АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1333/17 Головуючий 1-ї ін-ї. - Сілантьєва Е.Є.
Справа № 645/1057/16-ц Доповідач - Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», ОСОБА_5, про стягнення суми заборгованості по комунальним платежам у порядку регресу,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який остаточно уточнила 16.11.2016 року.

Просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку на її користь в порядку регресу плату за комунальні послуги та квартплату з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі - 5 383,47 грн. за період з 01.04.2013 року по 01.08.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона та її донька - ОСОБА_5 та онука - ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_1. Дана квартира приватизована, рахунки поділені на двох квартиронаймачів. Головним квартиронаймачем по одному особовому рахунку є позивач по справі, разом з нею на цей рахунок зареєстровані донька та онука. Інший рахунок відкритий на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Рахунки було поділено у липні 2014 року. Позивач зазначила, що в квітні 2013 року шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано. Після цього, вона, разом з донькою, сплачували лише ту частку плати за комунальні послуги, що припадають на них. За час із квітня 2013 р. по липень 2014 р. включно виникла заборгованість за квартплату та комунальні послуги, яку відповідачі не сплачували самостійно та не надавали ніяких грошей на сплату. При розподіленні рахунків категорично відмовилися брати на свій рахунок свою частину боргу. Після розлучення також не надавали кошти на сплату заборгованості. Після розлучення на дату розділення особових рахунків (період з 01.04.2013 р. по 01.08.2014 р.) через несплату своєї частки квартплати виникла заборгованість в розмірі 2991 грн. 90 коп. Вважає, що дана заборгованість цілком і повністю належить відповідачам як квартиронаймачам по другому рахунку. Ця заборгованість сплачена позивачем, тому підлягає стягненню з відповідачів з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали свої вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідачі проти позовних вимог заперечували.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 61 грн. 17 коп. в порядку регресу за сплату боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що при розподілі рахунків заборгованість відповідачів залишилась на її рахунку, а рахунок відповідачів мав нульовий баланс, у зв'язку з чим вказана заборгованість, сплачена позивачкою, підлягає стягненню в порядку регресу.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, та споживачами комунальних послуг, що надаються за адресою вказаної квартири.

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 09.06.2016 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані власник ОСОБА_2, її донька ОСОБА_5, та онука ОСОБА_6

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно ст. 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Із матеріалів справи вбачається, що за період з 01.04.2013 року по 01.09.2014 року ПАТ «Харківміськгаз» було нараховано до сплати 619,19 грн.

Таким чином частка, яка припадає до сплати на одного співвласника становить 619,19/5=123,838 грн.

Оскільки позивачами за спожитий газ сплачено 316,92 грн. замість 371,67 грн., що припадає на їх частку, підстави для стягнення заборгованості з відповідачів відсутні.

Так само за період з 01.04.2013 року по 01.08 .2014 року за гарячу воду та опалення позивачами сплачено менше, ніж нараховано до сплати із розрахунку на трьох осіб (2666,27 грн. замість 3280,80 грн.)

Аналогічно за оплату з вивозу твердих побутових відходів та надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій позивачем відповідно до наданих розрахунків сплачено менше, ніж підлягає сплаті, а отже, право вимоги про стягнення заборгованості в порядку регресу у ОСОБА_2 не виникло.

Згідно розрахунку заборгованості за надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення було нараховано 3014 грн. 04 коп. Позивачем було сплачено 1961, 59 грн. замість 1808,42 грн. (3014,04:5х3). Відповідач ОСОБА_7 повинен був сплатити 602 грн. 80 коп., а ОСОБА_3 з урахуванням пільги 75% - 150 грн. 70 коп. Відповідачами частково сплачено послуги на суму 92 грн. Таким чином, з відповідачів належить до стягнення у солідарному порядку на користь позивачів 61,17 грн. ((1961,59-1808,42)/2).

Проте вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01.04.2013 року по 01.08.2014 року підлягають частковому задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції підставно виходив із того, що вони задоволенню не підлягають, оскільки вказана норма до правовідносин, що виникли між сторонами, не застосовується.

Відповідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_5 підтвердила, що позивачка продовжує сплачувати грошові кошти за надані комунальні послуги та зменшує суму боргу, проте на теперішній час заборгованість по комунальним платежам повністю не погашена.

Оскільки часткове виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договорами про надання послуг не породжує перехід до неї прав кредитора за цими договорами, відповідно, у позивачки не виникло право на пред'явлення зворотної вимоги до боржників.

Належних доказів, які б свідчили про сплату позивачем заборгованості саме за спірний період, ОСОБА_2 та її представником не надано.

Докази сплати заборгованості за комунальні послуги не містять застережень щодо періоду, за який вони сплачувались.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що мають істотне значення для справи, не надано юридичну оцінку доказам, наданих позивачем, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування судова колегія не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді