Справа №484/2959/16-ц 15.02.2017 15.02.2017 15.02.2017
Справа 484/2959/16-ц Головуючий у першій інстанції - Закревський В.І.
Провадження 22-ц/784/436/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лептуга С.С.,

за участю: представника позивача - Руденко Н.В., представника відповідача - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі ПАТ «Миколаївгаз») до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом виселення , -

в с т а н о в и л а:

В вересні 2016 року ПАТ «Миколаївгаз» звернулося з позовом до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом виселення.

Позивач зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 9 січня 2003 року ПАТ «Миколаївгаз» є власником квартири АДРЕСА_1. 27 червня 2003 року вказана квартира як службова була запропонована для тимчасового проживання працівнику Первомайського управління газового господарства ОСОБА_5 та членам його сім'ї на період роботи в газовому господарстві. 27 вересня 2013 року відповідача було звільнено з роботи за власним бажанням. Після звільнення з роботи, відповідач в добровільному порядку не звільнив займане службове приміщення.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 неправомірно займає службову квартиру, позивач просив витребувати майно з чужого незаконного володіння шляхом виселення відповідача з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Миколаївгаз», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 6 ЖК УРСР житлові будинки і житлові приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Порядок надання службових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду та користування ними врегульований Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим Постановою Ради міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37 (далі-Положення).

Відповідно до п.3 Положення жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

Так ч. 1 ст. 118 ЖК УРСР передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які в зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

За правилами ч. 1 ст. 122 ЖК УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

З матеріалів справи вбачається та таке встановлено судом, що на підставі договору купівлі-продажу від 9 січня 2003 року ПАТ «Миколаївгаз» є власником квартири № АДРЕСА_1 ( а.с.4-6).

Згідно технічного паспорту вказана квартира розташована на другому поверсі дев'ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат, житловою площею 39,50 кв.м., загальною площею 67,50 кв.м. (а.с.7-8).

Рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 30 травня 2003 року №269 закріплено в рахунок службових за Первомайським управлінням експлуатації газового господарства придбану управлінням трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 39,5 кв.м. і вирішено видати службовий ордер старшому майстру ОСОБА_5, склад сім'ї 4 чоловіки (а.с.40-42).

На підставі вказаного рішення виконавчим комітетом Первомайської міської ради 11 червня 2003 року було видано ордер НОМЕР_1 на право зайняття ОСОБА_5 та членами його сім'ї у складі 4 особи вказаної квартири, із відміткою «службовий» (а.с.38).

З копії трудової книжки вбачається, що 28 січня 1995 року ОСОБА_5 було прийнято на роботу до Первомайського управління експлуатації газового господарства де в подальшому він займав різні посади (а.с. 22-26).

27 вересня 2013 року ОСОБА_5 звільнився з роботи в Первомайському управлінні експлуатації газового господарства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.9).

Наведене свідчить, що відповідач пропрацював в Первомайському управлінні експлуатації газового господарства з 28 січня 1995 року до 27 вересня 2013 року 1995 року, тобто понад 18 років.

На теперішній час у спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідач з дружиною - ОСОБА_7 та донькою - ОСОБА_8 (а.с.33).

Згідно положень ст. 124 ЖК УРСР, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Аналогічне положення містяться в пунктах 34, 35 Положення.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд, першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявність трудового стажу у відповідача понад 18 років є підставою для застосування п. 2 ч. 1 ст. 125 ЖК УРСР, а відтак обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ПАТ «Миколаївгаз» не є організацією в якій працював відповідач, а спірна квартира не знаходиться на балансі Первомайського управління експлуатації газового господарства не заслуговують на увагу, оскільки рішенням виконкому спірна квартира була закріплена саме за Первомайським управлінням експлуатації газового господарства та надана відповідачу як працівнику вказаного управління в якості службової.

Інші доводи позивача зводяться до підстав позову, яким суд відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України дав належну оцінку, а тому не впливають на обґрунтовані висновки суду.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова