Справа № 362/4682/16-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/2182/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 23.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: відділ з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради, Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби у Київській області Державної міграційної служби України, ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням та реєстрацію місця проживання, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визнати за нею право користування житловим будинком № 35 по вулиці Сількорівській в м. Василькові Київської області, посилаючись на те, що вона з 16.09.2010 року по сьогоднішній день постійно проживає у вказаному будинку разом із своїм батьком ОСОБА_2, якого вона доглядає. До 2010 року вона проживала у м. Донецьк за адресою своєї реєстрації, але була вимушена переїхати проживати до батька, оскільки він потребував її допомоги через поганий стан здоровя. Власником вказаного будинку є її дядько ОСОБА_4, який безпідставно відмовляється надати згоду на її реєстрацію у цьому будинку. Тому за відсутності згоди власника та відповідного рішення суду вона не може зареєструватися за вказаною адресою та вимушена звернутися з цим позовом суду, який просила задовольнити.

Крім того, позивач просила ухвалити рішення про надання дозволу на реєстрацію її по місцю проживання за вказаною адресою.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_5 просить у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати і позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВЕХ № 173987 від 25 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори 25 вересня 2007 року, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташований у м. Василькові Київської області по вул. Сількорівська, 35. (а.с. 33)

Відповідно до Довідки № 2002 від 19.09.2013 р. виконавчого комітету Васильківської міської ради за вказаною адресою ОСОБА_2 зареєстрований з 10.12.1996 року один (а.с. 18).

Згідно довідок Васильківської міської ради від 30.12.2010 року, та від 05 травня 2014 року, позивач тимчасово проживає без реєстрації в даному будинку разом зі своїм батьком, якого доглядає, зареєстрована вона за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17, 18, 20).

Проживає у будинку позивач зі згоди власника, який своєї згоди на реєстрацію позивача не надає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що будь-яких порушень прав ОСОБА_3, зокрема щодо права користування житловим приміщенням у м. Василькові, Київської області по вул. Сількорівська, 35, в якому позивач безперешкодно проживає і яким користується з 2010 року по сьогоднішній день не вбачається, а тому позовна вимога щодо визнання права користування житловим приміщенням не підлягає задоволенню.

В частині позовної вимоги про наданя дозволу на реєстрацію її місця проживання за вказаною адресою, суд відмовив у звязку з відсутністю такого способу захисту цивільних прав і інтересів, як дозвіл на реєстрацію місця проживання.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не є членом сімї власника будинку, але проживає зі згоди власника у будинку, що сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, право користування будинком зі згоди власника між сторонами визнається, у звязку з чим, позов не може бути задоволений за відсутності у справі спору про право, оскільки суд захищає ті права, у разі їх наявності, які не визнаються (ст.. 4 ЦПК України).

Також вбачається, що фактично позивач просить встановити факт наявності у неї права користування будинком, що необхідно їй для реєстрації у будинку, проте власник будинку своєї згоди на таку реєстрацію позивача не надає.

За відсутності згоди власника будинку на реєстрацію у ньому така реєстрація неможлива, а відтак відсутня мета для досягнення якої позивач просить встановити факт проживання у будинку, у звязку з чим, сам по собі такий факт встановлений в судовому порядку бути не може.

Крім того, не може бути задоволена і така вимога, як надання дозволу на реєстрацію за місцем проживання, оскільки такий спір може бути розглянутий компетентним судом після того, як компетентний орган відмовить у такій реєстрації.

При цьому реєстрація громадянина, передбачена законодавством і проводиться компетентним органом за наявності для цього підстав, у звязку з чим, дозвіл на реєстрацію не потрібен, оскільки він вже є правом громадянина.

Отже, в цій частині, як правильно встановлено судом першої інстанції позивач звернувся не у спосіб передбачений законодавством.

За таких обставин рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, оскільки без волі власника будинку реєстрація у такому будинку неможлива.

Інші доводи апеляційної скарги правового значення для справи не мають.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді