Номер провадження 2/754/68/17
Справа №754/232/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2017 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: 1. Встановити факт, що вона прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3; 2. Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_3, після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, за життя ОСОБА_3 заповіт не складала, єдиною спадкоємицею померлої є рідна донька ОСОБА_1.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

У судове засідання представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві не з'явився.

У судовому засіданні ОСОБА_4, допитаний як свідок, зазначив, що ОСОБА_1 дійсно є донькою ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, просив позовну заяву задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9).

У провадженні П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №1056/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 122-159).

Відповідно копії свідоцтва про право власності на житло від 05 листопада 1993 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної держадміністрації, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, дійсно належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях (а.с.14).

Відповідно Довідки, виданої Комунальним концерном "Центр комунального сервісу" Деснянського району м. Києва №27 від 06.01.2016 року, ОСОБА_5 дійсно була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 з 20.09.1988 року по 08.09.1994 рік, знята з реєстраційного обліку як померла (а.с. 15).

Відповідно Довідки, виданої Комунальним концерном "Центр комунального сервісу" Деснянського району м. Києва №29 від 06.01.2016 року, ОСОБА_2 дійсно зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1.

Відповідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.10).

Відповідно копії свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася ОСОБА_1, батьками якої є ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.с.12).

Відповідно копії свідоцтва про припинення шлюбу від 09 січня 1941 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 розірвано, прізвище після розірвання шлюбу якої "ОСОБА_3"(а.с. 153).

Відповідно копії свідоцтва про шлюб, 23 січня 1941 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, прізвище після реєстрації шлюбу якої "ОСОБА_3" (а.с. 11).

Відповідно копії свідоцтва про одруження, 24 лютого 1952 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_1, прізвище після реєстрації шлюбу якої "ОСОБА_1"(а.с. 13).

ОСОБА_1, у встановлений законодавством термін, звернулася до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 124).

02 серпня 2016 року державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, була винесена постанова про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якій зазначено, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують родинний зв'язок (а.с. 159).

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв'язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб; - прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК відповідно до ст. 361 Закону від 5 листопада 1991 р. N 1789-XII "Про прокуратуру" також має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин для осіб, інтереси яких він представляє за законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є донькою ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами та довідками, наявними в матеріалах справи, а також показаннями свідка ОСОБА_4.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Судом встановлено, що документом, який підтверджує право спадкодавця на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, є свідоцтво про про право власності на житло від 05 листопада 1993 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п. п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця.

Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 27, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216-1223, 1261, 1269, 1270, ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт родинних зв'язків між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яка є донькою померлої ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року в порядку спадкування за законом.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3653,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.