АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Вербової І.М., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року, -

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_1звернувся до суду з даним позовом.

Позов обґрунтовував тим, що відповідачем не виконуються умови договору позики, укладеного 17 березня 2010 року.

У зв'язку із цим ОСОБА_1 просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 124 380 грн. 00 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нього.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1 за договором позики від 17.03.2010 року в розмірі 124 380 грн. 00 коп., з яких: заборгованість по основному зобов'язанню - 90 000 грн. 00 коп.; інфляція - 34 380 грн. 00 коп., звернутостягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 17.03.2010 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме на належну іпотекодавцю земельну ділянку АДРЕСА_1. Цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруджень (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову в задовленні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_1проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 17 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики.

Розмір позики: 90 000 грн. 00 коп.

Строк: до 31 грудня 2014 року.

Пунктом 8 договору передбачено, що в разі невиконання зобов'язання, позичальник має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

17 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки.

За умовами договору відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: земельну ділянку АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Із змісту пред'явленого позову вбачається, що ОСОБА_1 просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.

Будь-яких змін та доповнень до позову ОСОБА_1 не подавав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження згідно Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач таких вимог не заявляв.

Такі порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення, оскільки призвели до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, пред'явлений позов про визнання права власності на предмет іпотеки слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже вищенаведеним законом визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, з огляду на вищенаведені вимоги закону, колегія суддів дійшла висновку про неможливість визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки в судовому порядку, оскільки такий спосіб захисту є позасудовим.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права; неправильне застосування норм процесуального права.

Таким чином, рішення суду від 01 червня 2016 року постановлено з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нимзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

І.М. Вербова