Справа № 462/7637/14 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/1282/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: прокурора Панькевича Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 12950 грн. заборгованості та визнання за нею права власності на стаціонарну малу архітектурну форму, яка розташована біля нежитлової будівлі АДРЕСА_1.

У судовому засіданні сторони з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок дійшли згоди, подали спільну заяву та укладену і підписану сторонами мирову угоду для визнання її судом та закриття провадження у справі.

Оскаржуваною ухвалою визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за умовами якої в порядку погашення заборгованості відповідачки перед позивачкою визнано за нею право власності на нежитлове приміщення (торговий павільйон), яке розташоване біля будинку АДРЕСА_1 площею 21,07 кв.м. У зв»язку з визнанням мирової угоди провадження у справі було закрито.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив заступник прокурора Львівської області, в апеляційній скарзі, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати і в задоволенні позову відмовити. Апелянт зазначає, що п. 2 мирової угоди порушує вимоги ст. 175 ЦПК України, а саме, визнання права власності на самовільно споруджену малу архітектурну форму суперечить чинному законодавству, оскільки така споруджена без дотримання порядку розміщення малих архітектурних форм та прийняття в експлуатацію тощо, а тимчасові збірно - розбірні конструкції не є об»єктом нерухомості, а відтак і право власності на такі виникати не може. Також, зазначає, що мирова угода це угода сторін про припинення судового спору мирним шляхом на підставі взаємних поступок і повного або часткового задоволення зустрічних вимог. Результатом укладення мирової угоди є припинення провадження по справі, ліквідація, в тому чи іншому обсязі, попередніх прав і обов»язків сторін, і заміна їх новими, у відповідності з умовами, з якими власне, і укладено мирову угоду. Як вбачається з умов укладеної мирової угоди, ОСОБА_3 фактично визнала позовні вимоги ОСОБА_4, у той час, як позивачем будь - яких поступок та дій, які слід було б передбачати укладенням мирової угоди, не вчинено, а лише визнано всупереч вимогам закону право власності на нежитлове приміщення (торговий павільйон). Тобто, мирова угода не привела до вирішення спору по суті, а сторони в такий спосіб відмовились від судового захисту та ліквідували наявний правовий конфлікт через самостійне врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Визнаючи мирову угоду та закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода, укладена між сторонами спору, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін, у відповідності до ст. 175, п.4 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Оскаржуваною ухвалою визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, за якою сторони домовилися:

1. ОСОБА_3 визнала та зобов'язалась повернути ОСОБА_4 борг у розмірі 12950,00 грн. протягом одного місяця з моменту затвердження судом мирової угоди;

2. Визнала право власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення (торговий павільйон), яке розташоване біля будинку АДРЕСА_1 площею 21,07 кв.м.;

3. У зв'язку з укладенням мирової угоди сторони просили провадження по даній справі закрити на підставі ст. 175, 205, 206 ЦПК України;

4. Судові витрати по даній справі залишені в тому розмірі, що належали до сплати при подачі позову.

Дана угода складена та підписана сторонами у трьох примірниках по одній для Залізничного районного суду м. Львова, позивача та відповідача.

Зазначена мирова угода приєднана до справи. Сторонам роз'яснені наслідки такого рішення та закриття провадження у справі, що передбачені ст. 206 ЦПК України.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та усунення перешкод у користуванні майном - закрито.

Як убачається зі змісту мирової угоди та оскаржуваної ухвали, за її умовами судом визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення (торговий павільйон), яке розташоване біля будинку АДРЕСА_1 площею 21.07 кв.м, яке є малою архітектурною формою, що збудоване без дозвільних документів, наявність яких передбачена Правилами розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові і Порядком надання дозволів на розміщення об»єктів торгівлі, ресторанного господарства та сфери послуг у малих архітектурних формах, затверджених ухвалою Львівської міської ради №1470 від 27.12.2007 року, яка була чинною на момент будівництва та розміщення торгового павільйону, є самочинним будівництвом, що розміщене на земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Львова, в особі Львівської міської ради, і не погоджувалася на розміщення МАФ.

Затверджуючи мирову угоду та визнаючи за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення (торговий павільйон), що розташоване біля будинку АДРЕСА_1 площею 21.07 кв.м, суд першої інстанції не врахував, що об»єкти нерухомого майна мають бути капітального типу, а не тимчасовими, що є характерним для малих архітектурних форм і тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, спірний МАФ є збірно - розбірною конструкцією тимчасової споруди, що не може вважатися нерухомим майном, а відтак визнання за ОСОБА_4 права власності на нежитлове приміщення (торговий павільйон), що розташоване біля будинку АДРЕСА_1 площею 21.07 кв.м, як на об»єкт нерухомого майна, суперечить закону.

Таким чином, безспірним є те, що умови мирової угоди суперечать закону і порушують права та інтереси інших осіб, зокрема, Львівської міської ради, як власника землі, а відтак суд не вправі був визнавати умови такої мирової угоди.

З урахуванням вище наведеного оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленям справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області - задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2014 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.