Справа № 758/8629/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що 17 листопада 2007 року між ЗАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем був укладений Кредитний договір № К2XRFO03620735.

Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8 044 грн. 20 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору в розмірі 21 256 грн. 02 коп., у тому числі:

- 4 506 грн. 92 коп. - заборгованість за кредитом;

- 4 грн. 37 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 15 256 грн. 35 коп. - заборгованість з пені;

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 988 грн. 38 коп. - штраф (процентна складова).

У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти постановлення заочного рішення.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість. Крім того, просив застосувати строки позовної давності до даних правовідносин (а.с. 34).

Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПАТ «ПРИВАТБАНК» є повним правонаступником ЗАТ «ПРИВАТБАНК».

Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2007 року між ЗАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем був укладений Кредитний договір № К2XRFO03620735, шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитно-заставний договір ( а.с. 8-11).

Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8 044 грн. 20 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 17.05.2010 року, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом.

Звертаючись в суд з даним позовом ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що ОСОБА_2 неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього станом на 15 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 21 256 грн. 02 коп., у тому числі:

- 4 506 грн. 92 коп. - заборгованість за кредитом;

- 4 грн. 37 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 15 256 грн. 35 коп. - заборгованість з пені;

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 988 грн. 38 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

ОСОБА_1 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивачем вказано, що Заява разом з Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У правовій позиції, викладені ВСУ по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції , яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Суд бере до уваги, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача.

У судовому засіданні відповідач пояснив, що він не був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт).

Представником позивача не надано доказів того, що саме з цими Умовами був ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Адже, зміст пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 17.11.2007 року, містить розбіжності щодо строку позовної давності.

Крім того, у заяві позичальника від 17.11.2007 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У зв'язку із цим доводи відповідача про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) є обґрунтованими, а тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 17.11.2007 року.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішенні цього спору.

Аналогічні висновки містяться у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Так, позивач не надав жодного доказу того, що надані ним Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) дійсно являються складовою частиною укладеного 17.11.2007 року між сторонами кредитного договору, враховуючи, що вони не підписувалися ОСОБА_1

Як вбачається з виписки по заборгованості відповідача, останній платіж відповідачем було здійснено 11.12.2008 року, а з даним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся у липні 2016 року.

Таким чином, на момент пред'явлення даного позову ПАТ КБ «Приватбанк» сплив строк позовної давності.

Згідно зі ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч. 4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи пропуск позивачем строків звернення до суду за захистом своїх прав та наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 256-258, 261, 262, 265-267, 509, 526, 530, 610-612, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 15, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна