Справа № 161/306/17
Провадження № 2/161/1192/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі Кубяк О.В., за участі позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, -
позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за борговою розпискою.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 березня 2013 року відповідач ОСОБА_2 позичив в ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. терміном до 31 березня 2013 року та зобовязався повернути борг до 31 березня 2013 року. Підтвердженням отримання боргу є розписка від 05.03.2013 року, однак свої зобовязання відповідач не виконав. На його неодноразові звернення кошти повернути відмовляється.
Відповідно до розрахунку заборгованості індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми за період з 05.03.2013 року по 29.12.2016 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 1 149,05 грн., трьох процентів річних від простроченої суми боргу та 7 636,77 грн. втрат від інфляції.
На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача на його користь 18 785,82 грн. боргу за договором позики.
Позивач в судове засідання не зявився, подав на адресу суду заяву про розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити, щодо ухвалення заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.
Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 202, 509, 526, 549, 610, 612, 625,1046, 1047, ч.1 ст. 1049 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що 05 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики на суму 10 000,00 грн. 05.03.2013 року відповідач написав позивачу письмову розписку в якій зобовязався повернути кошти до 31.03.2013 року. Однак, свого зобовязання відповідач не виконав (а.с. 7 ).
Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 10 000,00 грн., які зобовязувався повернути до 31.03.2013 року (а.с. 7 ).
Згідно із ч.2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач на момент предявлення цього позову не виконав свого грошового зобовязання за договором та не повернув ОСОБА_1 грошову суму позики в розмірі 10 000,00 грн., суд вважає за необхідне з ОСОБА_2 на користь позивача стягнути вищезазначену суму заборгованості та три проценти річних від простроченої суми за період з 05.03.2013 року по 29.12.2016 року в розмірі 1 149,05 грн. та 7 636,77 грн. втрат від інфляції, а всього суму в розмірі 18 785,82 грн., що підтверджується розрахунком в матеріалах справи (а.с. 8 9 ).
Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути 551 грн. 20 коп. понесених витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 174, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 202, 509, 526, 549, 610, 612, 625,1046, 1047, ч. 1 ст. 1049 ЦК України суд, -
Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 18 785 (вісімнадцять тисяч сімсот вісімдесят пять) грн. 82 коп. та судові витрати в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.О. Подзіров