09.02.2017 227/4989/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Тимофєєвої Г.Л.

при секретарі Сухіна О.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» в особі філії «Управління комунальних котелень» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за централізоване опалення,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» філія «Управління комунальних котелень» звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до діючого законодавства відповідач отримує послуги з централізованого опалення за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, однак оплату за надані послуги здійснює не регулярно та не в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість за період з 01.11.2009 року по 01.07.2016року у розмірі 11351,52 грн.

Представник позивача ОСОБА_1, що діяла на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засідання позов визнав частково. Пояснив суду, що він працює в органах поліції. Посилаючись, на те, що з 10.12.2002 року по 06.11.2015 рік він проходив службу в Добропілському МВ УМВС України в Донецькій області, мав право на 50-відсоткову знижку при оплаті за житлово-комунальні послуги, що було передбачено Законом України «Про міліцію». Вважав, що суми заборгованості позивачем нараховані, без врахування його пільг та отриманої ним субсидії. Посилався на відсутність договору між ним та позивачем, у звязку з чим вважав неправомірне нарахування заборгованості. Крім того, просив суд застосувати строк позовної давності починаючи з грудня 2013 року.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що, що основним квартиронаймачем приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія особового рахунку № 46260 від 01.04.2016р. (а.с.5).

Згідно довідки виконавчого комітету Білозерської міської ради 02/02-71 від 19.01.2017р. позивач зареєстрований за вказаною адресою з 12.04.2006 року по теперішній час.

Із долученого до матеріалів справи витягу з особового рахунку № 13/22, вбачається, що заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 01.11.2009 року по 01.07.2016 року становить 11351,52 грн.

Судом також встановлено, що ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.08.2016 року позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з відповідача зазначеної заборгованості.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

У відповідності зі ст.ст. 67,68 ЖК України оплата за комунальні послуги, у тому числі за теплопостачання й інші, береться крім квартирної плати по затвердженим у встановленому порядку тарифам і повинна здійснюватися вчасно.

Згідно рішення Добропільської міської ради № 6/21-26 від 22.02.2012 року визначено балансоутримувачів та управителів об"єктів житлово-комунального призначення, які належать до спільної власності територіальних громад міст і селищ , розташованих в містах Добропілля, Білозерське, Білицьке,селищі міського типу Водянське та призначено виробників та виконавців житлово-комунальних послуг з теплопостачання, серед яких ТОВ " ДТЕК " Добропіллявугілля" та ТОВ" Шахта " Білозерська". Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради № 171 від 11.03.2009 року з наступними змінами погоджено тарифи на послуги з теплопостачання для населення. згідно яких за 1 кв.м. опалюваної площі сплачується 9,11 грн. з ПДВ, за 1 Гкал 277,99 грн. з ПДВ (а.с.8-9).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 146 від 17.10.2014 року «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг», встановлено тарифи на послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню такими субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, а саме ТОВ " ДТЕК " Добропіллявугілля" зі структурою, наведеною в додатку 140 до цієї постанови, з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 515,85грн/Гкал (з ПДВ); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 16,7-грн. за 1 кв.м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (а.с.9-11).

Як вбачається з витягу з особового рахунку № 46260 відповідач користувався послугами з цетралізованого опалення квартири. В судовому засіданні відповідач підтвердив зазначені обставини. Будь-яких доказів з приводу того, що відповідач відмовлявся від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися або надавалися не в повному обсязі або неналежної якості - суду надано не було.

Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до абзацу першого частини першої, ч. ч. 2-4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засідання позивач ОСОБА_2 послався на відсутність договору про надання послуг з центрального опалення, укладеного між ним та позивачем, але суд не погоджується з вказаним твердженням.

Відповідно до ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого на основі Типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом (п.п. 1, 5 ст. 20 Закону), а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про житлово-комунальні послуги.

Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року в редакції постанови КМ України від 24 січня 2006 року № 45.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач надає такі послуги, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами у справі - це правовідносини між виконавцем послуг та споживачами послуг.

Необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право споживача таких послуг.

Крім цього, відповідно до змісту зазначених положень Закону споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами, а не через непогодження сторонами умов такого договору.

Відсутність письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови відповідача від сплати за фактично наданих житлово-комунальних послуг.

Оскільки обов'язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг, тому посилання відповідача на відсутність договору на увагу не заслуговують.

Щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності з грудня 2013 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 30 грудня 2016 року з позовною заявою, а до цього своє право на звернення він реалізував, подавши заяву про видачу судового наказу про стягнення боргу за послуги 17 серпня 2016 року. 18 серпня 2016р. позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки суд вбачав спір про право, через порушення строків позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 3 ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частина 4 вищевказаної статті зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, з розрахунку заборгованості (а.с. 7), вбачається, що в погашення боргу за опалення надходили грошові суми за особовим рахунком № 6313 за адресою: м. Білозерське, вул. Ватутіна, 13/22, користувачем якої є ОСОБА_2 Факт оплати підтвердив представник позивача та не заперечується відповідачем в судовому засіданні 27.01.2017р., що свідчить про визнання ним заборгованості та є причиною переривання перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України.

Так, в травні 2014 року відповідач здійснив оплату 471,04 грн. в погашення заборгованості. Наступний платіж був ним вчинений в червні 2015 року, а починаючи з жовтня 2015 року по березень 2016 року позивач щомісячно сплачував заборгованість за опалення. В судовому засіданні 27.01.2017р. відповідач підтвердив сплату ним заборгованості у періоди, що зазначені в розрахунку.

Таким чином, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки в розумінні ч. 3 ст. 264 ЦК України, такий строк був перерваний в травні 2014 року та почався заново.

Крім того, відповідач, який був вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений ЦПК України, жодних доказів, які спростовують суму заборгованості в розмірі 11351,52 грн., до суду також не надав.

Також відповідач не навів суду доказів на підтвердження реалізації свого права на отримання ним пільг (50% оплати житлово-комунальних послуг) які, на його думку повинні були надаватись йому позивачем як працівнику на той час міліції, у відповідності до Закону України «Про міліцію». В судовому засіданні ОСОБА_2В підтвердив, що отримуючи квитанції про сплату послуг, не звертався до відповідача з питанням про перерахунок нарахованої заборгованості. Пояснив, що дуже давно близько 2006 р. звертався до позивача з вимогою про застосування до нього зазначених пільг, проте пояснити, конкретно коли це було та надати відповідні письмові підтвердження він не зміг. Необхідний для підготовки час йому судом надавався.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Згідно ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Суд також враховує, що відповідач систематично не здійснював оплату за централізоване опалення, про що свідчить копія рішення суду Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05.01.2010 року про стягнення на користь позивача (УКК) з відповідача та його дружини в солідарному порядку суми заборгованості за період з 01.11.2006р. по 01.11.2009р. в розмірі 3647,51 грн., яку від сплатив.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості та не спростував її наявності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача боргу за період з 01.11.2009 року по 01.07.2016року у розмірі 11351,52 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 99, ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 68 ЖК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» в особі філії «Управління комунальних котелень» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за централізоване опалення, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» в особі філії «Управління комунальних котелень» на р/р НОМЕР_2 в ПАТ «ПУМБ» м.Київ, МФО 334851, заборгованість за житлово-комунальні послуги з центрального опалення за період з 01.11.2009 року по 01.07.2016 року у сумі 11351,52 грн. (одинадцять тисяч триста пятдесят одна грн. 52 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» в особі філії «Управління комунальних котелень» на р/р НОМЕР_2 в ПАТ «ПУМБ» м.Київ, МФО 334851, , витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступну та резолютивні частини рішення суду проголошено в судовому засіданні 09 лютого 2017 року

Повний текст рішення буде виготовлено протягом п'яти днів.

Суддя Г.Л.Тимофєєва