Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/586/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Волощук В.В., розглянувши позовну заяву заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Тепеницької сільської ради Олевського району до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління економічного розвитку, інфраструктури і торгівлі Олевської районної державної адміністрації про визнання недійсним наказу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та зобовязання її повернути, -

В С Т А Н О В И В :

Заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Тепеницької сільської ради Олевського району звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління економічного розвитку, інфраструктури і торгівлі Олевської районної державної адміністрації, в якому просив з метою забезпечення позову накласти арешт на земельну ділянку площею 2 га за кадастровим номером :04:000:0275, яка перебуває у власності ОСОБА_2 на території Тепеницької сільської ради. Вимогу мотивує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження спірної земельної ділянки до ухвалення рішення по справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» відзначає, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

Враховуючи викладене, у поданій до суду позовній заяві позивач не обґрунтував необхідність забезпечення позову, до позовної заяви не додано правовстановлюючих документів на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0275, документів про винесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), встановлення знаків меж вказаної земельної ділянки, а додано лише інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, з якої слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0275 відсутні, та ксерокопія викопіювання.

Таким чином вважаю, що позивачем не надано обґрунтованих доводів щодо вжиття заходів забезпечення позову та не представлено ним переконливих доказів того, що спірна земельна ділянка може в подальшому бути відчуженою, а також позбавляє дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що не вжиття забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та робить неможливим виконання такої ухвали.

Враховуючи наведене вважаю, що вимога про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Відповідно до абз.3 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за змістом ст.293 ЦПК окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись вимогами ст.ст.151-153, 210 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимоги заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Тепеницької сільської ради Олевського району про забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку площею 2 га за кадастровим номером :04:000:0275, яка перебуває у власності ОСОБА_2 на території Тепеницької сільської ради відмовити.

Ухвала оскарженню є не підлягає.

Суддя: ОСОБА_3