РІШЕННЯ

Іменем України

09.03.2017 р. Справа № 133/102/17

Козятинський міськрайонний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Воронюк В.А.

при секретарі - Полонській Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятині

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пляхівської сільської ради Козятинського району Вінницької області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинковолодіння за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд із позовом в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку, загальною площею 43,7 м2 загальною площею 27,2 м2 , загальною площею приміщень за внутрішнім обміром 54,4 м2, зазначеного на плані під літерою "А", веранда "а", ганку, літньої кухні "Б", сараю "В", убиральні "Г".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, після смерті якого спадщину за заповітом прийняв його рідний брат ОСОБА_6, а рішенням суду від 23.10.2006 року за ним визнано право на спадкове будинковолодіння, що належало спадкодавцеві , розташоване в АДРЕСА_1 Ще до того як ОСОБА_6 оформив свої спадкові права, та став власником вищевказаного будинковолодіння, а саме в 2005 році, він з дозволу ОСОБА_6 поселився у вказаному будинку. Оскільки сам будинок, погосподарські будівлі та присадибна земельна ділянка знаходилась в занедбаному стані, він зробив ремонт в будинку за власний кошт, розчистив територію , вирізав старі дерева, посадив новий садок. З 2006 року він постійно проживає у даному будинку, на умовах оренди користується присадибною земельною ділянкою, яка не була приватизована попередніми власниками, сплачує за землю орендну плату сільській раді, являється абонентом РЕМУ, оплачуючи за спожиту електроенергію. ОСОБА_6 за життя віддав йому всі документи на будинок, які в нього були на той час, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер. З часу його вселення до будинку після проведення ремонту, тобто з 2006 року по даний час ніхто ніяких претензій до нього з приводу проживання та користування будинком не пред"явив, самим будинком не цікавився і він без належного догляду вже б давно розвалився, враховуючи рік його побудови -1965 та технічний стан, в якому він перебував. Оскільки він відкрито, безперервно вористується житловим будинком, господарськими будівлями до нього, з 2006 року по даний час, тобто більше 10 років , то набув право власності на це будинковолодіння.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача - Пляхівської сільської ради Козятинського району Вінницької області в судовому засіданні позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 жовтня 2006 року,зареєстрованого в КП "ВООБТІ" 29.12.2006 року ОСОБА_6 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1, що підтверджується копією рішення (а.с.7).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1

Позивач, з дозволу власника будинку - ОСОБА_6, з 2006 року проживає в будинку по АДРЕСА_1 здійснює догляд за вказаним будинком, робить ремонт, користується присадибною земельною ділянкою, сплачує орендну плату, що підтверджується відповідними довідками, виданими Пляхівською сільською радою Козятинського району Вінницької області (а.с.13,14,15).

Із довідки наданої директором СО "Козятинські ЕМ " від 11.01.2017 року позивач - ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою АДРЕСА_1 з 26.04.2006 року і по даний час (а.с.16)

Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Згідно зі статтею 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно за набувальною давністю.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюютьсятакож на випадки, коли володіння майном почалосяза три роки до набрання чинності цим кодексом - з 1 січня 2001 року. Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року та відповідно приписи ст. 344 ЦК України поширюються лише на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах захисту права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Крім цього, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК.)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

У відповідності до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивач з 2006 року постійно мешкає у спірному житловому будинку АДРЕСА_1, тобто відкрито, добросовісно безперервно володіє вказаною жилою площею більше десяти років, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону і знайшли підтвердження доказами, дослідженими в судовому засіданні і оціненими в сукупності. Будь-яких протиріч у доказах судом не встановлено.

Суд знаходить законними підстави для прийняття визнання позову відповідачем та його задоволення, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Доказів, які б спростовували висновки суду, сторони не надали.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15,16,328,344 ЦК України, ст.ст. 10,57-61,208,209,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на будинковолодіння розташоване в АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку загальною площею 43.7 кв.м, житловою площею 27.2 кв.м, зазначеного на плані під літерою "А", веранди "а" , ганку, літньої кухні "Б", сараю "В" , убиральні "Г".

Стягнути з Пляхівської сільської ради Козятинського району Вінницької області на користь держави судовий збір у розмірі 1089 грн 20 коп. ( одну тисячу вісімдесят дев'ять грн 20 коп. )

Рішення може бути оскарженим до апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом 10 днів після проголошення,

Суддя (підпис ) В.А.Воронюк

Згідно з оригіналом.

суддя

секретар

09.03.2017