Справа № 465/3156/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М. Провадження № 22-ц/783/1375/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І. Категорія: 43
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи: Державної міграційної служби Франківського району м. Львова, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

встановила:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року позов задоволено. Ухвалено визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування будинком №13А на вулиці Кобилиці у м. Львові.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати.Зазначає, що не є членом сім»ї ОСОБА_2 та не проживає спільно протягом тривалого часу. Вказує, що не вчиняв жодних дій, спрямованих на перешкодження чи обмеження прав позивача у користуванні будинком.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст. ст. 3,4 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право, в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно з ч.1 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі ст. ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими доказами.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз»яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін, та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Встановлено, що спірний будинок знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кобилиці, 13А, складається з трьох житлових кімнат площею 55,44 кв.м., двох коридорів площею 16,0 кв.м., кухні площею 10,1 кв.м., ванної кімнати площею 4,7 кв.м. та вбиральні площею 1,0 кв.м.; загальна площа будинку становить 87,20 кв.м. Будинок належить ОСОБА_2, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації від 12 травня 1993 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ЛОДК БТІ та ЕО від 15 грудня 2004 року (реєстраційний номер 7965873).

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і реєстрації, виданої ЛКП «Сонячне» за № 1133 від 18 березня 2015 року, в квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, .

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідач без поважних на те причин не проживає у спірній квартирі понад 15 років, що стверджується актом ЛКП «Сонячне» від 27 березня 2015 року. Цю обставину він не заперечує.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником чи законом.

Є встановленим, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин значно довше зазначеного строку, жодної домовленості щодо користування житлом між ним та позивачем не було.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: