Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/882/16-ц
У Х В А Л А

15.02.2017 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шипович В.В.

при секретарі Євтушенко М.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, як представник ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним посвідченого нотаріусом ОСОБА_6 09.12.2003 року заповіту від імені ОСОБА_7, який помер 31.07.2015 року. При цьому посилався на те, що ОСОБА_7 на час складання заповіту 09.12.2003 року страждав на психічні розлади здоров`я, приймав лікарські препарати, що мають психотропну дію, а також зловживав спиртними напоями, а тому не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представники відповідача заперечували проти позову.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 15.06.2016 року було призначено посмертну судову психіатричну експертизу.

Згідно з Висновком №433 від 06.12.2016 року посмертної судової психіатричної експертизи проведеною комісією експертів КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня», - у ОСОБА_7, який помер 31.07.2015 року, на момент складання заповіту 09.12.2003 року не відмічалося хронічного стійкого психічного розладу, тимчасового розладу психічної діяльності, іншого хворобливого стану психіки, а виявлялися прояви органічної дизфункції головного мозку внаслідок цереброваскулярного захворювання у звязку із атеросклерозом судин головного мозку, гіпертонічної хвороби, без проявів психічного дефекту, інтелектуально-мнестичного зниження, змін особистості по органічному типу, що не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Представник позивача не погодившись із висновком посмертної судової психіатричної експертизи, заявив клопотання про призначення у справі посмертної комплексної судової медично-психологічно-фармацевтичної експертизи проведення якої просив доручити експертам Київського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України та на вирішення експертизи поставити наступні питання:

1.З урахуванням індивідуально-психологічних властивостей ОСОБА_7, а також обставин його життя, стану здоровя та інших факторів, чи був у нього на момент складання заповіту депресивний стан чи інший хворобливий стан? Якщо так, то який саме, який вплив здійснював на ОСОБА_7?

2.Чи могли наявні у ОСОБА_7 захворювання, відповідно до його амбулаторної картки, на період складання заповіту, вплинути на його фізіологічний психічний чи психологічний стан? Якщо так, то як саме?

3.Чи могло вживання ОСОБА_7 призначених лікарських препаратів, на період складання заповіту, та спиртних напоїв, в сукупності та/або окремо, вплинути на його фізіологічний, психічний чи психологічний стан? Якщо так, то як саме?

4.Чи мали призначені ОСОБА_7 лікарські препарати побічну дію? Якщо так, то яку саме?

Представники відповідача заперечували проти заявленого клопотання, вважаючи, що частина питань запропонованих представником позивача не стосується предмету розглядуваної справи, а по інших питаннях вже надана відповідь у висновку судової психіатричної експертизи. Крім того вважали, що клопотання про призначення експертизи подано із порушення строків подання доказів.

Суд вислухавши доводи представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та висновок експертів, виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України, - правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Саме тим, що на думку позивача, ОСОБА_7 на момент складання заповіту 09.12.2003 року не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними і обгрунтовані позовні вимоги про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 29.02.2012 року у справі №6-9цс12, - підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року у по справі №6-131цс14.

Експертами при проведенні посмертної судової психіатричної експертизи (висновок №433 від 06.12.2016 року) зроблено категоричний висновок про здатність ОСОБА_7 на момент складання заповіту 09.12.2003 року усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. При цьому експертами не заперечувалась наявність у ОСОБА_7 ряду захворювань судин головного мозку, гіпертонічної хвороби. Експертами не повідомлено про необхідність для відповіді на поставлене судом питання залучати до проведення експертизи фахівців в галузі психології, фармакології, тощо.

Метою проведення судової експертизи у розглядуваній справі з урахуванням предмету доказування, було встановлення наявності чи відсутності у ОСОБА_7 спроможності в момент складання заповіту 09.12.2003 року розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідь на це питання експертами надана в повній мірі.

За таких обставин суд вважає, що призначення запропонованої представником позивача комплексної судової медично-психологічно-фармацевтичної експертизи є недоцільним, оскільки зясування впливу обставин життя ОСОБА_7, наявних у ОСОБА_7 захворювань, медичних препаратів чи спиртних напоїв на його стан, за умови, що ці фактори не позбавляли ОСОБА_7 здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, не має юридичного значення у розглядуваній справі та виходить за межі предмета доказування.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 57-60, 143, 145, 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі посмертної судової медично-психологічно-фармацевтичної експертизи.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: ОСОБА_8