Справа №336/816/17
пр.№2-о/336/46/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Артемової Л.Г.,

при секретарі: Аксьоновій О.А..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Шевченківський районний у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту народження дитини, поданою в порядку окремого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

13.02.2017 року заявниця звернулась до суду із заявою, поданою в порядку окремого провадження, просить встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Севастополі її донькою ОСОБА_2 дитини - ОСОБА_3, допустити негайне виконання рішення суду, провести реєстрацію відповідно до ст. 135 СК України

В заяві зазначає, що ОСОБА_2, яка є її донькою, не перебуває в зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Севастополі, АР Крим, народила дівчинку, що підтверджується копією медичного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.05.2016 р. При цьому, добровільно батько дитини не визнавав своє батьківство, наразі його місце проживання та перебування невідоме.

03.02.2017 року заявниці було відмовлено у державній реєстрації народження дитини Шевченківським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з тих підстав, що на підставі медичного свідоцтва про народження, яке за формою не відповідає вимогам чинного законодавства України, видано у населеному пункті, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому вважається недійсним.

Оскільки за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження, тому заявниця звернулась до суду із відповідною заявою.

В судове засідання заявниця та її представник не з'явились, згідно з заявою просить розглянути справи за їхньої відсутності.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду належним чином, проти розгляду справи за відсутності представника та задоволення заяви не заперечує, про що в матеріалах справи міститься відповідне письмове повідомлення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв'язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню на підставі такого.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Як встановлено ч.1 ст.3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» N 1207-VII від 15.04.2014 року для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Крім того, за змістом ч.ч.2-3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» N1207-VII від 15.04.2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

Як врегульовано п.5 ч.4 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» N 2398-VI від 01.07.2010 року, за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Судом встановлено, що донька заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_2), не перебуває у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Севастополі ОСОБА_2 народила дівчинку, про що видано медичне свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 20.05.2016 р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Як встановлено судом, у ОСОБА_2 відсутнє медичне свідоцтво про народження дитини, яке передбачено ч.2 ст.1 розділу ІІІ Наказу МЮУ «Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні» № 52/5 від 18.10.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 р. за №719/4940, що унеможливлює проведення державної реєстрації народження дитини без відповідного рішення суду.

Оцінюючи вказані медичні документи (копія медичного свідоцтва про народження), суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміни багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації прав матір'ю дитини.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про народження особи, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими.

Згідно з ч.1 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Суд дійшов висновку про те, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень має бути здійснений відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Так, обставини, повідомлені заявницею, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, наявні підстави для задоволення заяви, а саме - встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_5 дитини жіночої статі - ОСОБА_3 від матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, яка в зареєстрованому шлюбі не перебуває.

Відповідно до ч.5 ст. 257-1 ЦПК України копію судового рішення необхідно невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду.

На підставі викладеного і керуючись ст. 3, 8, 9 Конституції України, ст. 125, 135, 144 СК України, ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» N 2398-VI від 01.07.2010 року, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» N 1207-VII від 15.04.2014 року, ст. ст. 3, 10, 57, 60, 208-209, 212-215, 218, 256-259, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_5 дитини жіночої статі - ОСОБА_3 у м. Севастополь, АР Крим, Україна, від матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, яка в зареєстрованому шлюбі не перебуває, здійснивши запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до Шевченківського районного у м.Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для державної реєстрації народження особи.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Л.Г. Артемова