість спірного будинку згідно технічного паспорта становить 189457,00 грн. По завершенню будівництва спірного будинку, разом з ОСОБА_4 та неповнолітньою дочкою ОСОБА_7, не будучи зареєстровані по місцю проживання за вказаною адресою, почали проживати у будинку.

Після розірвання шлюбу пропонував ОСОБА_4, сплатити їй частину вартості вказаного будинку з метою уникнення виникнення конфліктних ситуацій між ними та його рідною сестрою ОСОБА_8, яка відповідно до складеного його покійною матірю заповіту ОСОБА_5 НАМ №145380 від 29.04.2015 року вступила у права спадкоємця, та відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 НАІ 142100 від 08.06.2016 року є одноособовим власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0521, загальною площею 0,1547 га, а також є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак ОСОБА_4 відмовилась.

Таким чином, вони з ОСОБА_4 не є власниками житлового будинку, оскільки житловий будинок не є офіційно зареєстрований у Державному реєстрі речових прав нерухомого майна, офіційно зареєструвати не мають можливості, оскільки житловий будинок побудовано на земельній ділянці, яка не є його чи ОСОБА_4 власністю, а також земельна ділянка не виділена їм у користування для створення цього обєкта нерухомого майна, крім того дозвіл на знаходження даної будівлі на ділянці, яка належить ОСОБА_9 остання не дає, так як і не надавала їхня покійна матір ОСОБА_6 У звязку з тим, що вони не можуть офіційно зареєструвати спірний будинок у Державному реєстрі речових прав нерухомого майна, вони є власниками тільки матеріалів, обладнання та інших предметів з яких побудований зазначений будинок.

Уточнивши позовні вимоги, просить визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, загальною вартістю 192718,00 грн., які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що позначений літ. «Г» на плані земельної ділянки по вул.Нагірній, 17 с.Коритне, Вижницького району Чернівецької області. Розділити спільне майно подружжя в рівних частинах та виділити йому, ОСОБА_3 у власність 1/2 частки, що становить 96359,00 грн. із загальної кількості будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що позначений літерою «Г» на плані земельної ділянки по вул.Нагірній, 17 с.Коритне, Вижницького району Чернівецької області; ОСОБА_4 у власність: 1/2 частки, що становить суму 96359,00 грн. з загальної кількості будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що позначений літерою, - «Г» на плані земельної ділянки по вул.Нагірній, 17 с.Коритне, Вижницького району Чернівецької. Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/2 частку будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, що виділені у власність йому, ОСОБА_3 та які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що позначений літерою «Г» на плані земельної ділянки по вул.Нагірній, 17 с.Коритне, Вижницького району Чернівецької області. Припинити його право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, що виділені у власність ОСОБА_4 та які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що позначений літерою «Г» на плані земельної ділянки по вул.Нагірній, 17 с.Коритне, Вижницького району Чернівецької області. Стягнути судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо виділення їй у власність саме будівельних матеріалів, вважала, що поділу підлягає житловий будинок, який згідно висновку експерта №804 від 02.11.2016 року, станом на день дослідження складає 100,00 відсотків готовності. Просила відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, вважав за необхідне зупинити розгляд даної справи до вирішення касаційної скарги на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.10.2016 року та на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 29.11.2016 року. Просив відмовити в задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_3 є її рідним братом. Після смерті їхньої матері ОСОБА_6, вона прийняла спадщину, яка складається з домоволодіння та земельної ділянки, на якій розташований самочинно збудований житловий будинок ОСОБА_3, ОСОБА_4 Зазначила, що після одруження її брат з дружиною проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, самочинно почали будувати кухню, жили у батьків.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідачку та її представника, свідка, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 з відповідачкою ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому 12 травня 2000 року виконавчим комітетом Коритненської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №13 - шлюбі, який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 14.03.2014 року розірвано, що підтверджується копією рішення.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_5 ЕЕС 494940, індексний номер 37394091 від 12.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_6 є власником житлового будинку (літ.А, сарай літ.Б, сарай літ.В, літня кухня літ.Д, сарай літ.Е, убиральня літ.Ж), загальною площею 78,8 кв.м., який розташований в с.Коритне по вул.Нагірній, 17, Вижницького району Чернівецької області.

З свідоцтва про право власності, СТА 732326, виданого 27.05.2015 року реєстраційною службою Вижницького РУЮ Чернівецької області вбачається, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, площею 0,1547 га, яка розташована в с.Коритне по вул.Нагірній, 17, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:001:0521.

За час перебування у шлюбі позивач ОСОБА_5 з відповідачкою ОСОБА_4 на земельній ділянці, площею 0,1547 га, що розташована с.Коритне по вул.Нагірна, 17, Вижницького району Чернівецької області, самочинно побудували житловий будинок, що позначений літ. «Г», 2000 року побудови, що підтверджується копією технічного паспорту на домоволодіння ОСОБА_6 від 16.06.2014 року.

З довідки КП «Вижницьке районне бюро технічної інвентаризації» № 11 від 02.04.2015 року вбачається, що за адресою Нагірна, 17 в с.Коритне, Вижницького району Чернівецької області, розташований самочинно збудований житловий будинок літ. «Г», літня кухня літ. «Д», сарай літ. «Е».

З довідки Коритненської сільської ради від 01.06.2015 року вбачається, що відомостей у виконавчому комітеті сільської ради, про те, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 виготовляли будівельний паспорт на будівництво житлового будинку і господарських споруд в с.Коритне по вул.Нагірна, 17, Вижницького району Чернівецької області і отримували дозвіл на виконання будівельних робіт за вказаною адресою, немає.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6, 16 липня 2015 року померла, спадкове майно, що залишилось після її смерті прийняла дочка померлої ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія НАІ 142099 виданого 08.06.2016 року державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №1-510, на підставі заповіту, посвідченого Вижницькою державною нотаріальною конторою 29 квітня 2015 року, зареєстрованого у реєстрі за №1-308 та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія НАІ 142100 виданого 08.06.2016 року державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №1-512, на підставі заповіту, посвідченого Вижницькою державною нотаріальною конторою 29 квітня 2015 року, зареєстрованого у реєстрі за №1-308.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.10.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Коритненської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Вижницької РДА Чернівецької області, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено, що підтверджується його копією.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 29.11.2016 року, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.10.2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна скасовано. Позов ОСОБА_8 задоволено. Зобовязано усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення ОСОБА_8 обєктів самочинного будівництва, а саме житлового будинку літ.Г, літньої кухні літ.Д, сарай літ.Е, убиральні літ.Ж, яка розташовані в с.Коритне по вул.Нагірна, 17, Вижницького району Чернівецької області за рахунок відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою суду від 19.09.2016 року по справі за клопотанням представника позивача призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) Яка кількість, найменування та ринкова вартість будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку по плану забудови під літ. «Г», що розташований в с.Коритне, вул.Нагірна, 17, Вижницького району Чернівецької області? 2) Яка вартість робіт на побудову незавершеного будівництвом житлового будинку по плану забудови під літ. «Г», що розташований в с.Коритне, вул.Нагірна, 17, Вижницького району Чернівецької області? 3) Яка ступень готовності незавершеного будівництвом житлового будинку по плану забудови під літ. «Г», що розташований в с.Коритне, вул.Нагірна, 17, Вижницького району Чернівецької області?

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №804 від 02.11.2016 року вбачається, що:

1. Відсоток готовності одноповерхового житлового будинку з підвалом, що знаходиться в с.Коритне по вул.Нагірній, 17, Вижницького району Чернівецької області, станом на день дослідження складає 100 відсотків.

2. Ринкова вартість будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку по плану забудови під літ. «Г», що розташований в с.Коритне по вул.Нагірній, 17, Вижницького району Чернівецької області, станом на день проведення експертизи становить 192718,00 грн.

3. Ринкова вартість робіт в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку по плану забудови під літ.Г, що розташований в с.Коритне по вул.Нагірній, 17, Вижницького району Чернівецької області станом на день проведення експертизи становить 41278,00 грн.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до цивільного кодексу.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень у п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4ст. 65 СК).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-2333цс15 від 25.11.2015 року.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та вимог закону, суд вважає, що позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 мають право по 1/2 частці майна, набутого під час шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.182 ЦК України, право власності на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно являється ознакою відсутності самого права на це майно.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, відтак є майном, що може належати подружжю на праві спільної сумісної власності і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Викладене підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України у справах № 6-2710цс15, № 6-159цс15, № 6-159цс, переглянутими в порядку ст.355 ЦПК України, за наслідками неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до розяснень п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.66 ЦПК України, висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені в результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, судом встановлено, що житловий будинок позначений літ. «Г», що розташований в с.Коритне по вул.Нагірній, 17, Вижницького району Чернівецької області, є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_4, оскільки побудований за спільні кошти сторін. Однак враховуючи той факт, що даний житловий будинок у встановлений законом порядок не зареєстрований, сторонам не видано свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, є самочинно збудований без відповідного на будівництво дозволу, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 29.11.2016 року підлягає знесенню як самочинно збудований, суд вважає, що необхідно визнати спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_4 будівельні матеріали та обладнання, які використані в процесі будівництва обєкта незавершеного будівництва, а саме, житлового будинку по плану забудови під літ. «Г», що розташований в с.Коритне по вул.Нагірній, 17, Вижницького району Чернівецької області.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а саме будівельні матеріали та обладнання, які використані в процесі будівництва обєкта незавершеного будівництва, а саме, житлового будинку по плану забудови під літ. «Г», що розташований в с.Коритне по вул.Нагірна, 17, Вижницького району Чернівецької області необхідно визнати спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку будівельних матеріалів та обладнання, які використані в процесі будівництва обєкта незавершеного будівництва, а саме, житлового будинку по плану забудови під літ. «Г», що розташований в с.Коритне по вул.Нагірній, 17, Вижницького району Чернівецької області.

Вимога позивача щодо визнання за відповідачкою ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку, що становить суму 96359,00 грн. із загальної кількості будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що позначений літерою, - «Г» на плані земельної ділянки по вул.Нагірній, 17 с.Коритне, Вижницького району Чернівецької, не можуть бути задоволені, оскільки відповідного зустрічного позову відповідачкою не заявлено, позовні вимоги ОСОБА_4 не визнала, просила у задоволенні позову відмовити.

За змістом ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п.4 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_3 понесені судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 963,59 грн. та витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4532,00 грн., а всього в розмірі 5495,59 грн.

Керуючись ст.ст.60, 62, 63, 70 СК України ст.ст.16, 182, 268, 331 ЦК України, п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.10, 11,16, 57-61, 66, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будівельні матеріали та обладнання, які використані в процесі будівництва обєкта незавершеного будівництва, а саме, житлового будинку по плану забудови під літ. «Г», що розташований в с.Коритне. вул.Нагірна, 17, Вижницького району Чернівецької області.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН-) право власності на 1/2 ідеальну частку будівельних матеріалів та обладнання, які використані в процесі будівництва обєкта незавершеного будівництва, а саме, житлового будинку по плану забудови під літ. «Г», що розташований в с.Коритне. вул.Нагірна, 17, Вижницького району Чернівецької області, загальною вартістю 96359,00 (Девяносто шість тисяч триста пятдесят девять) гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН-), зареєстрованої та жительки с.Коритне, вул.Нагірна,17, Вижницького району Чернівецької області, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН-), зареєстрованого та жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 963,59 грн. та витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4532,00 грн., а всього в розмірі 5495 (Пять тисяч чотириста девяносто пять) гривень 59 (Пятдесят девять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич