Справа № 211/629/17-ц
Провадження № 2/211/958/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИі

14 лютого 2017 року суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_4, громадянином ОСОБА_6.

Вивчивши заяву суд вважає, що вона не підсудна Довгинцівському районному суду м. Кривого Рогу з наступних підстав.

В позовній заяві позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_3 ОСОБА_4 проживає (зареєстрований) за адресою: у Франції на острові Сен-Мартін в місті Марігот.

Таким чином відповідач проживає (зареєстрований) на території Франції..

Частина 1 статті 109 ЦПК України встановлює, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч.2 статті 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідач на території України не машає, дітей у сторін не має.

Стаття 414 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про міжнародне приватне право», якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», для цілей цього Закону терміни вживаються в такому значенні:

іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред'являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування (ч. 10 ст. 110 ЦПК), а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них (ч. 2 ст. 110 ЦПК). Відповідно до ст.111 ЦПК Верховний Суд України визначає підсудність справи про розірвання шлюбу тільки в разі, якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні. У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України.

Стаття 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Судом встановлено, що предметом вказаного позову є розірвання шлюбу, що був укладений між сторонами, таким чином справа не підсудна Довгинцівському районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право».

Пункт 4 частина 3 статті 121 ЦПК України встановлює, що позовна заява повертається у випадку якщо справа не підсудна цьому суду.

Враховуючи те, що справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4 про розірвання шлюбу не підсудна Довгинцівському районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовну заяву слід повернути позивачу.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: повернення заяви або скарги. У даному випадку позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійки.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне повернути позивачу сплачену ним суму судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119, 121, 210, 293 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4 про розірвання шлюбу - повернути позивачу для подання за підсудністю.

Повернути ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок, згідно квитанції від 16.01.2017 року.

Роз»яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до компетентного суду за місцем проживання відповідача.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня її проголошення . У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1