Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 316/2247/15 головуючий у 1 інстанції Вільямовська Н.О.
провадження № 22-ц /778/213/17 суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кочеткової І.В.,

суддів Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Зубкової Ю.С..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш», третя особа генеральний директор Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування частково наказу про застосування дисциплінарного стягнення та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи неодноразово доповнювала, остаточно уточнивши позовні вимоги, просила визнати незаконними та скасувати пункт 2 наказу № 227-вк від 26.08. 2015р. і наказ №254-вк від 14.09.2015 р. про оголошення їй догани за невиконання вимог закону «Про запобігання корупції», стягнути з відповідача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкода, зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату премії відповідно до наказу по підприємству № 631 від 15.12.2015 року «Про виплату премій працівникам ВП АЕМ до професійного свята».

В обґрунтування незаконності наказу №227-вк позивач вказувала, що догану їй оголошено за те, що вона як начальник відділу організації праці та заробітної плати підприємства 30.07.2015р. прийняла участь у засіданні комісії, де вирішувалося питання переважного права залишення її батька ОСОБА_5 на роботі при звільненні з посади у зв'язку зі зміненням оргструктури підприємства. На думку позивача, догана за не вжиття нею заходів до урегулювання конфлікту інтересів накладена без урахування обставин справи. Зокрема, фактично в день засідання комісії питання про переважене право залишення на роботі її батька не вирішувалося, строк повноваження комісії сплинув ще 21.07.2015 року, вона не була ознайомлена завчасно з порядком денним засідання, з вимогами антикорупційного Положення на підприємстві ознайомлена тільки в день засідання комісії. Оскільки розгляд питання про переважне право батька було перенесено на інший час, в той же день після засідання комісії на виконання вимог закону «Про запобігання корупції» підготувала та особисто надала генеральному директору підприємства службову записку за № 03-25/174 про відсторонення або виключення її з членів комісії. Аналогічне звернення до генерального директора зі службовою запискою було здано нею у загальний відділ підприємства. За вказаних обставин позивач вважає, що вжила усі передбачені законом заходи до усунення конфлікту інтересів, а тому догану їй оголошено безпідставно.

В обґрунтування незаконності наказу № 254-вк ОСОБА_3 зазначала, що догану їй оголошено за те, що 03.08.2015 р. вона як начальник відділу організації праці та заробітної плати підприємства( ВОПта З) завізувала заяву на переведення її чоловіка - ОСОБА_6 з посади провідного юрисконсульта керівника юридичної групи на іншу посаду начальника бюро стандартизації відділу ліцензування, якості, стандартизації та сертифікації ( БС ВЛЯСС). Позивач вказувала, що візуванням зави вона не порушила положення антикорупційного законодавства, оскільки дала згоду на переведення чоловіка на іншу посаду, на якій його посадовий оклад збільшено тільки після того, як заява була погоджена іншим працівником її відділу. До її повноважень входило погодження заяви тільки в частині перевірки наявності незанятої посади, на яку була подана заява про перевід. На думку ОСОБА_3, у неї не виникло потенційного або реального конфлікту інтересів у сфері виконання нею службових обов'язків. Про наявність цього наказу їй стало відомо тільки 23.04.2016 р., коли вона отримала його поштою від адміністрації підприємства. Тому просила суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з відповідними вимогами, поновити строк подачі позову і визнати наказ незаконним.

Оскільки протягом року її двічі притягали до дисциплінарної відповідальності, адміністрація не виплатила їй щорічну премію до професійного свята.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд на підставі ст.ст.147,149,223 КЗпП України задовольнити позов, стягнути з відповідача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, зобовязати адміністрацію нарахувати і виплатити їй премію до професійного свята і відшкодувати судові витрати.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п.2 наказу Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за № 227-вк від 26.08.2015 р. «Про оголошення догани», яким ОСОБА_3 було оголошено догану за невиконання вимог антикорупційного законодавства.

Визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за № 254-вк від 14.09.2015 р. «Про оголошення догани».

Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна Енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1525,20 грн.

В задоволені інших позовних вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимого і ухвалення нового про відмову у позові ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та нарахування премій рішення місцевого суду не оскаржується.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача вважає рішення суду законним та обґрунтованим , просить залишити його в силі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 2012 р. працює на посаді начальника відділу організації праці та заробітної плати (ВОПтаЗ) держаного відокремленого підприємства «Атоменергомаш» та є субєктом, на якого поширюються дія Закону України №1700-УП від 14.10. 2014 р. «Про запобігання корупції».

25.05.2015 р. ДП «НАЕК «Енергоатом» затверджена антикорупційна Програма, виконання вимог якої покладено на всі підрозділи, підпорядковані вказаній компанії, в тому числі ВП « Атоменергомаш». Положення програми доведені до відома всіх посадових осіб компанії ( т.1, а.с. 43-59).

Ця обставина не заперечувалася ОСОБА_3 та підтверджена наказом № 265 від 05.06.2015 року «Про дотримання вимог Закону України « Про запобігання корупції у ВП «Атоменергомаш» , на виконання вимог якого позивач отримала його від адміністрації для виконання та ознайомлення з підлеглими працівниками відділу у червні 2015 року ( т.1, а.с. 134-137).

Наказом №301 від 22.06.2015 року «Про зміну структури підприємства» зі штату підприємства виключена посада заступника технічного директора головного інженера, яку обіймав ОСОБА_5 батько позивача ОСОБА_3

Цим же наказом начальник ВОПтаЗ позивач ОСОБА_3 була зобовязана у строк до 26.06.2015року внести зміни до штатного розпису підприємства відповідно до нової структури організації праці ( т.1, а.с. 71-74).

Наказом в.о. генерального директора підприємства № 319 від 26.06. 2015 року начальник ВОПтаЗ ОСОБА_3 була зобовязано внести зміни до штатного розпису з урахуванням результатів атестації робочих місць ( т.1, а.с. 75).

Наказом генерального директора ОСОБА_4 № 329 від 3 липня 2015 року на підприємстві створена комісія для визначення переважного права на залишення на роботі при звільненні працівників у зв'язку зі змінами праці, головою якої призначено генерального директора, до складу комісії увійшла начальник ВОПтаЗ ОСОБА_3

Цим же наказом начальника ВОПтаЗ ОСОБА_3 зобовязано розмістити електронну версію штатного заміщення персоналу станом на 01.07.2015р. ( т.1, а.с. 63).

30 липня 2015р. о 13 год. під керуванням генерального директора підприємства відбулося засідання вказаної комісії, на якій були присутні всі члени , у тому числі ОСОБА_3, та її батько ОСОБА_5, посада якого підлягала скороченню.

На розгляд комісії були винесенні питання про можливість переведення на інші посади працівників, посади яких виключені, в тому числі батько позивача ОСОБА_5, який підлягав скороченню з посади заступника технічного директора головного інженера.

На засіданні комісії ОСОБА_5 надав згоду на переведення на іншу посаду, про що мав намір подати відповідну заяву після закінчення засідання. Комісія одностайно вирішила доручити відділу кадрів підготувати довідку про освіту, кваліфікацію, трудову діяльність ОСОБА_5 та провести повторне засідання на другий день 31липня 2015 р. ( т.1, а.с. 109-110).

З ранку 31 липня 2015р. відбулося повторне засідання комісії, на якому також була присутня ОСОБА_3 У зв'язку з розглядом питання щодо можливості переведення її батька на іншу посаду виник конфлікт інтересів, а тому ОСОБА_3 згідно антикорупційному законодавству не мала права примати участь у роботі комісії і була відсторонена з ініціативи члена комісії ОСОБА_7 ( т.1, а.с.117-118).

В той же день 31липня 2015р. після 15год. позивач ОСОБА_3 службовою запискою повідомила керівництво підприємства про неможливість її участі у роботі комісії через конфлікт інтересів при вирішенні питання щодо переважного права залишення на роботі її батька, про що їй стало відомо на засіданні комісії 30 липня 2015 р. З метою уникнення конфлікту інтересів просила заздалегідь повідомляти порядок денний чергового засідання комісії ( т.1, а.с. 91).

У письмових поясненнях від 04.08. 2015р. на вимогу в.о. начальника відділу протидії та попередження корупції (ВППК) підприємства щодо виявлених конфліктів інтересів ОСОБА_3 вказувала, що з її боку немає вини у порушенні антикорупційного законодавства. На її думку, 30 липня 2015 питання щодо переведення її батька на іншу посаду не вирішувалося. Крім того, її родинні звязки з ОСОБА_5М та її чоловіком ОСОБА_6 голові комісії генеральному директорові були добре відомі ( т.1, а.с. 11-113).

Пунктом 2 наказом в.о. генерального директора підприємства № 227- вк від 26.08. 2015 р. за невиконання вимог антикорупційного законодавства з посиланням на ст.ст.28,61 Закону України №1700-Y11 від 14.10. 20014 р. « Про запобігання корупції», та аналогічні положення , викладенні у п.п. 3.1.6, 3.4.1 3.4.3 Антикорупційної програми підприємства на ОСОБА_3 накладено стягнення у вигляді догани.

Між тим, обставинам щодо конфлікту інтересів у зв'язку з вирішенням питань переважного права на залишення на роботі батька позивача місцевим судом дана невірна юридична оцінка.

Суд помилково погодився з доводами позивача про те, що в її діях немає порушень антикорупційного законодавства.

Частиною першою п.4 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачений обовязок осіб, які є субєктами цього закону, вживати заходи щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, зокрема, повідомляти керівництво підприємства не пізніше наступного дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Однак покладений законом обовязок із врегулювання конфлікту інтересів ОСОБА_3 не виконано. 30 липня 2015 року при наявності у порядку денному питання щодо переважного права на залишення на роботі її батька вона не заявила генеральному директору, іншим членам комісії про наявність у неї реального конфлікту інтересів і неможливість брати участь у засіданні комісії.

При наявності реального конфлікту інтересів на другий день 31 липня 2015 року, достовірно знаючи, що на комісії має розглядатися питання щодо її батька, позивач повторно прийняла участь у засіданні комісії та була відсторонена з ініціативи інших учасників комісії. Службову записку про конфлікт інтересів ОСОБА_3 направила адміністрації тільки після відсторонення її від роботи в комісії з ініціативи інших членів комісії в кінці робочого часу .

Викладене свідчить про те, що у порушення вимог закону 30 липня 2015 року на засіданні комісії або в той же день після засідання комісії ОСОБА_3 не виконала покладений обовязок про необхідність прийняття заходу до негайне урегулювання конфлікту інтересів.

Такі дії ОСОБА_3 згідно ст. 1 Закону «Про запобігання корупції» віднесені до правопорушення, повязаного з корупцією, яке не містить ознак корупції, але порушує встановлені Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинені особою - субєктом, на якого поширюється дія закону.

Згідно зі ст.65 ч.1 Закону «Про запобігання корупції» за вчинення корупційних або повязаних з корупцією правопорушень особи , які їх вчинили , притягаються до кримінальної , адміністративної цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Тому адміністрація підприємства, встановивши у діях ОСОБА_3 правопорушення, повязане з корупцію, але яке не містить ознак корупції, з дотриманням вимог закону тобто ст.ст. 147-149 КЗпП України правомірно наклала на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани. При цьому від неї відібрані письмові пояснення про обставини правопорушення, догана оголошена у строк, передбачений законом, у змісті наказу зроблені посилання на невиконання нею конкретних зобовязань, встановлених частиною першою ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Викладене свідчить, що висновки місцевого суду про недоведеність правопорушення та порядку накладення стягнення у сфері боротьби з корупцією, а також посилання на норми Закону України « Про засади запобігання та протидії корупції» є помилкою. На час виникнення спірних правовідносин застосований судом першої інстанції закон втратив чинність, адміністрація підприємства при вирішенні питання про правопорушення правильно застосовувала Закону України №1700-Y11від 14.10.2014 р. «Про запобігання корупції».

З наведених підстав є помилковим посилання у рішенні суду на судову практику з вирішення спорів щодо відповідальності за корупційні дії на висновки колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України, які викладені в ухвалі по справі № 6-41295 св-14 від 11.02.2015р, оскільки в ній надано правовий аналіз про порядок відповідальності за корупційні дії, які виникли до прийняття Закону України № 1700-Y11 від 14.10.2014р.

Посилання позивача ОСОБА_3 на те, що засідання комісії було неправомочне, оскільки її повноваження скінчилися 21 липня 2015 року, з вимогами Антикорупційної програми підприємства її ознайомили тільки 30 липня 2015 року, що за її участю рішення про переважне право батька на залишення на роботі не приймалося , інші міркування в підтвердження позовних вимог, не мають суттєвого значення і не спростовують висновки про вчинення нею правопорушення, повязаного з корупцією.

Такі висновки ґрунтуються на тому, що ОСОБА_3 є субєктом, на якого поширюється дія Закону «Про запобігання корупції», який є спеціальним нормативним актом у державі, за невиконання вимог якого встановлена відповідальність, у тому числі у вигляді дисциплінарної. Цим законом на неї покладені обовязки приймати заходи щодо недопущення самого факту виникнення конфлікту інтересів на роботі. Положення цього закону доведені до позивача адміністрацій підприємства.

Тому незалежно від того, коли ОСОБА_3 ознайомили з Програмою боротьби з корупцію на конкретному підприємстві, чи правомочним або неправомочним було засідання комісії, чи вирішувалося по суті на засіданнях комісії, в яких приймала участь позивач, питання про переважне право батька на залишенні на роботі, сам по собі факт не прийняття ОСОБА_3 своєчасних заходів щодо не недопущення конфліктів інтересів є правопорушенням.

З наведених підстав є також помилковими висновки місцевого суду, що участь позивача у засіданні комісії не складає правопорушення тому, що рішення комісії носять консультативно-дорадчий характер і не мають безпосереднього впливу на прийняття остаточного рішення адміністрацією підприємства.

Рішенням комісії визначаються робітники, які при звільненні мають переважне право на залишення на роботі, такі рішення враховуються керівництвом підприємства та впливають на прийняття правового акту.

З викладених обставин справи та аналізу законодавства задоволення місцевим судом позовних вимог в частини визнання наказу від 26 .08. 2015 р. № 227-вк у частині п.2 незаконним та його скасування є необґрунтованим і безпідставним.

Зі змісту рішення місцевого суду вбачається, що у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України у його мотивувальній частині відсутні обґрунтування незаконності та необхідності скасування наказу № 254-вк від 14 вересня 2015 року, а також підставі для поновлення строку звернення до суду для оскарження цього наказу. Тому рішення в цій частині позовних вимог також є необґрунтованим.

Зі змісту наказу №254 вк від 14. 09.2015р. вбачається, що начальник ВОПтаЗ ОСОБА_3 вдруге вчинила порушення антикорупційного законодавства ( т 2., а.с. 40-41).

3 серпня 2015 р. ОСОБА_3, при виконанні службових обовязків, письмово погоджена заява її чоловіка ОСОБА_6 про його переведення з посади провідного юрисконсульта керівника юридичної групи на посаду начальника бюро стандартизації відділу ліцензування, якості, стандартизації та сертифікації ( БС ВЛЯСС).

В розділі заяви заноситься інформація про умови переведення, у тому числі, про систему оплати праці та посадового окладу за новою посадою. При перевірці заяви в частині розділу, що стосується посадового окладу начальника БС ВЛЯСС працівником відділу ОСОБА_8 внесено інформація про схему посадового окладу, та вказано, що вона відповідає 13 ступеню схеми. З такою інформацію про посадовий оклад заява погоджена начальником відділу ОСОБА_3 та надана керівництву підприємства для видання наказу про перевід ОСОБА_6 на нову посаду.

Службовою перевіркою на підприємстві встановлено, що на день погодження заяви посадовий оклад начальника БС ВЛЯСС відповідав 12 ступеню схеми посадових окладів, а зміна у схемі ступеню посадового окладу на 13 ступінь виконана ОСОБА_3 з перевищенням службових повноважень.

Внаслідок незаконно внесених нею змін у схему посадових окладів відносно начальника БС ВЛЯСС відбулося значне підвищення розміру посадового окладу її чоловіка при переведенні на вказану посаду.

Внесення зміни в схему посадових окладів не заперечувала ОСОБА_3І у пояснювальній записці на вимоги в.о. генерального директора та начальника ВППК підприємства від 20.08. 2015 р., та на засіданні керівників підрозділів підприємства того ж дня (т.2, а.с. 33-37 ).

Зі схеми посадових окладів керівників підприємств компанії, затвердженої в.о. президента ДП «Енергоатом» 23.03.2013р., яка діяла на підприємстві на час переведення на іншу посаду ОСОБА_6, вбачається, що начальникам бюро, служби встановлений 12 ступінь нарахування розміру посадового окладу, де мінімальний оклад визначено 7 305грн., а максимальний 8 042грн. Розмір 13 ступеню нарахування встановлено для іншого складу керівників у розмірі від 8 043грн. до 8 857грн. ( т.2, а.с. 47-48).

Із заяви ОСОБА_6, погодженої ОСОБА_3 вбачається, що його посадовий оклад встановлено у розмірі 8 250 грн., що відповідає тарифній ставці 13 ступеню схеми посадових окладів ( т.2, а.с. 50).

З наведених документів, пояснень ОСОБА_3 вбачається, що наказу про встановлення начальнику БС ВЛСС посадового окладу відповідно до тарифної ставки 13 ступеня на підприємстві не видавалося.

Позивач ОСОБА_3 самостійно без належного наказу по підприємству внесла зміни у розмір заробітної плати начальника БС ВЛЯСС, вказавши в заяві її чоловіка ОСОБА_6 оклад у розмірі, який відповідає у схемі посадових окладів 13 ступеню.

Наведене свідчить, що своїми діями щодо внесенням змін до схеми посадових окладів відносно начальника БС ВЛЯСС ОСОБА_3 перевищила службові обовязки, чим вчинила дисциплінарний проступок.

Крім того, оскільки незаконне внесення змін стосується переведення на вказану посаду її чоловіка, ОСОБА_3 порушила вимоги ст.22 Закону України від 14.10. 2014 року «Про запобігання корупції», якою субєктам, на яких поширюється дія цього закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або становище та повязані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Приймаючи до уваги, що перевищення ОСОБА_3 службових повноважень стосується переводу її чоловіка на іншу посаду, внаслідок таких дій йому значно збільшено посадовий оклад, керівництвом підприємства обгрунтовано зроблено висновок про наявність в діях ОСОБА_3 ознак приватного інтересу та корупційного правопорушення.

За вказаний корупційний вчинок ОСОБА_3 не притягнута до адміністративної або кримінальної відповідальності, тому з посиланням на порушення нею вимог ст. 22 , ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та відповідних положень антикорупційної Програми підприємства за невжиття заходів щодо недопущення конфлікту інтересів та невиконання вимог про заборону вчиняти дії та приймати рішення в умовах реального конфлікту інтересів, наказом по підприємству вона обгрунтовано притягнута до дисциплінарної відповідальності.

Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення за викладених обставин узгоджується та не суперечить вимогам ст.65 Закону України «Про запобіганню корупції» зі змісту частини другої якої вбачається, що особа, яка вчинила корупційне правопорушення, або правопорушення , повязане з корупцією , однак судом не притягнута до покарання, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що при накладенні дисциплінарного стягнення відповідачем дотримані вимоги ст.ст.147-149 КЗпП про прядок та строки накладення стягнення.

Перед накладенням стягнення позивачем надано адміністрації письмове та усне пояснення обставин внесення нею змін до схеми посадових окладів відносно начальника БС ВЛЯСС ( т.2, а.с. 33-37 ).

Правопорушення вчинено 3 серпня 2015 року, адміністрації стало відомо про це 05серпня 2015 року, що підтверджується зверненням відповідного керівника підприємства до ОСОБА_3 з вимогами надання письмових пояснень щодо обставин внесення змін у посадовий оклад начальника БС ВЛЯСС( т.2, а.с. 49 ).

З 21 серпня 2015р. по 05 вересня 2015р., тобто 15 діб, ОСОБА_3 знаходилася на лікарняному та була непрацездатною ( т. 1 , а.с. 13).

Таким чином без врахування часу непрацездатності видача наказу 14 вересня 2015 року про накладення дисциплінарного стягнення не порушує встановлений законом місячний строк.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанцій в оскаржуваній частині на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

На підставі ст. 88 ч.5 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового зброду у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 жовтня 2016 року у цій справі в оскаржуваній частині скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш», третя особа генеральний директор Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» 2 284, 48 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят чотири гривні 48 коп.) компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: