Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/651/17 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення, який уточнила в процесі розгляду справи.

В позові зазначено, що вона є власницею житлового будинку № 64 по вул. Курортна в м. Бердянську на підставі договору купівлі продажу від 13. 09. 2000 року та договору дарування від 06. 12. 2012 року. Її син ОСОБА_4 має своє особисте житло, а саме квартиру АДРЕСА_1. За усною домовленістю з ним вона з чоловіком мешкають у належній сину квартирі, а він зареєстрований та проживає у належному їй житловому будинку. Вони з чоловіком пенсіонери, їм важко підніматися на пятий поверх, де розташована квартира, тому у січні 2015 року вони вирішили повернутися до належного їй житлового будинку. Проте відповідач не надає згоду на те, щоб вони повертались у свій будинок, і сам разом зі своєю сімєю не бажає переїжджати у належну йому квартиру, чим створює їм перешкоди у користуванні своєю власністю.

Посилаючись на ці обставини просила усунути їй перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком по вул. Курортна, 64 в м. Бердянську шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право проживання у ньому, а також виселити його з цього будинку без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі продажу від 13. 09. 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори, реєстр № 1-876, копій договорів дарування від 06. 12. 2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстри № 2361, 2364, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 є власницею житлового будинку № 64 по вул. Курортна в м. Бердянську Запорізької області і земельної ділянки.

Згідно копії домової книги та довідки вуличного комітету № 30 в житловому будинку зареєстровані ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Сторони не заперечують того факту, що на даний час у вказаному житловому будинку мешкає ОСОБА_7, а ОСОБА_3 з чоловіком проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить ОСОБА_7

На тій підставі, що ОСОБА_7 не надає згоди на те, щоб позивачка з чоловіком мешкали у належному їй на праві власності житловому будинку, вона просить усунути їй перешкоди у користуванні своєю власністю, визнати ОСОБА_7 таким, що втратив право користування будинком.

Суд відмовляючи у позові, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_7 у встановленому законом порядку набув право користування спірним будинком, який на праві власності належить ОСОБА_3, оскільки вселився у спірний будинок як член її сім"ї. У спірній квартирі був зареєстрований за її згодою.

ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення певних перешкод у реалізації права власності останньої на належний їй будинок ОСОБА_7, та відсутності в матеріалах справи доказів протиправності дій ОСОБА_7, за які передбачена відповідальність, а тому відсутні передбачені законом підстави для його виселення.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно і ст. 157 ЖК Української РСР членів сім"ї власника жилого будику ( квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, виселення може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відсутні підстави, передбачені ст. 116 ЖК, за яких ОСОБА_7 може бути виселений із спірного будинку, оскільки ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів.

Крім того, позивачем заявлено взаємовиключні вимоги визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і виселення.

Права і обов'язки членів сім'ї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР та 405 ЦК України.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 310/3637/16

Провадження №22ц/778/651/17 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

16 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: