Справа №766/2714/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2017 року, Херсонський міський суд Херсонської області

у складі головуючого судді Хайдарової І.О.,

при секретарі Яковлєвій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні подання старшого державного виконавця Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби м. Херсоні ОСОБА_1, про примусове входження до жилого приміщення будинку АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби м. Херсоні ОСОБА_1, звернувся до суду з вказаним поданням в якому просив вирішити питання щодо примусового входження до жилого приміщення будинку АДРЕСА_2, з метою примусового виконання рішення суду відносно боржника ОСОБА_2.

Старший державний виконавець до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали подання, судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 376 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, в якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в ч. 1 цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 13 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено що, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Отже, йдеться про застосування таких заходів примусового виконання рішень, передбачених у законі, як:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

Процесуальний порядок вирішення цього питання регламентовано ст. 376 ЦПК.

Відповідно до частин 2, 5 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження"стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Зазначене подання не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано достатніх доказів на підтвердження факту повідомлення боржника про вчинення виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду. Зокрема у своєму подані державний виконавець вказує, що на виконанні в Корабельному районному відділі державної виконавчої служби м. Херсона знаходиться зведене виконавче провадження № 49666311, з примусового виконання виконавчих листів: №667/8120/15 від 09.06.2016 року, виданий Херсонським міським судом Херсонської області та №667/4029/13 від 29.10.2013 року, виданий Комсомольським районним судом м. Херсона, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь групи юридичних осіб у сумі 133198,43 гривень.

Але, до подання не додано жодного доказу на підтвердження того, що боржнику відомо про існування виконавчого провадження та отримання ним постанов про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, не надано доказів, що квартира №23, що розташована в місті Херсоні по вулиці Стрітенська, 7 належить боржнику на праві власності.

Враховуючи, що державним виконавцем не надано доказів відкриття виконавчого провадження щодо боржника та тієї обставини, що боржник достовірно знав про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для нього вчинення виконавчих дій час, суд вважає подання необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби м. Херсоні ОСОБА_1, про примусове входження до жилого приміщення будинку АДРЕСА_2.

На ухвалу протягом пяти днів може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_3