Провадження № 2/761/2229/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.,

при секретарі Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016р. ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (Відповідач), у якому просив стягнути з останньої на свою користь заборгованість за позикою від 30 липня 2015 року у розмірі основного боргу в сумі - 22 000,00 грн.; відсотки за користування коштами у розмірі - 5 166,30 грн. та витрати по сплаті судового збіру.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 липня 2015 року ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 22 000,00 грн. на отримання для позивача декларації про ввід в експлюатацію житлового АДРЕСА_1 Проте, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, на неоднаразові звернення позивача повернути отримані кошти, відповідач не реагує, а отже ухиляється від виконання взятих зобов'язань, в зв'язку з викладеним, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у заяві.

Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення не надав та не просив розглядати справу у його відсутність.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача.

Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресю: АДРЕСА_2, що підтверджується Довідкою КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду подільського району» №252 від 04.04.2014 року (а.с. 5).

Відповідно до розписки від 30 липня 2015 року відповідач ОСОБА_3 отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 22 000,00 грн. та зобов'язувалась отримати для останнього декларацію про ввід в експлюатацію зазначеного житлового будинку по АДРЕСА_2

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Положеннями статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, між сторонами існувала домовленість з приводу виконання робіт по отриманню декларації про ввід в експлуатації житлового АДРЕСА_2

За розпискою від 30 липня 2015 року відповідач ОСОБА_2 зобов'язалась виконану роботу згідно усної домовленості (а.с. 8).

В тексті розписки також наявний підпис відповідача, таким чином останній своїм власним підписом підтвердила свої зобов'язання перед позивачем по здійснення певних дій на користь позивача. За таких обставин, суд доходить висновку, що правочин щодо виконання робіт на замовлення позивача між сторонами вчинений у письмовій формі, оскільки підписана відповідачем розписка у розумінні ст. 207 ЦК України є достатньою для підтвердження письмової форми правочину.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за затримку взятих на себе зобов'язань за період з 30.07.2015року по 26.09.2016 року у сумі 5 166,30 грн.

Наданий розрахунок позивача перевірений судом та є такими, що обраховані вірно, то суд вважає за можливе стягнути з відповідача зазначені кошти.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконала, а отже зобов'язана повернути Позивачу борг відповідно до вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені останнім.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212, 213, 215, 224 - 228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 30 липня 2015 року в розмірі суми основного боргу - 22 000 гривень; проценти за користування коштами за період з 30.07.2015 року по 26.09.2016 року в сумі - 5166 грн. 30 коп., а також судовий збір в сумі - 551 грн. 20 коп., а всього кошти в розмірі - 27 717 (двадцять сім тисяч сімсот сімнадцять) гривень 50 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: