МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_________________________________________________________
Номер провадження №2/521/4813/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м.Одеса

Малиновський районний суду м. Одеси у складі

судді - Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Славової К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Військової академії (м. Одеси) до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

28.12.2015 року Військова академія (м. Одеси) звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що кімната №113 в будинку №89 по вул. Фонтанська дорога, 4 у м. Одесі є військовим майном, яке знаходиться на його балансі та перебуває у відповідальній експлуатації.

Відповідач, будучи працівником військової прокуратури Південного регіону України за погодженням начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси був вселений в спірну кімнату.

Позивач стверджував, що ОСОБА_2 з травня 2014 року без поважної причини у спірній кімнаті не проживає, що позбавляє позивача права на передачу кімнати у встановленому законом порядку для проживання іншим особам, які потребують житла.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що будівлі військового містечка №16, до яких відноситься будинок №89-гуртожиток по вул. Фонтанська дорога, 4 у м. Одесі, відповідно до акту прийому-передачі будівель, споруд та територій військового містечка №16 від 03.09.2013 року, є військовим майном, яке знаходиться на балансі та перебуває у відповідальній експлуатації позивача.

15.11.2011 року ОСОБА_2, як працівник військової прокуратури Південного регіону України вселений в кімнату №113 гуртожитку, розташованого на території військового містечка №16 у будинку №89 по вул. Фонтанська дорога, 4. (рапорт, погоджений начальником квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси).

Вказані обставини підтверджуються актами від 06.10.2014 року та 03.08.2015 року, затвердженими ТВО Начальника Військової академії, поясненнями завідувача гуртожитку ОСОБА_3 від 26.11.2015 року, листом заступника військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України від 10.08.2015 року за №8638, листом голови житлової комісії військових прокуратур Південного регіону України та Одеського гарнізону від 09.09.2015 року.

З 2014 року ОСОБА_2 фактично не проживає в спірному приміщенні,

Вказані обставини встановлені судом за актами перевірки від 06.10.2014 року, 03.08.2015 року.

ОСОБА_1 проживання ОСОБА_4 у встановленому законом порядку зареєстровано на час розгляду справи в м. Миколаєві, що встановлено судом з паспортних відомостей відповідача, з відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 05.02.2016 року місце проживання відповідача в м. Одесі та Одеській області, зокрема, у спірному приміщенні не зареєстровано.

Крім того, як факт реєстрації місця проживання відповідача за іншою адресою, так і факт його фактичного не проживання у спірному приміщенні визнані представником ОСОБА_5 в процесі розгляду справи та не підлягають доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України.

Обставини перешкоджання відповідачу з боку Військової академії та факт його вселення у спірне приміщення разом із сімєю, на які ОСОБА_5 посилався в заяві про перегляд заочного рішення не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи.

Поряд із тим, розглядаючи спір в межах позовних вимог, суд виходить з наступного:

Право на захист цивільних прав та інтересів виникає у особи у разі його порушення, невизнання, оспорювання (ст. 15 ЦПК України).

За загальним правилом вимоги повинні відповідати ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес способом, встановленим договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ст. 127 ЖК гуртожитки призначені для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Житлові будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів.

З пояснень представника позивача вбачається, що спірне приміщення не є зареєстрованим у встановленому порядку як гуртожиток.

Водночас, з наданих сторонами доказів вбачається та не заперечується відповідачем, що спірне приміщення фактично використовується як гуртожиток, переобладнано для цієї мети, відповідає санітарним та технічним вимогам.

За ч.2 ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Відповідно до ст. 129 ЖК України та п.10 р. II Примірного положення про гуртожитки, єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, що видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України) та відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» повязано із вирішенням питання про зняття місця проживання особи з реєстраційного обліку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був вселений в кімнату №113 гуртожитку, розташованого на території військового містечка №16 у будинку №89 по вул. Фонтанська дорога, 4 за відсутності відповідного ордеру на таке вселення, тобто із порушенням установленого законом порядку.

Враховуючи, що відповідач не набув право на проживання у спірному приміщенні у встановленому законом порядку, місце його проживання зареєстровано за іншою адресою, суд вважає, що позивачем обраний не правильний спосіб захисту порушеного права як визнання особи, такою, що втратила права користування спірним приміщенням у гуртожитку.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що фактично позов обумовлений знаходженням у спірній кімнаті особистих речей ОСОБА_2, що не позбавляє позивача права на звернення до відповідача із відповідним позовом саме з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Військової академії (м. Одеси) до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя С.В. Маркарова