Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2016 року,

встановила:

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 157 500,00 грн. заборгованості за договором позики від 09 січня 2015 року, три відсотки річних від суми боргу в сумі 3521,10 грн., сплачений судовий збір в сумі 2541,52 грн. В іншій частині позову відмовлено за безпідставністю. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволення її зустрічного позову.

Не заперечуючи факту написання розписки від 09 січня 2015 року, ОСОБА_2 вказала, що суд залишив без уваги обставини її складання, а саме, що розписка складалась без її волі під тиском з боку ОСОБА_1, грошових коштів вона за нею не отримувала, в судовому засіданні факт передачі їй грошових коштів за розпискою не встановлений. На її думку, суд упереджено відмовив їй у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до проведення Коростенським міськрайонним відділом поліції досудового розслідування відносно ОСОБА_1 за ст.120, ст. 172, ст. 212 КК України.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відтак, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням його повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15.

Зі змісту розписки, складеної 09 січня 2015 року, вбачається, що в цей же день ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 157500 грн., які зобов'язувалась повернути: 50000 грн. - до 20 січня 2015 року, решту суми виплачувати частково протягом двох років в сумі 4479 гривень щомісячно (а.с. 6).

Зазначена розписка свідчить про отримання ОСОБА_2 коштів у борг з умовою їх повернення протягом встановленого у ній строку, тобто засвідчує укладення договору позики.

Згідно із ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (ст.231 ЦК України).

Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Відповідно дог ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Отже, при наявності договору позики, саме позивач зобов'язаний довести, що грошові кошти за договором не передавались, чи передавались для інших цілей, але ці обставини мають бути підтверджені доказами, які відповідають вимогам ст. ст. 57-59 ЦПК України.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження безгрошовості написаної розписки про позику коштів або написання її під впливом погроз, насильства, психічного тиску ОСОБА_2 суду не надала.

Відтак, ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів за розпискою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами укладений договір позики, розписка свідчить про отримання відповідачем коштів у борг з умовою їх повернення протягом встановленого у ній строку, позичальник своєчасно не повернув суму позики, а тому зобов'язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми з урахуванням відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.

Такий висновок суду ґрунтується на правильно встановлених у справі обставинах, наявних у матеріалах справи належних і допустимих доказах, яким у відповідності до ст. ст. 60, 212 ЦПК України надано правильну оцінку.

Доводи ОСОБА_2 про те, що розписка складалась без її волі під тиском з боку ОСОБА_1, безгрошовість розписки, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційній інстанції не знайшли свого підтвердження. Факт передачі грошових коштів підтверджується власноруч написаною нею розпискою, оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

При цьому, знаючи про складену розписку, ОСОБА_2 не вчиняла будь-яких дій по її спростуванню, до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій по спонуканню її до написання розписки не зверталась. Навпаки, як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви, остання зазначила про повернення ОСОБА_1 44500 грн., хоча такий факт в судовому засіданні не підтвердила.

Посилання ОСОБА_2 на безгрошовість розписки у звязку із перебуванням її у трудових відносинах із ОСОБА_1 є безпідставними з огляду на встановлені обставини справи та не спростовує можливості укладення між ними договору позики. Виявлення нестачі ввірених відповідачці позивачем матеріальних цінностей та написання у звязку із цим розписки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Проведення Коростенським міськрайонним відділом поліції досудового розслідування відносно ОСОБА_1 за ст.120 КК України та перебування ОСОБА_2 на обліку у психіатра та на лікуванні у звязку із суїцидальною спробою в період з 25 червня 2015 року по 22 липня 2015 року на правильність ухваленого рішення не впливає, а тому доводи щодо необгрунтованої відмови суду у зупиненні провадження у справі до завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, були предметом дослідження в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: