Ухвала

іменем україни

09 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., ІзмайловоїТ.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, вимоги якого під час розгляду справи неодноразово уточнювала (а. с. 20-21, 151-153), та остаточно просила поділити автомобіль марки «AUDI-A-80» 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який є спільним майном подружжя, шляхом стягнення з ОСОБА_5 на її користь Ѕ частину вартості транспортного засобу в сумі 43 033 грн. 40 коп.

Посилалася на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 19 червня 2002 року по 09 лютого 2011 року. Під час шлюбу у 2006 році вони придбали вищевказаний автомобіль, який був зареєстрований на ОСОБА_5 12 серпня 2010 року відповідач зняв автомобіль з обліку та 19 серпня 2010 року без її згоди продав ОСОБА_6, про що їй стало відомо незадовго до подачі позову. За таких обставин, просила позов задовольнити.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «AUDI-A-80» 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 22 917 грн. 29 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 червня 2016 року змінено, доповнено його резолютивну частину наступним реченням: «Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 950 грн судових витрат». В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 червня 2016 року та рішенням апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2016 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль був спільним майном подружжя та проданий ОСОБА_5 без згоди позивачки, кошти використані не в інтересах сім'ї, а відтак ОСОБА_4 має право на отримання компенсації вартості майна в розмірі Ѕ частини.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновком суду та разом з тим доповнив резолютивну частину рішення, вирішуючи питання про відшкодування витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 950 грн, які понесено позивачем ОСОБА_4

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2002 року по 09 лютого 2011 року (а. с. 4, 5).

В період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «AUDI-A-80» 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, який 04 липня 2007 року був зареєстрований за ОСОБА_5 Даний транспортний засіб придбаний за спільні кошти подружжя та є спільним майном. Наведене підтверджується рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 травня 2015 року, яким відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні позову про визнання вищевказаного автомобіля його особистою власністю (а. с. 101, 106-107).

З матеріалів справи вбачається та сторонами не спростовано, що 12 серпня 2010 року спірний автомобіль було знято з реєстраційного обліку і продано ОСОБА_6, який 19 серпня 2010 року зареєстрував транспортний засіб на своє ім'я (а. с. 50, 51).

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Судом встановлено, що спірний автомобіль був спільним майном подружжя та проданий ОСОБА_5 без згоди позивачки, кошти використані не в інтересах сім'ї, а відтак ОСОБА_4 має право на отримання 1/2 частини вартості майна.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 66 від 23 грудня 2014 року ринкова вартість автомобіля марки «AUDI-A-80» 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, з урахуванням середньостатистичного пробігу, без урахування технічного стану, на день зняття його з реєстраційного обліку для реалізації, тобто на 12 серпня 2010 року, становить 45 834 грн. 59 коп. (а.с.74-76).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, доповнивши резолютивну частину рішення суду першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що на користь позивачки підлягає стягненню 22 917 грн. 29 коп., тобто 1/2 частина вартості спірного майна, визначеного висновком експертизи від 23 грудня 2014 року, оскільки автомобіль було продано 12 серпня 2010 року. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення 950 грн за проведення автотоварознавчої експертизи № 66 від 23 грудня 2014 року.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2016 року.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

Т.Л. Ізмайлова