Провадження № 2/243/624/2017
Справа № 243/151/17-ц
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Гуменному М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов'янськ, Донецької області) цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору кредиту,-
У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 25 листопада 2016 року має заборгованість - 108164,14 гри., яка складається з наступного:
- заборгованість за кредитом - 5403,20 грн.:
- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 673,17 грн.;
- заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 1843,33 грн.;
- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 100244,44 грн.
а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг:
- штраф (фіксована частина) у розмірі - 500,00 грн.
- штраф (процентна складова) у розмірі - 1993,48 грн.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2014 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені, з відповідача ОСОБА_1 ПАТ КБ "ПриватБанк" було присуджено до стягнення заборгованість - 68 294,49 грн.

У зв'язку із викладеним, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором без урахування суми 68 294,49 грн., яка була стягнута з відповідача вказаним рішенням суду від 17 лютого 2014 року, що в результаті складає 42 363,13 грн.

За таких обставин позивач вважає, що відповідач у строк, вказаний в договорі своїх зобов'язань по договору не виконує, а тому просить суд стягнути вказані кошти з відповідача.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував.

Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідача, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та розташування відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому, відповідно роз'яснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр», а також у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», відповідно розпорядження КМУ від 16 грудня 2015 року №1333-р.

Однак, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № GOXRRC01700857 від 15 травня 2008 року ОСОБА_1 15 травня 2008 року отримав кредит у розмірі 5403,18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків закритого акціонерного товариства комерційний Банк "ПриватБанк", у зв'язку із чим, на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача із закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ і 006727). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до умов. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 25 листопада 2016 року має заборгованість - 108164,14 грн., яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом - 5403,20 грн.;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 673,17 грн.;

- заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 1843,33 грн.;

- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 100244,44 грн.

а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг:

- штраф (фіксована частина) у розмірі - 500,00 грн.

- штраф (процентна складова) у розмірі - 1993,48 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2014 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" було присуджено до стягнення заборгованість - 68 294,49 грн. яка складається з наступного:

- заборгованості за кредитом - 5403,20 грн.;

- заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 673,17 грн.;

- заборгованості по комісії за користуванням кредитом - 1843,33 грн.;

- пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 56 646,48 грн.

- штрафу (фіксована частина) у розмірі - 500,00 грн.

- штрафу (процентна складова) у розмірі - 3228,31 грн. (а.с. 6,6 зб.).

Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк(термін)його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_1 зобов'язань по договору кредиту не виконував, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти за кредитним договором, виходячи з наступних розрахунків:

5 403 грн. 20 коп. (заборгованість кредитом) - 5 403 грн. 20 коп. (заборгованість кредитом, стягнута за рішенням суду від 17 лютого 2014 року) = 00 грн. 00 коп.;

673 грн. 17 коп. (заборгованість по відсоткам за користування кредитом) - 673 грн. 17 коп. ( заборгованість по відсоткам за користування кредитом, стягнута за рішенням суду від 17 лютого 2014 року) = 00 грн. 00 коп.;

1 843 грн. 33 коп. (заборгованість по комісії за користування кредитом) - 1 843 грн. 33 коп. (заборгованість по комісії за користування кредитом, стягнута за рішенням суду від 17 лютого 2014 року) = 00 грн. 00 коп.;

Вирішуючи питання про стягнення пені та штрафів, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 5.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як видно із наданої копії рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2014 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" було стягнуто штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп., та штраф (процентна складова) у розмірі 3 228 грн. 31 коп.

Виходячи з аналізу чинного законодавства, а також п. 5.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, за яким передбачене одноразове стягнення штрафу при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, у суду немає підстав для повторного стягнення штрафу, оскільки наведений штраф був стягнутий за рішенням суду від 03 березня 2012 року, та не нараховуюється на пеню по договору.

Крім того, вирішуючи питання щодо стягнення штрафу, суд також зазначає,що відповідно ст. 1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

За змістом ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, м. Слов'янськ Донецької області визначено як населений пункт, в якому проводилась антитерористична операція.

Суд також зазначає, що виходячи з аналізу норм ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, слід дійти висновку, що у випадку нарахування пені та/або штрафів у період проведення АТО, вони повинні бути скасовані.

При цьому, розпорядження КМУ про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, лише чітко визначає коло осіб, на яких розповсюджується дія норм ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і у сенсі ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не є початком відліку часу з якого розповсюджується заборона на нарахування пені та штрафів.

Як встановлено у судовому засіданні, зареєстроване місце проживання відповідача по справі ОСОБА_1 є м. Горлівка, Донецької області, тобто, в населеному пункті, який віднесено згідно із розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

З врахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення штрафів не підлягає задоволенню.

Як видно із розрахунку заборгованості, станом на 14 квітня 2014 року розмір пені становив 100244 грн. 44 коп., який утворився за період з 15 травня 2008 року по 25 листопада 2016 року.

Як видно із рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2014 року, розмір пені, стягнутої з відповідача, яка утворилася станом на 20 листопада 2013 року становить 56 646 грн. 48 коп..

Отже станом на 25 листопада 2016 року розмір пені за період часу з 21 листопада 2013 року по 25 листопада 2016 року становить:

100244 грн. 44 коп. (пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором станом на 25 листопада 2016 року) - 56646 грн. 48 коп. (пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, стягнута за рішенням суду від 17 лютого 2014 року) = 43 597 грн. 96 коп.

Враховуючи наявність мораторію щодо нарахування пені та штрафів, щодо стягнення пені за період з 14 квітня 2014 року по 25 листопада 2016 року, суд відмовляє.

Розв'язуючи позов в частині стягнення пені, яка утворилася за період з 21 листопада 2013 року по 14 квітня 2014 року, суд виходить з таких міркувань.

За наданими позивачем розрахунками, з якими погоджується суд, розмір пені станом на 14 квітня 2014 року становить 72 076 грн. 04 коп.

Таким чином, виходячи із розрахунку (72 076 грн. 04 коп. - 56 646 грн. 48 коп.(розмір пені, стягнутої за рішенням суду від 17 лютого 2014 року) = 15 429 грн. 56 коп.) розмір пені за період часу з 20 листопада 2013 року по 14 квітня 2014 року складає 15 429 грн. 56 коп.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість по кредиту відповідача становить 5 403 грн. 20 коп. зазначені кошти стягнуті за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2014 року з відповідача на користь позивача. Натомість розмір пені за період часу з 20 листопада 2013 року по 14 квітня 2014 року становить 15 429 грн. 04 коп., що перевищує основну суму боргу, стягнуту за рішенням суду від 17 лютого 2014 року, більш як на десять тисяч грн.. На думку суду такий розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Наведена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2015 року.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки - пені до 1177 грн. 00 коп., оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку, суд дійшов також враховуючи в тому числі висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ "Про відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», згідно із якими, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 статті 3, частини третьої 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконуватиме основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційній Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту що до сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується із положенням Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів " від 9 квітня 185 року № 39/248 в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважив Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними інтересами споживачів їх кредитних послуг(абзац третій підпункту 3.2 пункту з мотивувальної частини рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно із якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.

Враховуючи викладене, виходячи із засад цивільного судочинства, а саме розумності та справедливості, а також принципу диспозитивності, суд вважає можливим на підставі частини 2 ст. 616 ЦК України та частини 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача до суми у 5 403 грн. 20 коп.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою оголошення в пресі, входять до предмету доказування по справі.

Як видно із витягів газети "Урядовий кур'єр" та «Донеччина», дійсно, були здійснені оголошення у пресі про виклик відповідача до суду, загальна вартість яких, згідно із наданими позивачем квитанціями, склала - 550 грн. 00 коп.

Також, як видно з платіжних доручень, позивачем був сплачений судовий збір в сумі 1 600 грн. 00 коп.

Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно із роз'ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 208 грн. 00 коп., та витрати пов'язані із публікацією в оголошення пресі в сумі 71 грн. 50 коп., що є пропорційним до задоволеної частини вимог, оскільки позов судом задоволено частково.

Так, сума задоволених вимог від суми вимог позивача становить 13 %, отже 208 грн. 00 коп. становить 13 % від суми 1 600 грн. 00 коп., а 71 грн. 50 коп. від 550 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 61, 88 ч. 1, 130, 174, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 610, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України, ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, на користь позивача - публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк", р/р 3111, МФО 305299, , місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованість за кредитним договором № GOXRRC01700857 від 15 травня 2008 року яка утворилася станом на 25 листопада 2016 року та складається із пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за період з 20 листопада 2013 року по 14 квітня 2014 року за договором в розмірі 5 403 (п'ять тисяч чотириста три) грн. 20 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, на користь позивача - публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк", р/р 3111, МФО 305299, , місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, витрати позивача пов'язані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 71 (сімдесят одна) грн. 50 коп.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, на користь позивача - публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк", р/р 3111, МФО 305299, , місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, судовий збір в розмірі 208 (двісті вісім) грн. 00 коп.

До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 17 лютого 2017 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич