Провадження № 2/641/170/2017 Справа № 641/6973/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря - Бєлової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комінтернівського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа - ОСОБА_2, про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить зняти арешт та заборону відчуження, накладені постановою Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 10.11.2009, зокрема на частину квартири АДРЕСА_1 в межах суми 7744,50 грн., посилаючись на те, що даний арешт на належне їй майно було накладено в ході проведення виконавчих дій за виконавчим листом про стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання їх спільних дітей ОСОБА_3, 1999 р.н. та ОСОБА_4, 2001 р.н. Станом на день подання позову позивачем було повністю погашено заборгованість по аліментам, що підтверджується розрахунком заборгованості та відповідними квитанціями. ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця Комінтернівського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області із заявою щодо зняття арешту з її майна, але їй було повідомлено про неможливість зняття арешту безпосередньо відділом ДВС та рекомендованого звернутися для вирішення цього питання до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Комінтернівського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника ДВС у зв'язку із зайнятістю та письмові заперечення по суті заявлених позовних вимог, в яких зазначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника, є процесуальною дією державного виконавця, а тому вважати дії державного виконавця такими, що порушують права позивача, не має підстав.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.08.2005 у справі № 2-4613/2005 за позовом Прокурора міста Харкова в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_2, третя особа - Опікунська рада виконкому Комінтернівської районної ради міста Харкова, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, заявлені позовні вимоги були задоволені в повному обсязі; ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4; присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 31.06.2005.

На вказане судове рішення було видано виконавчий лист, який було передано на примусове виконання до Комінтернівського ВДВС ХМУЮ.

ОСОБА_1 змінила своє прізвище та 18.01.2007 Комінтернівським РВ ГУМВС України в Харківській області позивачу було видано паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5

10.11.2009 державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Друзенко Т.О. винесено постанову про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зокрема на частину квартири АДРЕСА_1, у зв'язку із наявністю заборгованості по аліментам в розмірі 7744,50 грн., яка станом на 01.11.2009 не погашена.

Квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва на право власності на житло, виданого 26.11.2007 ХМЦПДЖФ, реєстровий НОМЕР_1.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 у справі № 641/12108/15-ц, звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-4613/2005 від 19.12.2010 року за період з 11.01.2011 року по 10.09.2015 року у розмірі 37258,92 грн., рішення суду набрало законної сили 26.05.2016.

Згідно розрахунку державного виконавця Комінтернівського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Бєлєвич К.Д. від 11.07.2016, заборгованість по аліментам ОСОБА_1 станом на 10.01.2011 складала 3088,64 грн., за період з 10.09.2015 по 01.06.2016 - 7800,53 грн., а всього 10887,17 грн. Станом на 01.07.2016 заборгованість по аліментам сплачена.

08.07.2016 ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області із заявою про зняття арешту з її майна, однак їй було повідомлено, що арешт з майна боржника може бути знятий за постановою начальника відповідного відділу ДВС, якщо буде виявлено порушення порядку його накладення, встановленого Законом УКраїни «Про виконавче провадження», а у випадку незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий лише за рішенням суду.

25.11.2016 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_11 та змінила прізвище на «ОСОБА_1», 11.01.2017 позивачу видано паспорт громадянина України.

Згідно довідки про стан заборгованості, виданої старшим державним виконавцем Комінтернівського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Нечитайленко О.С., заборгованість ОСОБА_1 по аліментам станом на 24.01.2017 відсутня.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені заходи примусового виконання рішень, а саме 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Арешт майна (коштів) боржника згідно ст.. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз'яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законому України «Про виконавче провадження».

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах роз'яснено, що дії державного виконавця під час виконання виконавчого провадження є процесуальною дією державного виконавця, між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем виникають виконавчо-процесуальні відносини.

Тому вимоги боржника щодо здійснення виконавчих дій, у тому числі і щодо зняття арешту з майна, розглядаються безпосередньо державним виконавцем чи начальником відповідної ВДВС. У разі незгоди з діями виконавчої служби, боржник вправі оскаржити дії чи рішення державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт.

У даній справі позов пред'явлено боржником виконавчого провадження щодо виконавчих дій, які здійснюються під час виконання рішення суду, тому відсутні підстави для задоволення позову про зняття арешту з майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Д. Є. Боговський