15.02.2017 Справа № 363/4539/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Баличевої М.Б.,
при секретарі - Кашоїди М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: Вишгородський відділ ГІРФ Управління Державної міграційної служби України у Київській області та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного її мешкання на території України з 1982 року по теперішній час. В обґрунтування своєї заяви вказала, що вона з 1982 року проживає та була прописана в гуртожитку по АДРЕСА_1 Її матір - ОСОБА_4, народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Шехмань, Петровського району, Тамобвської області, та у 1993 році переїхала проживати до неї у м. Вишгород, де і проживає разом з нею на даний час, так як нею вже приватизована кімната в гуртожитку. Вказала, що її матір, свого радянського паспорту не змінювала, оскільки вона отримувала пенсію на підставі старого радянського паспорту. Однак, згодом органи соціального забезпечення відмовились нараховувати їй пенсію на підставі старих документів. З цієї причини її матір змушена була отримати посвідку на постійне проживання в Україні з 2001 року, та була прописана (зараз зареєстрована) в належній їй кімнаті. Згодом постало питання про оформлення її матір'ю громадянства, так як згідно документів вона є особою без громадянства. З врахуванням цих обставин, вона разом з матір'ю звернулась до місцевого органу Державної міграційної служби, подавши всі наявні документи. На свої заяви отримала відповідь, що в неї немає документального підтвердження постійного проживання в Україні станом на 16.01.1991 рік, так як прописка в гуртожитку документально підтверджена тільки з 1996 року, коли вона поміняла свій паспорт, а тому змушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України.

Заявниця ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, свою заяву підтримала та просила суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Вишгородський відділ ГІРФ Управління Державної міграційної служби України у Київській областіу судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, прийняття рішення залишив на розсуд суду.

Заінтересована особа ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Олексіївка, Корміловського району, Омської області, про що в книзі реєстрації актів про народження 22.12.1960 року зроблено актовий запис №77, та батьками є - ОСОБА_5, ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про народження заявниці (а.с.6).

Статтею 234 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

До суду заявником, на підтвердження викладених нею обставин надано: трудову книжку ОСОБА_3, яка була розпочата 04.11.1978 року, та відповідно до записів в ній ОСОБА_3 19.10.1982 року була зарахована на роботу маляром другого розряду Київського будівельно - монтажного управління «Південатоменергобуд», та згідно останнього запису цієї ж трудової книжки 23.06.2015 року ОСОБА_3 була звільнена з посади маляра четвертого розряду КПЖ і КГ Вишгородської міської ради (а.с. 4-5).

З копії посвідки на постійне проживання на території України, виданої ОСОБА_4, видно, що матір заявниці зареєстрована за її адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

З копії довідок № 1607 від 18.11.2016 року та № 24 від 09.02.2017 року, виданих виконавчим комітетом Вишгородської міської ради на підставі картотеки, видно, що заявниця ОСОБА_3 дійсно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 21.12.1982 року по теперішній час, яка прибула з м. Омск (а.с. 9, 30).

Відповідно до посвідчення НОМЕР_1 виданого Київською обласною державною адміністрацією 03.12.1993 року, видно, що ОСОБА_3 є громадянкою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 1986 - 1993 років (а.с. 10).

Із наданої ксерокопії паспорту ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, остання є громадянкою України, та паспорт отримано у Вишгородському РВ ГУМВС України в Київській області 25.10.1996 року та відповідно до відміток про місце проживання остання з 31.10.1996 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час (а.с. 33-34).

Законом України «Про громадянство України», зокрема статтею 3 визначено, що громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, зі змінами, суд повинен навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлені факти. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідним заяву ОСОБА_3 задовольнити частково, а саме в частині факту постійного та безперервного на законних підставах проживання на території України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1982 року до отримання останньою паспорта громадянки України, НОМЕР_2, видного Вишгородським РВ ГУМВС України в Київській області - 25.10.1996 року, тобто по 25.10.1996 рік.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, зі змінами, Законом України «Про громадянство України», ст.ст.3, 10, 11, 256, 257, 258, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_3задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Олексіївка Корміловського району Омської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на території України з 1982 року по 25 жовтня 1996 рік.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий М.Б. Баличева