Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

14 лютого 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» про поновлення на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плати,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Світ ласощів» про поновлення на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плати.

Свій позов обґрунтовує тим, що згідно наказу-розпорядження №ЛАС916 від 15 листопада 2016 року вона була прийнята на роботу з 16 листопада 2016 року в ТОВ «Світ ласощів» на посаду укладальника-пакувальника (лінія HAAS №2 цеху цукерок - бригада №63).

18 листопада 2016 року вона звернулася за медичною допомогою і їй був виписаний лікарняний лист. Лікувалася вона по 30 листопада 2016 року. Після лікування отримала довідку про те, що за станом здоровя не може працювати в нічних змінах, виконувати роботи з зоровою напругою, підняттям ваги більше 5 кг на термін з 1 грудня 2016 року по 1 лютого 2017 року. З даною довідкою вона прийшла на роботу але її повідомили, що вона не пройшла іспитовий термін і її на підставі доповідних записок працівників звільнено з роботи. 2 грудня 2016 року під підпис її ознайомили з наказом-розпорядженням №ЛАС25 про припинення трудового договору згідно ст.28 КЗпП України як таку, що не витримала випробувального терміну, підстава - службова записка від начальника цеху від 18 листопада 2016 року.

Вважає своє звільнення незаконним.

Просила суд поновити її на посаді в ТОВ «Світ ласощів» на посаду укладальника-пакувальника та перевести на легку працю без нічних змін; стягнути з ТОВ «Світ ласощів» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 грудня 2016 року по час поновлення на роботі; у випадку відмови в поновлені на роботі зобовязати відповідача провести з нею повний розрахунок при звільненні з роботи та виплатити грошові кошти шляхом перерахунку на банківську зарплатну картку.

В судовому засіданні позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила поновити її в ТОВ «Світ ласощів» на посаду укладальника-пакувальника та надати можливість виконувати легшу працю; стягнути з ТОВ «Світ ласощів» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 грудня 2016 року по час поновлення на роботі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Фактичною передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право (для справ позовного провадження). Спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обовязків, свобод чи інтересів конкретної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу (розпорядження) №ЛАС916 від 15 листопада 2016 року ОСОБА_1 прийнята на роботу з 16 листопада 2016 року на посаду укладальника-пакувальника лінії НААS №2 цеху цукерок (бригада 63) ТОВ «Світ ласощів» зі строком випробування 1 місяць, тривалістю робочого тижня - 40 год., окладом 13 грн. 99 коп.

З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 15 листопада 2016 року.

Наказом (розпорядженням) №ЛАС25 від 2 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади укладальника-пакувальника лінії НААS №2 цеху цукерок (бригада 63) відповідно ст. 28 КзпП України, як таку, що не витримала випробування. Підстава - службова записка начальника цеху від 18 листопада 2016 року.

З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 2 грудня 2016 року.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

12 червня 2016 року набрав чинності Закон України Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю щодо випробування при прийнятті на роботу» від 17 травня 2016 року № 1367-VIII , яким введено нові правила випробування при прийнятті на роботу. Даним актом внесені зміни до статей 26-28 та 40 Кодексу законів про працю, передбачаючи більш деталізоване регулювання випробування при прийнятті на роботу, включаючи розширення переліку працівників, для яких випробування не встановлюється, правила розрахунку строку випробування та спеціальні норми щодо звільнення за результатами випробування.

Законом введена нова підстава для звільнення «встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування». Дана підстава передбачена у п. 11 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю, а роботодавці повинні посилатися на неї, роблячи записи у трудових книжках.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Відповідно до ст. 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

Строк випробування при прийнятті на роботу робітників не може перевищувати одного місяця.

До строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причини.

Відповідно до ч.2 ст. 28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Згідно п.11 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Згідно ч.4 цієї статті не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як вбачається з листка непрацездатності серії АГЯ №203791, виданого КНП «Пята Черкаська міська поліклініка» 18 листопада 2016 року, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 18 листопада 2016 року по 1 грудня 2016 року. Стати до роботи - 2 грудня 2016 року.

Отже, у відповідності до ч.3 ст. 27 КЗпП України, строк перебування позивачки на лікарняному не зараховуються до строку випробування, а тому строк випробування автоматично подовжується на строк тимчасової відсутності позивачки.

З наданих в судовому засіданні представником відповідача повідомлень від 18 листопада 2016 року щодо звільнення відповідачки у звязку з не проходженням випробувального терміну вбачається, що відповідач прийняв рішення про звільнення позивачки ще під час перебування останньої на лікарняному, що є порушенням ч.4 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, вказані повідомлення, не можуть вважатися доказом того, що відповідачка була належним чином за три дні повідомлена про своє звільнення оскільки доказів, які свідчать що позивачка отримала вказані повідомлення особисто, представником відповідача в судому засіданні не надано.

За таких обставин, суд вважає, що під час звільнення позивачки з роботи, відповідачем порушено вимоги ст.ст. 28, 40 КЗпП України, а тому приходить до висновку про поновлення позивачки на посаді укладальника-пакувальника лінії НААS №2 цеху цукерок (бригада 63) ТОВ «Світ ласощів».

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

У відповідності до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, цей порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно абзацу 3 п.2 Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка пропрацювала у відповідача менше двох місяців.

Як вбачається з розрахункового листка за листопад 2016 року ОСОБА_1 за період з 16 по 30 листопада 2016 року було відпрацьовано 16 годин та їй нараховано 223 грн. 84 коп. ( 13 грн. 99 коп. / тариф за 1 год./ х 16 / кількість відпрацьованих годин/).

Згідно розрахунків норм тривалості робочого часу на 2016 та 2017 роки, затверджених Міністерством соцполітики України, при 40-годииному робочому тижні, позивачка за період з 2 по 31 грудня 2016 року повинна була відпрацювати 160 год., за січень 2017 року 159 год., за період з 1 по 14 лютого 2017 року 80 год.

Період щодо розрахунку компенсації складає з 2 грудня 2016 року (день звільнення) по 14 лютого 2017 року (день поновлення на роботі).

Звідси, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2015 року по 14 грудня 2015 року становить. 5582 грн. 01 коп. (( 160 год. х 13 грн. 99 коп.) +(159 год. х 13 грн. 99 коп.) + (80 год. х 13 грн. 99 коп.) ), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивачки про надання їй можливості виконувати легшу працю, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, необхідною умовою для звернення до суду за захистом свого права є його порушення або невизнання.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

Отже, переведення особи на більш легку роботу належить до виключної компетенції власника або уповноваженого ним органу на підставі наданого особою медичного висновку.

При цьому суд звертає увагу на те, що висновок про необхідність тимчасового переведення на іншу роботу видають лікар або комісія лікарів лікувального закладу за місцем проживання або роботи працівника (частина перша ст. 69 Основ законодавства України про охорону здоров'я). При цьому лікар або комісія лікарів діють як органи медико-соціальної експертизи, висновки яких є обов'язковими для всіх роботодавців. Право давати висновки про необхідність переведення працівника на іншу роботу надано лікарсько-консультаційним комісіям (ЛКК), а якщо така в лікувальному закладі не створена, то такий висновок дає лікуючий лікар з дозволу головного лікаря (п. 2.13 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян).

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви, судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. слід стягнути на користь держави з відповідача.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

На підставі наведеного, ст.ст. 26-28,40, 232,235, керуючись ст.ст. 10, 14, 212, 213, 294, 295, 367 ЦПК України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» про поновлення на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плати задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді укладальника-пакувальника лінії НААS №2 цеху цукерок (бригада 63) Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 2 грудня 2016 року по 14 лютого 2017 року в сумі 5582 грн. 01 коп. з відрахуванням всіх обовязкових платежів, передбачених законом.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» на користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 20 лютого 2016 року.

Головуючий: ОСОБА_2