Справа № 363/4118/15-ц Головуючий у І інстанції Котлярова І. Ю.
Провадження № 22-ц/780/56/17 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 26 15.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.

за участю секретаря: Тимошевської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - відділ державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 28.04.2011 року між нею та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 позику в розмірі 762 624 гривні, та в п.1 даного договору сторони визначили еквівалент суми позики в євро, що склало 63 552 євро. ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором позики не виконала. 22 липня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - ОСОБА_5, було вчинено виконавчий напис, відповідно до якого, у безспірному порядку підлягало стягненню 762 624 гривні боргу за договором. На підставі даного напису, головним виконавцем ВДВС Бучанського МУЮ, було відкрито виконавче провадження, в ході виконання якого було виявлено майно відповідача, яке не можливо було реалізувати для задоволення вимог позивача через накладання арешту на це майно слідчим ГУ МВС в м. Києві.

Лише в липні 2015 року було виявлено відсутність арештів та 02.07.2015р. постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження щодо стягнення суми в розмірі 762 624 гривні.

Зазначає, що стягнута сума за виконавчим написом в розмірі 762 624 грн. не відповідає дійсному розміру зобов'язання відповідача через те, що в договорі було визначено еквівалент суми позики у розмірі 63552 євро. Сума боргу становить 1 572 800 гривень, визначена за курсом НБУ, станом на час звернення до суду із даним позовом, враховуючи суму визначену за виконавчим провадженням у розмірі 762 624 гривні.

Просила суд стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 1136862 грн. та 156318 грн. за прострочення виконання зобов'язання.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму боргу у розмірі 1 136 862 (один мільйон стотридцять шість тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні, три відсотка річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 156 318 (сто п'ятдесят шість тисяч триста вісімнадцять) гривень, а загалом 1 293 180 (один мільйон двісті дев'яносто три тисячі сто вісімдесят) гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що договір позики від 28 квітня 2011 року вона не укладала, підпис ОСОБА_3 на вказаному доворі візуально відрізняється від підпису на інших документах.

В судове засідання сторони не зявились про час розгляду справи належним чином повідомлені. (т. 2 а.с.15)

Представники ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подали заяви про відкладення розгляду справи, докази про причини їх неявки визнані неповажними, що згідно ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник ОСОБА_2- ОСОБА_8 звернувся до суду клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи та про допит свідків ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, мотивуючи його необхідністю встановити повно та всебічно обставини справи.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з»ясування обставин справи, що мають значення і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом про стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Оспорювання самого договору не є предметом розгляду даної цивільної справи.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухвалені рішення. Суд не бере до уваги докази що не стосуються предмета доказування.

Відповідач та її представник просять призначити почеркознавчу експертизу підпису ОСОБА_3 на договорі. Разом з тим підпис самої ОСОБА_2 не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За правилами ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції зумовлено поважними причинами.

У суді першої інстанції представник ОСОБА_2 не заявляв клопотання про допит свідка ОСОБА_11 та заявником не було належним чином обґрунтовано поважності причин, які б об'єктивно перешкодили відповідачу представити такі клопотання до суду першої інстанції.

Свідок ОСОБА_5 була допитана судом першої інстанції. Додаткових даних для проведення допиту, які б не були надані в суді першої інстанції апеляційному суду не надано.

Представником відповідача не надано до суду доказів щодо необхідності допиту свідка ОСОБА_10 оскільки обставини, щодо яких він може надати поянення не є предметом доказування по даній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Зазначениим вимога рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем своїх вимог.

Судом встановлено, що 28.04.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 позичила ОСОБА_2 гроші в сумі 762 624 гривні, що складає 63 552 євро згідно офіційного курсу НБУ на день підписання договору, строком до 28.06.2011 року без нарахування процентів ( т.1 а.с.15).

Позивач зазначав що він як позикодавець виконав свої зобов'язання за вказаним договором та надав відповідачці кошти в борг. Відповідач порушив умови договору та не виконала свої зобов'язання.

22.07.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис, згідно якого запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 762 624 гривні, згідно укладеного між ними 28.04.2011 року договору позики грошей ( Т.1 а.с.16).

07.02.2012 року головним державним виконавцем ВДВС Бучанського МУЮ було відкрите виконавче провадження №31085431 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, та запропоновано ОСОБА_2 виконати його добровільно в строк до 14.02.2012р.

27.09.2013 року виконавчий документ було повернуто стягувачеві у зв'язку із тим, що на майно боржника накладено арешт слідчим СУ ГМВС (т. 1 а.с.18).

16.06.2014 року головним державним виконавцем ВДВС Бучанського МУЮ було відкрите виконавче провадження №43736040 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, та запропоновано ОСОБА_2 виконати його добровільно в строк до 22.06.2014р.

15.06.2015 року виконавчий документ було повернути стягувачеві у зв'язку із тим, що на майно боржника накладено арешт слідчим СУ ГМВС (т. 1 а.с.20).

02.07.2015 року головним державним виконавцем ВДВС Бучанського МУЮ було відкрито виконавче провадження №48119920 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у сумі 762624 гривні та запропоновано ОСОБА_2 виконати його добровільно в строк до 08.07.2015р. ( Т.1 а.с.21).

25.07.2015р. представник стягувача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до ВДВС Бучанського МУЮ з заявою про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у сумі 1 534 145 гривень, згідно офіційного курсу НБУ встановленого до євро, оскільки у постанові про відкриття виконавчого провадження від 02.07.2015 року зазначено суму 762624 гривні, що є порушенням права стягувача на повернення боргу в сумі еквівалентній 63552 євро (Т. 1а.с.22).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого саме роду та такої самої якості) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими, разом з тим не підлягають захисту з огляду на пропуск строку звернення до суду за захистом свого права.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З моменту невиконання відповідачем вимог передбачених договором про сплату боргу розпочався перебіг позовної давності, а саме: з 27 червня 2011 року. ОСОБА_3 пред'явила позов 14 вересня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

24 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою в порядку ст. 267 ЦК України та просила відмовити в задоволені позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Посилання позивача на те, що нею не пропущено строк позовної давності звернення до суду, у зв'язку із зверненням до нотаріуса за вчиненням нотаріального напису та зверненням до виконавчої служби безпідставні.

Відповідно до ч. 2 ст. 263 ЦК України у разі виникнення обставин, встановлених ч. 1 ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Нормами ст.ст. 263 та 264 ЦК України передбачені вичерпні переліки обставин, які є підставою або для зупинення перебігу позовної давності, або для переривання перебігу позовної давності.

Здійснення позивачем заходів з позасудового стягнення заборгованості з відповідача шляхом вчинення виконавчого напису про стягнення боргу в силу норм ст.ст. 263 та 264 ЦК України не є підставою ані для зупинення перебігу позовної давності, ані для переривання перебігу позовної давності.

За таких обставин позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення через пропуск ним строку позовної даності.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням вимог ч.5 ст.88 ЦПК України на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 6699,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - відділ державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 6699,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: