АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/240/2017 Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - РибакаЄвгена Володимировича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу №004667 від 31.05.2016 року недійсним та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених на виконання вищевказаного договору коштів в сумі 95 240 гривень, посилаючись на те, що 31.05.2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір №004667 фінансового лізингу, предметом якого є надання позивачу послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» на суму 37 644,27 доларів США, що еквівалентно 952 400 гривень. Позивач відповідно до умов договору перерахував ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» платіж у розмірі 95 240 гривень. Позивач вважає, що договір лізингу слід визнати недійсним, оскільки в ньому виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених розділом 12 договору, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг» та положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, й одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Так, за спірним договором вибір продавця предмета лізингу здійснює відповідач. Оскільки в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то п.1.4. договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності суперечить положенням ст. 808 ЦК України. Позивач вважає, що в порушення ст. 799 ЦК України договір фінансового лізингу №004667 нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним з моменту його вчинення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано договір фінансового лізингу № 004667 від 31.06.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» недійсним. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 95240 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що судом порушено норми матеріального права, суд не взяв до уваги норми спеціального Закону України «Про фінансовий лізинг» щодо нотаріального посвідчення договору. Щодо легітимності діяльності лізингодавця суд не звернув увагу, що лізингова компанія має право здійснювати індивідуальний лізинг без ліцензії, оскільки КМУ не затверджено ліцензійних умов. Крім того, суд не зрозумів природу договору лізингу, ототожнив договір лізингу з договором купівлі-продажу, невірно застосував законодавство про захист прав споживачів, оскільки не є порушенням закону відсутність більш детального опису предмету (колір, тип, смак тощо). Щодо валюти зобов'язання суд не взяв до уваги, що застосування еквіваленту валюти не є одноособовою зміною зобов'язання. Суд безпідставно вказав на дисбаланс прав та обов'язків, не застосував ст. 217 ЦК України.

До суду апеляційної інстанції представник апелянта не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності.

ОСОБА_3 просив відхилити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.05.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_3 було укладено договір фінансового лізингу №004667, відповідно до якого лізингодавець ТОВ «Лізингова Компанія «Ваш Авто» зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач ОСОБА_3 зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (а.с.11-26).

Відповідно до п.1.1. договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan», об'єм двигуна 2,0 бензин, тип КПП-автоматична.

Відповідно до п.8.2, укладаючи даний договір, сторони погодились, що вартість предмета лізингу на момент укладання договору становить 37644,27 доларів США з урахуванням ПДВ, що згідно з обмінним курсом долара США до української гривні становить 952 400 гривень. За умовами договору вона може бути змінена в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця (п.8.3 договору).

На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу платіж у розмірі 95240 гривень, що підтверджується копією квитанції (a.c.33).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на підставі Закону України «Про захист прав споживача» договір є недійсним, оскільки порушено баланс прав сторін договору, та відповідно до ст.. 216 ЦК України застосував наслідки недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України

у справі N 6-1551цс16, який повинен враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК Українипро лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що згідно з оспорюваним пунктом 12.11 договору фінансового лізингу у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання - 20 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

При цьому в разі збільшення вартості предмета лізингу лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем для відповідності відсоткового розміру авансового платежу фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу в момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає (пункт 5.4 договору).

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено (пункти 4.3 - 4.4 договору).

За таких обставин суди дійшли помилкового висновку про те, що оспорюваний пункт 12.11 договору фінансового лізингу не підпадає під несправедливі умови, встановлені пунктом 4 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Суди не врахували, що цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.11 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Крім того, розглядаючи зазначений спір, суди не встановили, чи була у лізингової компанії на час укладення спірного договору ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що відповідно до статті 227 ЦК України може слугувати підставою, за її відсутності, для визнання договору фінансового лізингу недійсним; безпідставно не застосували до спірних правовідносин норму статті 799 ЦК України, яка підлягає застосуванню, не надавши оцінки відсутності нотаріального посвідчення спірного договору в розумінні норми частини першої статті 220 цього Кодексу.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суди неправильно застосували положення статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", статей 220, 628, 799, 806 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 3604 ЦПК Україниє підставою для скасування судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, ухвалених у цій справі.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення , повністю врахував висновок Верховного Суду України та прийшов до правильного висновку про визнання договору лізингу, укладеного між сторонами недійсним.

Лізингодавець, на підставі оспорюваного договору, має право змінювати розмір лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни, має право в односторонньому порядку розірвати договір лізингу, при цьому вимагати повернення предмету лізингу без повернення сплачених іншою стороною платежів, що, на думку колегії суддів є несправедливими умовами договору в розумінні Закону України «Про захист прав споживача».

Судом першої інстанції також правильно застосовано ст.. 216 ЦК України та стягнуто з відповідача на користь позивача суму сплачених коштів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - РибакаЄвгена Володимировича відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :