АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2604/2922/12 Головуючий у 1 - й інстанції: Савлук Т.В.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Панченка М.М.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_12 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» заборгованість по кредитному договору №28807С208 від 23 жовтня 2007 року на загальну суму 276 554,35 швейцарських франків та 13 173,58 грн..

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 566.66 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 40.00 грн., а всього на загальну суму 606,66 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 566.66 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 40.00 грн., а всього на загальну суму 606,66 грн..

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 566.66 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 40.00 грн., а всього на загальну суму 606,66 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2012 року відхилено апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року та залишено рішення суду першої інстанції без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції частково, представник відповідача ОСОБА_3ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року в частині задоволення вимог до ОСОБА_3 і ОСОБА_8 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи та невірній оцінці наявних в матеріалах справи доказів. Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що порука ОСОБА_3 і ОСОБА_8 станом на дату розгляду справи була припиненою в силу положень ст. 559 ЦК України, так як позивачем не було пред'явлено до них вимоги в шестимісячний строк з моменту настання строку виконання основного зобов'язання. Зазначив, що позичальник ОСОБА_7 з 16 квітня 2010 року припинила виконувати свої зобов'язання щодо внесення щомісячних платежів в рахунок погашення кредиту, а тому, враховуючи, що протягом шести місяців від цієї дати банк не пред'явив вимог до поручителів, з жовтня 2010 року їх порука є припиненою. Пред'явлення кредитором Публічним акціонерним товариством «Державний експортно - імпортний банк України» позову про солідарне стягнення боргу в жовтні 2011 року свідчить про пропуск строку на пред'явлення вимог до поручителів, що не було враховано судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_13 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» Малік Тетяна Іванівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України», та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір за №28807С208, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 298 242,98 швейцарських франків, що еквівалентно 245 000,00 доларів США на дату надання кредиту за курсом купівлі швейцарських франків (на 23.10.2007 року 416,90 гривень за 100,00 швейцарських франків) та за курсом продажу доларів США (на 23.10.2007 року 507.50 гривень за 100 доларів США), з кінцевою датою погашення кредиту до 15 жовтня 2024 року.

Відповідно до п.п. 2.2.1 п. 2.2. ст. 2 кредитного договору, позичальник щомісячно сплачує банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) + 7,15%, але не менша 10,24% річних. (базова ставка ЛІБОР означає для кожного періоду нарахування процентів ставку пропозиції депозитів на міжбанківському ринку для дванадцятимісячних депозитів у швейцарських франках (заокруглену у більшу сторону, якщо необхідно, до найближчої 1/100 1 %), дійсну (з датою валютування) на 15 липня кожного року дії договору, або на найближчий попередній день, коли визначалась така ставка. Визначена таким чином базова ставка ЛІБОР для швейцарських франків встановлюється відповідно на період з 01 серпня по 31 липня кожного року дії договору. На дату укладання договору базова ставка ЛІБОР для швейцарських франків становить 3,085 процентів річних.

Як передбачено п. 2.4 ст. 2 кредитного договору, позичальник зобов'язаний погасити кредит на рахунок, вказаний у підпункті 2.3.1 цього договору в строк, зазначений у пункті 2.1 договору кредиту. Погашення кредиту позичальник повинен здійснювати у валюті кредиту у строки та сумах, визначених графіком погашення кредиту за договором. Строки, передбачені графіком погашення кредиту за договором, є обов'язковими для виконання позичальником. У разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку погашення кредиту за договором, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки національного банку України за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості по дату повного погашення простроченої заборгованості за кредитом включно, процентами та платежами за договором кредиту у повному обсязі.

Відповідно до п. 2.8.1 додаткової угоди від 25 травня 2010 року до кредитного договору №288807С208, забезпеченням зобов'язань позичальника за договором кредиту є іпотека нерухомого майна, що належить позичальнику на праві приватної власності, а саме: земельна ділянка № 50 загальною площею 0,0667 га, розташована за адресою м. Київ, вул. Садова, 96, С/Т «Дніпро - 1» та розташований на ній садовий будинок, про що укладається відповідний іпотечний договір. Додатковим забезпеченням зобов'язань позичальника за договором кредиту є порука фізичних осіб - ОСОБА_8 та ОСОБА_3, про що укладаються відповідні договори поруки.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань позичальника, 23 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України», ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 28807Р34, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, а також відшкодувати витрати, що будуть визначатись на момент фактичного задоволення, в т.ч. суму кредитів, проценти, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання основного зобов'язання, інші понесені витрат внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання основного зобов'язання. У випадку невиконання позичальником основного зобов'язання, передбаченого відповідними положеннями кредитних договорів, кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у поручителя та/або позичальника, як у солідарних боржників (п.3.1, 3.2 ст. 3 договору поруки).

Додатково, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором №288807С208, 14 травня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 28810Р4, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, а також відшкодувати витрати, що будуть визначатись на момент фактичного задоволення, в т.ч. суму кредитів, проценти, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання основного зобов'язання, інші понесені витрат внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання основного зобов'язання. У випадку невиконання позичальником основного зобов'язання, передбаченого відповідними положеннями кредитних договорів, кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у поручителя та/або позичальника, як у солідарних боржників (п.3.1, 3.2 ст. 3 договору поруки). (а.с.56-58)

Судом також встановлено, що ОСОБА_7 належним чином свої зобов'язання позичальника за договором №288807С208 не виконувала, регулярних платежів в рахунок сплати кредиту, згідно графіку погашення боргу, не здійснювала, у зв'язку з чим, станом на 03 жовтня 2011 року, за нею рахується заборгованість в розмірі 276 554,35 швейцарських франків та 100 827,98 грн., з яких: 257 056,29 швейцарських франків - сума основного боргу; 19 498,06 швейцарських франків - заборгованість за процентами; 10 207,27 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 90 620,71 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість по основній сумі кредиту.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 своїх зобов'язань, 05 травня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Держаний експортно-імпортний банк України» направило на адресу ОСОБА_7 вимогу про погашення заборгованості за вих. № 153-7/389, відповідно до якої повідомлено боржника про необхідність протягом 10 календарних днів з дати отримання даної вимоги здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 05.05.2011 складається з: прострочених платежів по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 6117,39 швейцарських франків; строкових зобов'язань по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом у сумі 2193,55 швейцарських франків, прострочених платежів по погашенню основного боргу за кредитом у сумі 5 255, 00 швейцарських франків; строкових зобов'язань по погашенню основного боргу за кредитом в сумі 251 801, 29 швейцарських франків; пені (за несвоєчасну сплату процентів та погашення основного боргу за кредитом) яка буде нарахована згідно з підпунктом 2.4.2 пункту 2.4 статті 2 кредитного договору на дату остаточного розрахунку за кредитом.

Також, 05 травня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Держаний експортно-імпортний банк України» направило на адресу ОСОБА_3 вимогу про погашення заборгованості за вих. № 153-7/390, відповідно до якої повідомлено поручителя про необхідність протягом 10 календарних днів з дати отримання даної вимоги здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 05.05.2011 складається з: прострочених платежів по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 6117,39 швейцарських франків; строкових зобов'язань по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом у сумі 2193,55 швейцарських франків, прострочених платежів по погашенню основного боргу за кредитом у сумі 5 255, 00 швейцарських франків; строкових зобов'язань по погашенню основного боргу за кредитом в сумі 251 801, 29 швейцарських франків; пені (за несвоєчасну сплату процентів та погашення основного боргу за кредитом) яка буде нарахована згідно з підпунктом 2.4.2 пункту 2.4 статті 2 кредитного договору на дату остаточного розрахунку за кредитом.

05 травня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Держаний експортно-імпортний банк України» направило на адресу ОСОБА_8 вимогу про погашення заборгованості за вих. № 153-7/391, відповідно до якої повідомили поручителя про необхідність протягом 10 календарних днів з дати отримання даної вимоги здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 05.05.2011 складається з: прострочених платежів по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 6117,39 швейцарських франків; строкових зобов'язань по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом у сумі 2193,55 швейцарських франків, прострочених платежів по погашенню основного боргу за кредитом у сумі 5 255, 00 швейцарських франків; строкових зобов'язань по погашенню основного боргу за кредитом в сумі 251 801, 29 швейцарських франків; пені (за несвоєчасну сплату процентів та погашення основного боргу за кредитом) яка буде нарахована згідно з підпунктом 2.4.2 пункту 2.4 статті 2 кредитного договору на дату остаточного розрахунку за кредитом.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вимоги банку про погашення заборгованості, направлені за допомогою засобів поштового зв'язку, отримані не були.

Вимога, направлена ОСОБА_3, була вручена іншій особі, а не особисто поручителю.

У визначений Публічним акціонерним товариством «Держаний експортно-імпортний банк України» десятиденний строк повне погашення заборгованості за кредитним договором №288807С208, у відповідності до направлених позичальнику і поручителям вимог, не відбулося.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 276 554,35 швейцарських франків та пені 100 827,98 грн., позивач Публічне акціонерне товариство «Держаний експортно-імпортний банк України» посилався на те, що позичальник ОСОБА_7 належним чином взяті на себе зобов'язання по поверненню отриманих кредитних коштів не виконувала, регулярних платежів в рахунок погашення боргу не здійснювала, у зв'язку з чим у неї існує заборгованість у вищевказаних розмірах, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителів солідарно в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Держаний експортно-імпортний банк України» частково та, стягуючи заборгованість в розмірі 276 554,35 швейцарських франків та пеню 13 173,58 грн. солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що факт існування у позичальника заборгованості за кредитним договором є доведеним, в добровільному порядку кредит не погашається, а тому наявні правові підстави для стягнення боргу з відповідачів солідарно.

Враховуючи, що за змістом положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3.

Колегія суддів не може погодить з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості по тілу кредиту і відсоткам в сукупному розмірі 276 554,35 швейцарських франків та пені в розмірі 13 173,58 грн. в повному обсязі солідарно з відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, оскільки такий висновок не відповідає в повній мірі наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, з наступних підстав.

Частиною 4 статті ст. 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В правовій позиції у справі № 6-2056цс15 від 11 листопада 2015 року Верховний Суд України зазначив, що договір поруки є таким, в якому не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, якщо умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням.

Таким чином, строк дії поруки, яка встановлена на підставі такого договору, за загальним правилом закінчується через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя.

У разі порушенням боржником виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, банк, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору, може використати право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Умовами договорів поруки № 28810Р4 та № 28807Р34 не було передбачено строку, за спливом якого порука вважається припиненою, таким чином, при розрахунку строку дії поруки, як строкового зобов'язання, варто виходити з встановленого ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог кредитором до поручителя.

Вимога Публічного акціонерного товариства «Держаний експортно-імпортний банк України» до позичальника і поручителів датована 05 травня 2011 року, з умовою протягом десяти календарних днів з моменту її отримання здійснити погашення заборгованості.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, вказані вимоги адресатам ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вручені не були, а тому, передбачений в даних листах десятиденний термін на повне погашення заборгованості, з моменту якого настає новий строк виконання зобов'язання, не може вважатися таким, що сплив.

При цьому, не можна вважати належним чином врученою також і вимогу, направлену ОСОБА_3, так як вказаний лист від його імені отримано іншою особою, в той час як сам поручитель у цей період відбував покарання в Сумській виправній колонії управління ДПтС України № 116, на підставі вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2011 року.

За таких обставин, враховуючи, що вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №288807С208 не були вручені боржнику та поручителям, відсутні передбачені законодавством підстави вважати, що новий строк виконання зобов'язання настав через десять календарних днів з дня пред'явлення такої вимоги, та відраховувати встановлений законом шестимісячний строк на пред'явлення вимог до поручителів від цієї дати.

Одночасно, саме лише порушення ОСОБА_7 графіку погашення заборгованості за кредитом також не підтверджує факт настання нового строку повного виконання зобов'язання за кредитом, так як, за змістом ст. 1050 ЦК України та п. 2.6.2 Договору №288807С208, вимагати дострокового стягнення заборгованості по кредиту є правом, а не обов'язком банку.

Виникнення у банку права вимагати дострокового повернення кредиту не свідчить про настання строку виконання основного зобов'язання, оскільки настання такого строку обумовлюється вчиненням кредитором певних дій, а саме пред'явленням належним чином вимоги про дострокове стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Держаний експортно-імпортний банк України» належним чином реалізувало своє, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право вимоги дострокового погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі, пред'явивши 18 жовтня 2011 року позов до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8.

Пред'являючи даний позов, Публічне акціонерне товариство «Держаний експортно-імпортний банк України» пред»явило вимоги про стягнення солідарно з боржника і поручителів всієї суми заборгованості за кредитом у розмірі 276 554,35 швейцарських франків та пені в розмірі 100 827,98 грн..

Разом з тим, як роз'яснено в правовому висновку Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, який, в силу ст. 360-7 ЦПК України,є обов'язковим для врахування судами, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором №288807С208 та графіком погашення до нього було передбачено, що чергові платежі і погашення відсотків позичальник ОСОБА_7 повинна здійснювати не пізніше 15 числа кожного місяця, а за договорами поруки № 28810Р4 та № 28807Р34 відповідальність поручителів наступала у випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань за основним договором, виходячи з положень статті 261 ЦК України, з моменту несплати кожного наступного щомісячного платежу розпочинався перебіг позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення такого платежу до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Вирішуючи питання про дотримання позивачем Публічним акціонерним товариством «Держаний експортно-імпортний банк України» шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про стягнення окремих щомісячних платежів за кредитним договором, суд першої інстанції вищевказані положення законодавства не врахував, дотримання банком строків пред'явлення позову до поручителів не перевірив та не звернув увагу на те, що правовідносини поруки за певними із окремих щомісячних платежів за договором №288807С208 були припинені.

Так, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №288807С208, вперше триваюча непогашена заборгованість за процентами виникла у ОСОБА_7 в січні 2009 року, а по тілу кредиту - в лютому 2010 року. В подальшому, позичальником регулярно допускалися порушення порядку погашення боргу, як в частині сплати процентів, так і щомісячних платежів в рахунок погашення тіла кредиту.

При цьому, згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором та умов договору кредиту, кожен щомісячний платіж повинен вноситися позичальником не пізніше 15 числа відповідного місяця.

Таким чином, починаючи з 16 січня 2009 року і в подальшому, кожного місяця після 15 числа, у кредитора Публічного акціонерного товариства «Держаний експортно-імпортний банк України» виникало право вимагати від поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_8 солідарної із ОСОБА_7 відповідальності за прострочення сплати нарахованих процентів, а з 16 лютого 2010 року - також і чергових платежів за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що з позовними вимогами про стягнення достроково всієї заборгованості позивач звернувся до суду 18 жовтня 2011 року.

Таким чином, виходячи з положень ст. 559 ЦК України, порука ОСОБА_3 та ОСОБА_8 за зобов'язаннями ОСОБА_7 по сплаті щомісячних платежів, строк виконання яких настав за межами шестимісячного періоду від дати пред'явлення позову - до 18 квітня 2011 року, є такою, що припинилася.

Згідно графіків погашення заборгованості за кредитним договором №288807С208 від 14 травня 2010 року та 15 вересня 2010 року, за якими відбувалася часткова реструктуризація заборгованості, за період з 01 лютого 2010 року по 18 квітня 2011 року в рахунок погашення тала кредиту ОСОБА_7 повинна була сплатити наступні платежі: три в розмірі 1 461,98 швейцарських франків, один в розмірі 1510,00 швейцарських франків, чотири в розмірі 400,00 швейцарських франків, три в розмірі 1555,00 швейцарських франків, а всього 12 160,94 швейцарських франків.

При цьому, згідно розрахунку заборгованості, з 01 лютого 2010 року позичальником в рахунок погашення заборгованості було сплачено лише два платежі: 400,00 швейцарських франків в вересні 2010 року та 406,29 швейцарських франків в листопаді 2010 року, а всього 806,29 швейцарських франків.

Таким чином, виходячи із графіків погашення боргу та фактично сплачених платежів, за період з 01 лютого 2010 року по 18 квітня 2011 року за позичальником рахується заборгованість по сплаті тіла кредиту 11 354,65 швейцарських франків.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за відсотками, за період з 01 січня 2009 року по 18 квітня 2011 року ОСОБА_7 регулярно допускалися порушення порядку погашення нарахованих відсотків, як в частині дотримання строків здійснення платежу, так і в частині розмірів належних до сплати сум.

З даного розрахунку також встановлено, що за період з 01 січня 2009 року по 18 квітня 2011 року позичальник має несплачену заборгованість за відсотками в розмірі 7 433,52 швейцарських франків.

Оскільки порука ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в частині зобов'язань щодо повернення щомісячних платежів та нарахованих відсотків за період до 18 квітня 2011 року є припиненою в силу ст. 559 ЦК України, у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителів, несплачені кошти в рахунок погашення тіла кредиту в розмірі 11 354,65 швейцарських франків та процентів в розмірі 7 433,52 швейцарських франків, що в сукупному розмірі складають 18 788,17 швейцарських франків, не підлягають солідарному стягненню з ОСОБА_7 та поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_8.

З матеріалів справи також вбачається, що, у зв'язку неналежним виконанням ОСОБА_7 своїх зобов'язань по дотриманню строків і розмірів здійснення платежів в рахунок погашення заборгованості по кредиту і процентів, позичальнику за період з 16 квітня 2010 року по 03 жовтня 2011 року була нарахована пеня за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 100 827,98 грн., з яких 10 207,27 грн. - пеня за прострочення сплати процентів та 90 620,71 грн. - пеня за прострочення погашення тіла кредиту.

При цьому, пеня за прострочення сплати тіла кредиту за період з 07 липня 2011 року по 03 жовтня 2011 року була нарахована позичальнику на всю суму основного боргу в розмірі 257 056,29 швейцарських франків, з тих підстав, що вимога про дострокове стягнення суми боргу, пред'явлена в травні 2011 року, позичальником виконана не була.

Разом з тим, як встановлено судом, моментом належного пред'явлення Публічним акціонерним товариством «Держаний експортно-імпортний банк України» вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту є подання до суду цього позову в жовтні 2011 року, з огляду на що, нарахування в період з 07 липня 2011 року по 03 жовтня 2011 року пені на всю суму тіла кредиту в розмірі 257 056,29 швейцарських франків є безпідставним, а тому пеня в сумі 87 134,98 грн. не підлягає стягненню з відповідачів.

В частині позовних вимог щодо солідарного стягнення пені, нарахованої за період з 16 квітня 2010 року по 03 жовтня 2011 року в сукупному розмірі 13693,00 грн., з яких пеня за прострочення сплати тіла кредиту - 3485,73 грн. та пеня за прострочення сплати процентів - 10 207,27 грн., застосуванню підлягають положення ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки за спливом шестимісячного терміну від дня настання строку виконання зобов'язання, якщо вимога про погашення до поручителів не була пред'явлена.

Таким чином, оскільки моментом пред'явлення до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вимог щодо погашення пені є дата пред'явлення позову до суду - 18 жовтня 2011 року, пеня, що нарахована поза межами шестимісячного строку, обчисленого від цієї дати, а саме до 18 квітня 2011 року, є такою, що не підлягає солідарному стягненню з поручителів і боржника, так як порука останніх за зобов'язаннями ОСОБА_7 щодо погашення платежів за кредитним договором за цей період є припиненою.

З огляду на таке, пеня за прострочення виконання кредитних зобов'язань, нарахована за період з 16 квітня 2010 року по 18 квітня 2011 року в розмірі 4480,41 грн., з яких 2 980,80 грн. пеня за прострочення сплати процентів та 1499,61 грн. пеня за прострочення погашення тіла кредиту, підлягає стягненню виключно з позичальника ОСОБА_7.

Одночасно сума пені, нарахована за період з 18 квітня 2011 року по 03 жовтня 2011 року, в розмірі 9212,59 грн., з яких 7226,47 грн. пеня за прострочення сплати процентів та 1986,12 грн. пеня за прострочення погашення тіла кредиту, підлягає стягненню солідарно з позичальника ОСОБА_7 та поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_8, так як позовні вимоги до поручителів про стягнення цієї суми пред'явлені в межах визначеного законодавством шестимісячного строку.

Крім того, статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частина 3 даної статті визначає, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з договорів поруки № 28810Р4 та № 28807Р34, кожен із поручителів окремо поручився за належне виконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань позичальника за договором №288807С208.

Умовами вказаних договорів не було передбачено солідарної відповідальності поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_8 між собою.

В правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-511цс15 від 11 листопада 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов'язання, виникає кілька самостійних зобов'язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов'язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є. Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов'язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука). Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

Суд першої інстанції на вказані роз'яснення та зміст ст. 554 ЦК України уваги не звернув, умови укладених між сторонами договорів поруки не дослідив та безпідставно стягнув суму заборгованості за кредитним договором №288807С208 солідарно з позичальника ОСОБА_7 та обох поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_8.

Так як договір поруки № 28807Р34 від 23 жовтня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Держаний експортно-імпортний банк України» і ОСОБА_8, та договір поруки № 28810Р4 від 14 травня 2010 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Держаний експортно-імпортний банк України» і ОСОБА_3, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою, заборгованість за кредитним договором №288807С208 підлягає стягненню солідарно з позичальника та кожного з поручителів окремо.

За таких обставин, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_12, а тому рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2012 року, якою дане рішення залишено без змін, підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» заборгованості за кредитним договором №288807С208 від 23 жовтня 2007 року в розмірі 18 788,17 швейцарських франків, та пені в розмірі 4480,41 грн.; стягнення солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» заборгованості по кредитному договору №28807С208 від 23 жовтня 2007 року в розмірі 257 766,18 швейцарських франків та пені в розмірі 9212,59 грн.; стягнення солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» заборгованості по кредитному договору №28807С208 від 23 жовтня 2007 року в розмірі 257 766,18 швейцарських франків та пені в розмірі 9212,59 грн.. В задоволенні решти вимог відмовити.

Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_12 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, вирішенню також підлягає питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При поданні до суду позову Публічним акціонерним товариством «Державний експортно - імпортний банк України» було сплачено судовий збір в розмірі 1700,00 грн. ви витрати на інформаційно - технічне забезпечення в розмірі 120 грн..

В урахуванням положень ст. 88 ЦПК України щодо пропорційності відшкодування судових витрат розміру задоволених позовних вимог, вказана сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_7 у відшкодування судових витрат 606,67 грн., а з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_8 по 571,61 грн. з кожного.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 554, 559, 1050 ЦК України, ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_12 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» () заборгованість за кредитним договором №288807С208 від 23 жовтня 2007 року в розмірі 18 788,17 швейцарських франків, з яких 11 354,65 швейцарських франків - заборгованість по тілу кредиту та 7 433,52 швейцарських франків - заборгованість за процентами, та пеню в розмірі 4480,41 грн..

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» () заборгованість за кредитним договором №28807С208 від 23 жовтня 2007 року в розмірі 257 766,18 швейцарських франків, з яких 245 701,64 швейцарських франків - сума заборгованості по тілу кредиту та 12 064,54 швейцарських франків - заборгованість по процентам, та пеню в розмірі 9212,59 грн..

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» () заборгованість за кредитним договором №28807С208 від 23 жовтня 2007 року в розмірі 257 766,18 швейцарських франків, з яких 245 701,64 швейцарських франків - сума заборгованості по тілу кредиту та 12 064,54 швейцарських франків - заборгованість по процентам, та пеню в розмірі 9212,59 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» () у відшкодування витрат по сплаті судового збору 606,67 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» () у відшкодування витрат по сплаті судового збору 571,61 грн..

Стягнути з ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» () у відшкодування витрат по сплаті судового збору 571,61 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: