Справа № 136/2173/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"20" лютого 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 04.05.1995 року виконкомом Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, актовий запис № 23. В позові позивач вказує, що вони мають у шлюбі двоє дітей, які на даний час вже повнолітні. Причиною розпаду сім'ї позивач називає те, що їх шлюбні відносини не складались, постійно виникали непорозуміння та сварки, у зв'язку із тим, що відповідач зловживав спиртними напоями, в результаті чого вони припинили спільне проживання та наразі проживають окремо понад сім років, шлюбних стосунків не підтримують, господарства спільно не ведуть. Позивач вважає, що сім'я розпалась, отож її існування суперечить її інтересам, проте відповідач через органи ДРАЦС відмовляється розірвати шлюб, тому позивач просить суд шлюб розірвати, вирішити питання про судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу, вказуючи на те, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, відповідач зловживає спиртними напоями, а це все відображається на її психічному та фізичному стані здоров'я. Просить суд позов задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «ОСОБА_1» та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити, суду пояснив, що він бажає зберегти сім'ю, однак зусиль має докладати для цього дружина.

Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, дійшов висновку про таке.

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.05.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

В судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу, у неї склалось стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу.

Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України).

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим.

Судом з'ясовано, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не докладає жодних зусиль для збереження шлюбу, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, між позивачем та відповідачем відсутні близькі стосунки та ознаки притаманні сім'ї, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення та є підставою для припинення шлюбу за рішенням суду, тому позов слід задовольнити.

Згідно ст. 113 СК України, суд залишає позивачеві, за її проханням, прізвище набуте, у зв'язку із реєстрацією шлюбу.

У відповідності до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст. 105, 110, 112, 113 СК України, керуючись ст.ст. 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 233 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який був зареєстрований 04.05.1995 року виконкомом Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, актовий запис № 23.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити для подальшого іменування прізвище «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551, 20 (п'ятсот п'ятдесят гривень 20 коп.) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко