Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2017 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Лозінській В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивач вказав, що з 1986 року по теперішній час він проживає та користується житловим будинком АДРЕСА_1. Він безперервно, тривало, відкрито та добросовісно, володіє вищевказаним нерухомим майном - житловим будинком, з погосподарськими будівлями і спорудами, як своїм власним, тобто фактично став їх власником. Постійно доглядає за ними, утримує, проводить ремонтні роботи. Власник житлового будинку ОСОБА_2 не користується та не бажає провести їх відчуження на ім'я позивача через брак часу. Тому, позивач просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з погосподарськими будівлями і спорудами, які розташовані за вказаною адресою.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Іванова В.О. у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просила справу розглянути без її участі.

Відповідач по справі ОСОБА_2 позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення, просив справу розглядати без його участі, про що зазначив в письмовій заяві до суду.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Так, з 1986 року, з дозволу власника ОСОБА_2, позивач почав користуватися житловим будинком та погосподарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Власник житлового будинку ОСОБА_2 своїм майном не користується та не бажає провести їх відчуження на ім'я позивача через брак часу.

Позивач по теперішній час користується вказаним житловим будинком, тобто безперервно, тривало, відкрито та добросовісно, володіє вищевказаним нерухомим майном як своїм власним, тобто фактично став його власником. Постійно доглядає за ним, утримує, проводить ремонтні роботи.

Згідно свідоцтва НОМЕР_1 на забудову індивідуальної садиби, зареєстрований під №78 виконкомом Копайгородської селищної ради Барського району Вінницької області ОСОБА_2 належав житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1.

Згідно акту обстеження про місце проживання складеним 14.11.2016 року та затвердженим сільським головою Копайгородської селищної ради ОСОБА_1 більше десяти років, зареєстрований та проживає в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Також відповідно до довідки № 2036 від 14.11.2016 року, виданою виконкомом Копайгородської селищної ради Барського району Вінницької області ОСОБА_1 проживає більше 20 років за вищевказаною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Інститут набувальної давності захищає права справжнього володільця проти попереднього.

Щодо незаконного володіння та користування позивачем вказаним нерухомим майном ніким вимог не ставилось.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 41 Конституції України обумовлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності е непорушним. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права.

За таких обставин суд, керуючись ст. ст. 174, 130 ЦПК України, ст. 344, ст. 392 ЦК України , -

В И Р I Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок «А» загальною площею 84,1 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., з належними будівлями і спорудами: веранда «а», ганок «а1», літня кухня «Б», підвал «Б1», вхід в підвал «б», хлів «В», паркан «1», ворота «2», хвіртка «3», колодязь «4», що розташований в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: