У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євграфової Є.П., Карпенко С.О.,Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічнеакціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 17 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким останньому було надано кредит в розмірі 21 000,00 доларів США на строк до 16 вересня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,45 % річних.

.

З метою забезпечення виконання зобов`язання по вищевказаному кредитному договору, 17 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1, яке належить їй на праві приватної власності.

Оскільки боржник ОСОБА_6 належним чином не виконував свої зобов'язання закредитним договором від 17 вересня 2007 року, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 23 лютого 2015 року складає 32 405, 96 доларів США, та яку позивач просив стягнути з боржника, а також, в рахунок погашення кредитної заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 405,96 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, скасовано та в цій частині ухвалено нове про задоволення позовних вимог.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, що складається із домоволодіння, а саме: житлового будинку, позначеного на плані літ. «А», загальною площею 71,6 кв. м., жилою площею 43,8 кв. м та належних до будинку споруд та прибудов, яке розташоване по АДРЕСА_1 та належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_7, в межах суми заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року в розмірі 32 405,96 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором не переглядалось апеляційним судом, оскільки сторонами не оскаржувалось.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_8, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути звернуто стягнення на житловий будинок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки вказаний будинок є єдиним житлом відповідача та його загальна площа становить 71,6 кв. м.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Проте повністю погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким останньому було надано кредит в розмірі 21 000,00 доларів США на строк до 16 вересня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,45 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язання по вищевказаному кредитному договору, 17 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 яке належить їй на праві приватної власності.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон України «Про іпотеку») передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Крім того, відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

На порушення зазначених вище вимог закону та умов договору іпотеки, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, в резолютивній частині рішення не зазначив спосіб реалізації предмета іпотеки та не вказав початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

За таких обставин, ухвалене судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова