Справа № 463/3658/16-ц
Провадження № 2/463/374/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договірним зобовязанням на суму 25 019,19 грн.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 13.12.2012р. року між сторонами укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 13 000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну. Зміна кредитного ліміту може відбуватись за рішенням банку, який може прийняти таке рішення в будь-який момент. Поставивши свій підпис у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір. Відповідач, приєднавшись до договору погодився зі всіма його умовами, а банк в свою чергу, видав йому обумовлену суму коштів на засадах поворотності та платності. Однак, останній обовязку щодо повернення коштів не виконує, внаслідок чого станом на 10.07.2016р. загальний розмір заборгованості становить 25 019,19 грн., з яких 14 214,38 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4951,63 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6464,60 грн. заборгованість за пенею, 900 грн. штрафи, а також 500 грн. штраф (фіксована ставка), 1167,58 грн. штраф (процентна складова). З них, 3179 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015р. (дати зміни облікових правил банку). Тому, загальний розмір заборгованості становить 25 019,19 грн. Дану суму боргу просить стягнути в судовому порядку.

В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, скерував до суду заяву, в якій справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив. Підтвердив, що підписував договір, однак належним чином виконував взяті на себе зобовязання. Вважає, що розмір заборгованості завищений, оскільки знімав з кредитної картки кредитні кошти в сумі 3000 грн., які поступово повертав. Вважає, що знімає власні кошти з кредитної картки, які попередньо по мірі можливості клав на картковий рахунок. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З оглянутої в судовому засіданні копії заяви клієнта від 13.12.2012р. (а.с.10) вбачається, що відповідач, ознайомлений та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до заяви відповідача та Умов та правил надання банківських послуг, позивач видав відповідачу кредитну картку з обумовленим лімітом кредитних коштів, а відтак, слід вважати встановленим, що позивач виконав свої зобовязання за договором, чого відповідач, серед іншого не оспорює.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.9), кредитний ліміт для відповідача поступово збільшувався, та в кінцевому станом на 15.10.2013р. встановлений у розмірі 13 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не належним чином виконує зобовязання по кредитному договору відповідно до графіку погашення кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості, який в частині обрахунку відсотків за користування кредитом перевірений та прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до умов договору та тарифного пакету (а.с.5-8), станом на 10.07.2016р. розмір заборгованості за відсотками становить 4 951,63, грн.

В частині обрахунку заборгованості за тілом кредиту такий розрахунок судом не може бути прийнятий.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, за правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України вказує на те, що заборгованість за кредитним договором складається з двох обовязкових та двох додаткових складових. До перших належить тіло кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, а до других, які стягуються лише у випадку порушення грошового зобовязання, належить грошова сума, обрахована відповідно до ст. 625 ЦК України та неустойка.

Як вбачається з мотивів позову а також довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитного ліміту (а.с.9), такий востаннє збільшувався до суми 13 000 грн. і в подальшому, сума кредитного ліміту не змінювалась.

З огляду на це, суд вважає недоведеним розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 214,38 грн. і тому, в цій частині позов слід задовольнити частково, а до примусового стягнення підлягає сума заборгованості, яка становить 13 000 грн.

Відтак, обґрунтованими вимогами за вказаним позовом слід визнати вимогу про стягнення відсотків в розмірі 4 951,63, грн. та тіла кредиту в розмірі 13 000 грн. загальний розмір заборгованості в такому випадку становить 17 951,63 грн., однак, він підлягає зменшенню на суму 3179 грн.

Так, в мотивах позову (а.с.3), а також в розрахунку заборгованості (а.с.8) зазначено, що із суми заборгованості виключено грошові кошти в розмірі 3 179 грн., які сплачені відповідачем після 01.06.2015р.

Відповідно до вимог ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

За правилами п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.13-46), термін внесення Мінімального обовязкового платежу по кредиту, а також овердрафту до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобовязань. Платіж включає відсотки за користування кредитом, передбачені Тарифами, частину заборгованості по тілу кредиту, штраф, згідно цих Умов.

Відтак, враховуючи умови договору про черговість сплати заборгованості, на суму 3179 грн. підлягають зменшенню відсотки, що обраховані в розрахунку. Розмір заборгованості за відсотками, який слід стягнути в примусовому порядку в такому випадку становить 1772,63 грн. (4951,63 3179 = 1772,63). Разом із тілом кредиту (13 000 грн.) до примусового стягнення підлягає заборгованість за договірним зобовязанням в загальному розмірі 14 772,63 грн.

Мотиви заперечення відповідача про те, що розмір заборгованості є завищеним слід визнати неспроможними.

Вище уже зазначалось, що до 13 000 грн. кредитний ліміт збільшено банком 15.10.2013р. Згідно розрахунку заборгованості (а.с.5зв.), чого не спростував відповідач, після такого збільшення внаслідок операції, вчиненої з кредитною карткою 08.11.2013р., заборгованість збільшилась з 1906,61 грн. до 9186,361 грн. В подальшому, з 09.11.2013р. заборгованість збільшилась до 12 306,61 грн. При цьому, з моменту відкриття карткового рахунку і до 08.11.2013р. відповідач, паралельно знімаючи кредитні кошти, вніс на рахунок лише 1497 грн., внаслідок чого кошти, які знімались із кредитної картки не могли належати відповідачу.

Так само, не спростовує висновків суду інформація у виписці з карткового рахунку, яку отримав відповідач в банку (а.с.73-88), оскільки сума надходжень, що зазначена в цій виписці в розмірі 17 466 грн. по факту є підсумком коштів, які відповідач вносив на картковий рахунок для погашення заборгованості, розмір якої то збільшувався, то зменшувався в залежності від користування відповідачем кредитною карткою.

Тому, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками частково є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення штрафних санкцій, а саме 6464,60 грн. заборгованості за пенею, 900 грн. штрафу, а також 500 грн. штрафу (фіксована ставка), 1167,58 грн. штрафу (процентна складова), в її задоволенні належить відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини випливають із договору приєднання, укладеного у відповідності до вимог ст. 634 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання ст. 549 ЦК України.

Положення про стягнення обрахованих позивачем штрафних санкцій, які за своєю юридичною природою є неустойкою передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.13-46).

За правилами ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У подібній, проте не аналогічній цивільній справі № 6-240цс14 Верховний Суд України в своїй постанові від 11.02.2015р. вказав, що Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписувались, не є складовою укладеного між сторонами договору.

Згідно ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, оскільки умови укладеного між сторонами договору про стягнення штрафних санкцій, які відповідачем не підписувались в силу вимог ч. 2 ст. 547 ЦК України є нікчемними, підстави для стягнення з відповідача 6464,60 грн. заборгованості за пенею, 900 грн. штрафу, а також 500 грн. штрафу (фіксована ставка), 1167,58 грн. штрафу (процентна складова) відсутні і тому, в цій частині позов слід залишити без задоволення.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути судовий збір в розмірі 1378 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.32).

Керуючись ст.ст. 10,60,88,169,174,209,212-215,218, ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 207, 215, 216, 526, 534, 546, 547, 549, 610, 625, 629, 634, 638, 638, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (07.11.1958р.н., м. Львів, вул. Почаївська, 27/2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, 50, , МФО 305299, рах.№3111) заборгованість за договірним зобовязанням в розмірі 14 772,63 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят дві грн., 63 коп.) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» 1378 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.