Справа № 236/273/17
20 лютого 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Саржевської І.В.,
за участю секретаря Білоус Д.А.,
розглянувши у відкртому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Служба у справах дітей Лиманської міської ради Донецької області, суд
08.02.2017року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області.
У судове засідання позивач ОСОБА_1, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з*явився, просить розглянути цивільну справу в його відсутності, позов задовольнити, про що до суду надав відповідну заяву.
Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з*явилась, заперечення про неможливість слухати справу в її відсутнсті до суду не надала.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Лиманської міської ради Донецької області - Голєв С.І., просить прийняти по справі законне рішення.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з*ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об*єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20.08.2011року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06.12.2013року (а.с. 13,14).
На теперішній час у ОСОБА_1 склалася друга сім*я, з 12.12.2014року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.15).
Відповідач ОСОБА_2 з 06.12.2011року, разом з дочкою -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані в зазначеному вище будинку.
Починаючи з липня 2013року ОСОБА_2 та неповнолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в будинкуАДРЕСА_1 не проживають.
Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Власник домоволодіння - ОСОБА_1, на теперішній час обмежений у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм будинком, оскільки в ньому зареєстрована відповідач ОСОБА_2 та неповнолітня дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з матір*ю.
Згідно статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України).
Власник житлового приміщення, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житлом, має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши, в даному випадку, вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Статтею 405 частиною 2 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Стаття 29 частина 4 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Виходячи з положень ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання для чого звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення, дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
При винесенні рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленного значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши зібрані у справі письмові докази: правовстановлюючі документи на житловий будинок; документи підтверджуючи родинні відносини сторін; акт щодо кола осіб, які проживають за адресою: АДРЕСА_1, з якого вбачається, що ОСОБА_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з липня 2013року, надав їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обгрунтовані та законні.
Керуючись ст. 16, 29, 405 ЦК України, ст. 10, 11, 209, 211, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та її неповнолітню дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившими право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя: