АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/1147/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1403/17Головуючий у 1-й інстанції Федорак Л. М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі та на утримання дружини, з якою проживає дитина, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. з 16.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 після уточнення позовних вимог, посилаючись на зміну матеріального стану, погіршення здоров'я, просив у відповідності до норм ч.1 ст. 192 СК змінити розмір стягуваних аліментів з 1000 грн. до 700 грн. щомісячно.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування вимоги про зменшення аліментів фактично є недоведеними, по справі відсутні докази, які-б свідчили про зміну стану здоров'я боржника, його майнового чи сімейного стану, наявність утриманців, оскільки зазначені позивачем обставини вже існували на час постановлення судового рішення про стягнення аліментів на дитину та відповідно були враховані судом при визначенні розміру таких аліментів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком ст. 184 СК України.

Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Аналогічні норми містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Таким чином, право на зменшення чи збільшення розміру аліментів пов'язано із змінами, які повинні відбутись в матеріальному та сімейному стані боржника чи стягувача, а також такі зміни мають відбутись з їх станом здоров'я, вже після визначення розміру аліментів.

В даному випадку, при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, судом було взято до уваги матеріальне становище відповідача, відсутність в нього стабільного заробітку та мінливий характер роботи, наявність інших дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обґрунтовуючи погіршення свого стану здоров'я та майнового стану, ОСОБА_2 посилався на наявність на його утриманні іншої дитини, відсутність постійної роботи та перебування на диспансерному обліку у лікаря, що на його думку є обставинами які свідчать про необхідність зміни розміру стягнутих з нього на користь дитини аліментів.

Вказаним твердженням суд першої інстанції дав вірну правову оцінку та зазначив, що останні снували на час вирішення спору про визначення розміру аліментів, тому не являються тими обставинами, з якими стаття 192 СК України передбачає право на зміну розміру аліментів.

Крім того, місцевий суд обґрунтовано зауважив, що позивачем не надано належних доказів, які-б свідчили про зміну його майнового стану чи погіршення стану здоров'я.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції .

Так, апелянт зазначає, що на даний час він не має постійної роботи, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі. Між тим, саме такі обставини і слугували підставою для стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., а відтак такі обставини не можуть розглядатись в контексті положень ст. 192 СК України.

Також посилання апелянта на погіршення стану здоров'я, не знайшли свого підтвердження, оскільки окрім довідки №212 КЗ Гребінківського ПМСД про перебування ОСОБА_2 на диспансерному обліку та необхідність постійного лікування, інших доказів не надав, а згідно відповіді Гребінківської ЦРЛ на запит суду від 01.03.2017 року, останній з 01.12.2016 року не перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні.

Таким чином, зазначені позивачем обставини не є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки не свідчать про зміну його майнового стану чи погіршення стану здоров'я.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.