АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1151/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 23-05-И/09 від 09 серпня 2005 року (станом на 24 липня 2015року) у розмірі 70 534,81 доларів США та 1 034 466,72 грн., з яких: сума заборгованості по основному боргу - 46 507,54 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України 1 023 896,05 грн.; сума заборгованості по відсоткам - 24 027,27 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України 528 977,17 грн.; сума заборгованості по комісії - 34 466,72 грн.; сума пені - 1 000 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір в розмірі 1827,00грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки він, на його думку, не відповідає дійсності. В оскаржуваному рішенні суд зазначив про стягнення тих самих сум, що і в заочному рішенні, при цьому, не звернув уваги а ні на майновий стан відповідачів, а ні на стан його здоров'я та наявність малолітніх дітей, а також на те, що він неодноразово звертався до банку з пропозиціями врегулювання спору. Також, вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про виклик свідка - ОСОБА_5

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_7 в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, просив слухати справу у його відсутність, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 серпня 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №23-05-И/09, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 49 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 09 серпня 2025 року (т.1, а.с.6-10).

Відповідно до п. 3.2 вказаного кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язався щомісячно, в термін до 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтентого платежу, розмір якого за цим договором становить 539,53 доларів США. У складі ануїтентного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами.

Нарахування процентів проводиться по методу «факт»/360 за кожний день користування кредитними ресурсами. Позичальник сплачує проценти щомісячно у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного ануїтентного платежу, розмір якого встановлений п.3.2. цього договору. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць (п. 4.2., 4.3. кредитного договору).

Згідно з п. 4.7 кредитного договору позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 480,16 грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок НОМЕР_1. Зазначена у цьому пункті договору комісійна винагорода сплачується позичальником щомісячно, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов'язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або оплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №23-05-П/09, за умовами якого ОСОБА_2 поручилась відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором №23-05-И/09 від 09 серпня 2005 року (т.1, а.с.15-17).

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» свої зобов'язання за кредитним договором виконало належним чином, про що свідчить заява про видачу готівки (т.1, а.с.14), проте ОСОБА_1 умови договору належним чином не виконував, ним було порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих процентів за його користування, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в серпні 2015 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просило солідарно стягнути з відповідачів заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 24 липня 2015 року становить 70 534,81 доларів США та 1 855 990,36 грн., з яких: заборгованість по основному боргу - 46 507,54 доларів США, що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 1 023 896,05 грн., сума заборгованості по відсотках - 24 027,27 доларів США, що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 528 977,17 грн., сума заборгованості по комісії - 34 466,72 грн., сума пені за прострочення сплати основного боргу 1 821 523,64 грн. (т.1, а.с.18-31).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року було задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №23-05-И/09 від 09 серпня 2005 року, яка станом на 24 липня 2015 року становила 70 534,81 доларів США та 1 855 990,36 грн. та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. з кожного (т.1, а.с.66-68).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року вказане заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в судовому засіданні (т.1, а.с.142-143).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», стягнувши солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 23-05-И/09 від 09 серпня 2005 року (станом на 24 липня 2015року) у розмірі 70 534,81 доларів США та 1 034 466,72 грн., з яких: сума заборгованість по основному боргу - 46 507,54 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 1 023 896,05 грн.; сума заборгованості по відсоткам - 24 027,27 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 528 977,17 грн.; сума заборгованості по комісії - 34 466,72 грн.; сума пені - 1 000 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 з квітня 2009 року перестав сплачувати кошти в рахунок погашення тіла кредиту (т.1, а.с.18-19), з червня 2010 року не здійснював сплату комісійної винагороди за користування кредитом (т.1, а.с.22-23), а з лютого 2015 року позичальник не сплачував платежів на сплату заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом (т.1, а.с.20-22).

Загалом, в рахунок погашення тіла кредиту ОСОБА_1 за період з 10 вересня 2005 року по 10 липня 2015 року було сплачено 2 494,46 доларів США, в рахунок сплати процентів за користування кредитом згідно умов кредитного договору - 32 923,79 доларів США, в рахунок погашення щомісячної суми комісії за користування кредитом - 22 672,32 грн.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором №23-05-И/09 від 09 серпня 2005 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості.

Частиною 3 статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір нарахованої позивачем пені значно більший від розміру заборгованості по кредиту, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідачів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, не відповідає дійсності, оскільки відповідачами вказаний розрахунок не було спростовано у встановлений процесуальним законом спосіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що в оскаржуваному рішенні суд зазначив про стягнення тих самих сум, що і в заочному рішенні, та не звернув уваги ані на майновий стан відповідачів, ані стан здоров'я позичальника та наявність малолітніх дітей є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, враховуючи, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості в розмірі 70 534,81 доларів США та 1 855 990,36 грн., позовні вимоги протягом розгляду справи не змінювало, суд першої інстанції, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшов правильного висновку про стягнення вказаних сум, зменшивши розмір пені відповідно до положень ч.3 ст. 551 ЦК України. При цьому, майновий стан відповідачів, стан здоров'я позичальника та наявність малолітніх дітей не звільняє їх від виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до банку з пропозиціями щодо врегулювання спору, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки жодних договорів про реструктуризацію боргу між сторонами укладено не було, укладення такого договору є правом позивача, а не його обов'язком.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М.Ратнікова