УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши касаційні скарги ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» на рішення апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» про стягнення витрат на санаторно-курортне лікування та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у 1968 році йому завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті № 1298, що належить відповідачу, внаслідок чого він став непрацездатним інвалідом 2 групи з дитинства (довічно).

Рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року винним у заподіянні шкоди визнано відповідача.

На підставі рішення Залізничного районного суду від 09 липня 2001 року встановлена потреба у санаторно-курортному лікуванні та зобов'язано відповідача сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує рішення суду, чим порушує його права, примушує його вживати додаткових зусиль та заходів в організації власного життя, засобів пересування, нормального харчування, догляду, принижує його людську гідність та завдає тяжких моральних страждань, у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача на свою користьвитрати на санаторно-курортне лікування за період 2014-2015 роки у розмірі 40 600 гривень та моральну шкоду - 100 000 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_2 витрати на санаторно-курортне лікування в розмірі 40 600 грн та моральну шкоду в розмірі 40 000 грн, а всього 80 600 грн.

Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь держави 806 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_2 витрати на санаторно-курортне лікування у розмірі 10 080 гривень та моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення моральної шкоди і ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційні скарги підлягають розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785 (далі - Порядок), яка визначає механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбачених законодавством України.

Відповідно до п. 7 Порядку середню вартість санаторно-курортної путівки визначає Мінсоцполітики за поданням Фонду соціального захисту інвалідів та погодженням з Мінфіном щороку в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України про Державний бюджет на поточний рік.

Відповідно до наказів Міністерства праці та соціальної політики України від 08 квітня 2014 року № 203 та від 13 березня 2015 року № 279 установлено середню вартість санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Законів України «Про державний бюджет України на 2014 рік» та «Про державний бюджет України на 2015 рік».

Врахувавши середню вартість путівки в 2014 році в період з 06 серпня 2014 року по 18 серпня 2014 року (13 діб), а також у період з 06 липня 2015 року по 20 липня 2015 року (15 діб), апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на санаторно-курортне лікування в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до вказаних Законів.

Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд виходив з доведеності причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача щодо здійснення належних виплат та завданою шкодою та врахувавши, що рішенням апеляційного суду Київської області від 25 червня 2014 року, залишеним в цій частині без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вирішувалось питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, а тому дійшов обгрунтованого висновку про визначення її розміру з урахуванням засад розумності, виваженості, справедливості та пропорційності.

Із матеріалів касаційних скарг, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарги є необґрунтованими і наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Обставини, на які посилаються заявники, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» про стягнення витрат на санаторно-курортне лікування та моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» на рішення апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційних скарг матеріалами направити особам, які їх подали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня