Справа № 466/4719/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Глинської Д.Б.

при секретарі Гарасимяку Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про визнання припиненими договору позики та договорів поруки,

у с т а н о в и в:

у червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра»), в якому, з урахуванням поданої 03 листопада 2015 року заяви про зміну предмету позову, просить постановити рішення, яким:

- визнати припиненим договір позики від 05 вересня 2007 року, укладений між ним, ОСОБА_1, ТА ОСОБА_2, ОСОБА_3;

- визнати припиненими договори поруки від 28 лютого 2007 року та 08 листопада 2007 року, укладений між ним,ОСОБА_1, ТА відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра»;

- стягнути з відповідача ОСОБА_3 в його користь судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 28 лютого 2007 року між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» в особі філії Львівського регіонального управління ВАТ КБ «Надра» в особі відділення Львівського регіонального управління ВАТ КБ «Надра» було укладено договір кредитної лінії №3/МБ -38, відповідно до якого банк відкриває позичальнику кредитну лінію в сумі 130 000 дол. США терміном на 120 місяців до 28 лютого 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Надра» між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «Надра» 28 лютого 2007 року було укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_2 повинен повернути кредит та відсотки до 28 лютого 2017 року.

Згідно з п. 1.3 договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь якої частини зобовязань, так і при невиконанні зобовязань в цілому.

08 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» ( зараз - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра») було укладено кредитний договір № 38/85/07-Ф, згідно якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 83 435 дол. США в порядку і на умовах , визначених цим договором.

Згідно з п. 1.4 даного кредитного договору, банк надає позичальнику кредит строком до 10 листопада 2017 року, з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Надра», між ним, ОСОБА_1 і ПАТ КБ «Надра» 08 листопада 2007 року було укладено договір поруки.

Згідно з п. 1.1 Договору поруки ОСОБА_2 повинен повернути кредит та відсотки до 10 листопада 2017 року.

Згідно з п. 1.3 Договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому.

У лютому 2007 року до нього звернувся ОСОБА_2 з проханням підписати договір поруки за своїми зобовязаннями перед ПАТ КБ «Надра». Пояснив це тим, що він бере в кредит кошти у вказаному банку. Укладення договору поруки - це вимога банку, формальність, кредит він скоро поверне, яких-небудь незручностей чи проблем у нього у звязку з цим не виникне. Він, ОСОБА_1, йому повірив і підписав договір поруки.

Пізніше у листопаді 2007 року до нього знову звернувся ОСОБА_2 з проханням підписати ще один договір поруки за своїми зобовязаннями перед ПАТ КБ «Надра». Пояснення були аналогічні викладеним вище. Оскільки, він, ОСОБА_1, йому довіряв, якихось проблем у звязку з підписанням першого договору поруки у лютому 2007 року у нього не виникло, то він підписав і договір поруки від 08 листопада 2007 року.

05 вересня 2007 року між ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_3А було укладено договір позики (далі - Договір позики), відповідно до якого ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 позичили йому кошти у сумі 10 000 гривень (по 5 000 гривень кожен), які він повинен був їм віддати до 31 грудня 2007 року.

Одним з аргументів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, щоб переконати його підписати Договір поруки було також і те, що він, ОСОБА_1, винен їм 10 000 грн., отже повинен підписати договір поруки з банком. Однак ОСОБА_2 запевнив його, що як тільки він віддасть їм 10 000 грн. боргу,

Договір поруки втратить свою силу.

04 січня 2008 року він віддав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позичені у відповідності до договору позики кошти, про що свідчить розписка від них.

Листом від 20 липня 2008 року він просив ОСОБА_2 повідомити його чи втратив Договір поруки свою силу. Своїм листом від 15серпня 2008 року ОСОБА_2 підтвердив що до нього, ОСОБА_1, претензій не має, а Договір поруки з банком ще дійсний, але він спробує його розірвати.

Слід зауважити, що з умовами Кредитного договору він не знайомився, ніхто йому його не показував. Чи сплачував ОСОБА_2 кредит і проценти по ньому він не знає, оскільки через рік вони з ним перестали приятелювати і бачитися, свій борг він йому повернув, отже вважав, що свої зобовязання перед ним і банком виконав.

Через деякий час ОСОБА_2 його усно повідомив, що Кредитний договір розірвано, згідно рішення Галицького районного суду. Однак документального підтвердження цьому він не має, хоча ОСОБА_2 показав йому копію такого рішення.

Ще через деякий час, у 2014 році, ОСОБА_2 сказав йому, що банк «Надра» все-таки стягує в судовому порядку з нього частину кредиту, де він є поручителем. А також те, що він в такому випадку повинен ще йому віддати кошти для погашення кредиту, які ніби - то він, ОСОБА_1, у нього та ОСОБА_3 позичив і не віддав, а також повинен сплатити їм відсотки за Договором позики.

З цим він не погоджується, вважає, що Договір позики припинив свою дію, оскільки гроші він їм повернув, сплата відсотків у даному договорі взагалі не передбачена. Крім того, повернення ним відповідачам боргу підтверджується їх розпискою і тим, що вони до нього майнових чи матеріальних претензій до 2014 року не мали.

Станом на червень 2015 року він ніяких повідомлень чи листів від ПАТ КБ «Надра» не отримував. Вважав, що Договір поруки втратив (припинив) свою дію, тому Банк не звертався до нього з вимогою щодо повернення коштів за кредитом ОСОБА_2 Наскільки йому відомо ОСОБА_2 повинен був сплачувати кредит частинами.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Оскільки ПАТ КБ «Надра» протягом шести місяців після виникнення заборгованості у ОСОБА_2 перед ним не звертався до нього, ОСОБА_1, як до поручителя з вимогою про сплату заборгованості, вважає Договори поруки від 28 лютого 2007 року та 07 листопада 2007 року припиненими.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві та заяві про зміну предмету позову. Просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи.

Представник ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, покликаючись на доводи, які викладені в долученому до справи письмовому запереченні.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_5, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

28 лютого 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії №3/МБ -38, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію в сумі 130 000 дол. США терміном на 120 місяців з 28 лютого 2007 року по 28 лютого 2017 року (а.с. 99 -100).

28 лютого 2007 року між ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 було укладено договір поруки (а.с.39).

Згідно п.1.1 Договору поруки від 28.02.2007 року згідно з цим Договором поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, що витікають з Договору кредитної лінії №3/МБ 38 від 28.02.2007 року, в тому числі:

- повернути до 28 лютого 2017 року кредит у сумі 130 000 дол. США;

- сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,4% річних (із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360);

- сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня);

Згідно з п.1.2 вищевказаного Договору поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязань, вказаних у п.1.1. цього договору повністю (чи у будь якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Положенням п.1.3. Договору поруки від 28.02.2007 року передбачено, що відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому.

Відповідно до п.1.4 Договору поруки від 28.02.2007 року поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань у повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідно до п.1.5 Договору поруки від 28.02.2007 року поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами Кредитного договору.

Судом встановлено, що 08 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №38/85/07-Ф за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та оплатності грошові кошти у сумі 83435 дол. США у порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Житлові рішення «Перше житло» строком до 10 листопада 2017 року (а.с. 105-107).

08 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору №38/85/07-Ф від 08.11.2007 року (а.с.105 107).

Згідно з п.1.2. договору поруки №38/85/07-Ф від 08.11.2007 року поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязань, вказаних у п.1.1. цього договору повністю (чи у будь якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Положенням п.1.3. Договору поруки від №38/85/07-Ф від 08.11.2007 року передбачено, що відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому.

Відповідно до п.1.4 Договору поруки від №38/85/07-Ф від 08.11.2007 року поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань у повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідно до п.1.5 Договору поруки від №38/85/07-Ф від 08.11.2007 року поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами Кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Пунктом 2.1. договору поруки від 28.02.2007 року та договору поруки

№38/85/07-Ф від 08.11.2007 року передбачено, що кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає із кредитного договору при умові, що в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Пунктом 2.3. договору поруки від 28.02.2007 року та договору поруки

№38/85/07-Ф від 08.11.2007 року передбачено, що у повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних позичальником зобовязань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, в разі їх наявності, що необхідно сплатити.

Пунктом 2.6 договору поруки від 28.02.2007 року та договору поруки

№38/85/07-Ф від 08.11.2007 року передбачено, що зобовязання буде вважатися виконаним належним чином з моменту зарахування на рахунок кредитора грошової суми вказаної у повідомленні.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником ( ч.1 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до статті 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У позовній заяві позивач зазначає, що ПАТ КБ «Надра» протягом шести місяців після виникнення заборгованості у ОСОБА_2 перед ним не звертався до позивача, як до поручителя з вимогою про сплату заборгованості.

Проте, такі твердження є безпідставними.

З пояснень представника ПАТ КБ «Надра» у судовому засіданні вбачається, що 16 березня 2011 року у звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором №38/85/07 ф від 08.11.2007 року ПАТ КБ "Надра" надіслало письмову вимогу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 А після виникнення прострочення платежів за кредитним договором №3/МБ -38 від 28 лютого 2007 року ПАТ КБ «Надра» 27 березня 2013 року надіслав письмову вимогу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту. Дані вимоги були отримані 19 квітня 2013 року позивачем ОСОБА_1 та 01 квітня 2013 року відповідачем ОСОБА_2

В подальшому, 05 лютого 2013 року ПАТ КБ «Надра» було подано позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору №38/85/07 ф від 08 листопада 2007 року та Кредитному договору №3/МБ -38 від 28 лютого 2007 року. На даний час провадження у справі зупинено до вирішення даної справи.

Судом встановлено, що 28 лютого 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії №3/МБ-38. Зі змісту даного договору встановлено, що сума кредиту не змінилася і становить 130 000 дол. США, не змінено і остаточний термін повернення кредиту 28 лютого 2017 року.

28 лютого 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до договору кредитної лінії №3/МБ-38 від 28.02.2007 року.

Відповідно до п.4 даної додаткової угоди повернення траншу та сплата відсотків здійснюється відповідно до Графіка повернення кредиту та сплати відсотків, що встановлено у Додатку 31, який є невідємною частиною Договору (а.с.100 зворот).

Як установлено судом, відповідно до кредитного договору від 28 лютого 2007 року ОСОБА_2, первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28 лютого 2017 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

У правовій позиції Верховного суду України в справі № № 6- 53цс 14 від 17 вересня 2014 року зазначено, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово подавалися в суд позови про визнання кредитних договорів №38/85/07 ф від 08.11.2007 року та №3/МБ-38 від 28.02.2007 року недійсннми та їх розірвання.

12 листопада 2010 року Галицьким районним судом м. Львова було задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про розірвання кредитного договору №38/85-07 ф від 08.11.2007 року. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 грудня 2013 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовлено.

12 листопада 2010 року Галицьким районним судом м. Львова було задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про розірвання договору кредитної лінії №3/МБ-38 від 28.02.2007 року. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 06 листопада 2013 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовлено.

26 червня 2014 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова було відмовлено у позові ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним договору кредитної лінії №3/МБ -38 від 28.02.2007 року.

06 жовтня 2014 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова було відмовлено у позові ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_1, третіх осіб Національного банку України, приватного нотаріуса ОСОБА_6 про визнання недійсним іпотечного договору від 08.11.2007 року та кредитного договору №38/85/07-ф від 08.11.2007 року.

Договори поруки є похідними від кредитних договорів, оскільки судовими рішеннями встановлено, що кредитні договори є дійсними, тому підстав для визнання договорів поруки від 28.02.2007 року та 08.11.2007 року суд не вбачає.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договорів поруки від 28.02.2007 року та 08.11.2007 року припиненими не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ст. 1051 цього ж Кодексу позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

В судовому засіданні встановлено, що 05 вересня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір позики (безвідсоткової). За умовами цього договору ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10 000 грн. по 5 000 грн. у кожного (а.с.8).

Відповідно до п.2.2 договору позики від 05.09.2007 року повернення зазначеної в даному договорі суми позики може відбуватися за бажанням позичальника протягом 2007 року по частинам. Зазначена сума безпроцентної позики може бути повернута позичальником достроково.

З копії розписки від 05 січня 2008 року вбачається, що ОСОБА_1 повернув ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10 000 грн. ( по 5 000 грн. кожному), які вони йому позичали у відповідності до договору позики від 05 вересня 2007 року.

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить визнати припиненим договір позики від 05 вересня 2007 року з тих підстав, що він підписав даний договір у звязку з тим, що був винен ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10 000 грн.

Однак, таке твердження не може братися судом до уваги, оскільки не підтверджується жодними доказами.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, а тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору позики та зясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у звязку з їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 202, 203, 204, 205, 215, 216, 526,530,553,554,559,1046, 1047, 1051,1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про визнання припиненими договору позики та договорів поруки відмовити за їх безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_7