15 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.
при секретарі - Малинка А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу,-
Позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування шкоди у зв′язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 06.06.2014 року гр. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Шкода», д/н НОМЕР_1 на перехресті вул. Немировича - Данченка - вул. Арсенальна в м. Києві, порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху, а саме під час виїзду із другорядної дороги на головну не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Лексус 460», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, після чого здійснив наїзд на металевий стовпчик та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хундай», д/н НОМЕР_5 водій ОСОБА_3, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.
В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Лексус 460», матеріальні збитки по технічним пошкодженням складають 244 408 грн. Відповідно до платіжного доручення від 12.08.2014 року позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування на вказану вище суму.
Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача 244 918 грн. 89 коп., що складає суму виплати страхового відшкодування - 244 408.00 грн. та суму франшизи - 510.00 грн.
В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги заявленого позову в повному обсязі та просив суд про його задоволення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував також представник позивача в судовому засіданні.
Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 06.06.2014 року гр. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Шкода», д/н НОМЕР_1 на перехресті вул. Немировича - Данченка - вул. Арсенальна в м. Києві, порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху, а саме під час виїзду із другорядної дороги на головну не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Лексус 460», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, після чого здійснив наїзд на металевий стовпчик та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хундай», д/н НОМЕР_5 водій ОСОБА_3, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15.07.2014 року винним у ДТП визнано відповідача по справі.
В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Лексус 460», матеріальні збитки по технічним пошкодженням складають 244 408 грн. Відповідно до платіжного доручення від 12.08.2014 року позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування на вказану вище суму.
Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача 244 918 грн. 89 коп., що складає суму виплати страхового відшкодування - 244 408.00 грн. та суму франшизи - 510.00 грн.
Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов′язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов′язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо).
Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля.
Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 33.1.2 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо- транспортної пригоди зобов»язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання ДТП.
Відповідачем не було вчасно повідомлено позивача про настання страхового випадку, причина не повідомлення про ДТП також не була підтверджена документально.
Таким чином, відповідач по справі ОСОБА_1, який був визнаний винним в ДТП має відшкодувати позивачу суму страхового відшкодування, яка була виплачена страховиком потерпілій особі в розмірі 244408.89 грн., а також суму франшизи 510 грн. згідно полісу №АС 1629090, а всього 244918.89 грн.
Аналізуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про відшкодування в порядку регресу витрат, пов»язаних з сплатою страхового відшкодування та можливість їх задоволення.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3666.13 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 15, 60, 212-215, 224-233 ЦПК України, ст. ст. 993,1187 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд, -
Позовні вимоги Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя