ухвала

іменем україни

08 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 21 січня 1988 року з нею, яка працювала на Чернігівському радіо приладному заводі «ЧеЗаРа» стався нещасний випадок, що підтверджується актом нещасного випадку за формою Н-1 від 22 березня 1994 року, 14 березня 1994 року з нею знову стався нещасний випадок, що підтверджується актом нещасного випадку за формою Н-1 від 16 березня 1994 року.

Відповідно до висновку МСЕК від 17 лютого 2006 року їй була встановлена стійка втрата професійної працездатності - 50 % по трудовому каліцтву та встановлена 2 група інвалідності, безстроково.

20 березня 2006 року постановою 21-н Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігів Чернігівської області їй була призначена виплата допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю в сумі 100 % середньої заробітної плати та щомісячна грошова сума в розмірі 97,75 гривень з 17 лютого 2006 року, безстроково.

Відповідно до висновку МСЕК від 23 жовтня 2009 року позивачу було встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності: у тому числі 10 % по трудовому каліцтву, 50 % по трудовому каліцтву та 2 група інвалідності, безстроково.

01 вересня 2015 року постановою № 2523/1878/1878.1/84 Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігів Чернігівської області їй було призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу в розмірі 104,38 грн одноразово, але суми одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності їй не нараховувалися та не сплачувалися, а тому остання вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2016 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігів Чернігівської області про зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов'язано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігів Чернігівської області призначити ОСОБА_4 одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігів Чернігівської області в дохід держави 1 057,50 гривень судового збору.

У касаційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що позивач 12 років отримувала пенсію по інвалідності і лише після передачі документів із Чернігівського радіо приладного заводу «ЧеЗаРа» до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігів Чернігівської області, їй було встановлено стійку втрату працездатності 50 % по трудовому каліцтву, що підтверджується наданими позивачем довідками МСЕК, за якими з 1996 року ОСОБА_4 має першу групу загального захворювання, а з 2006 року другу групу інвалідності по трудовому каліцтву з встановленням 50 % стійкої втрати працездатності.

Відповідачем суду не надано доказів на спростування того, що саме з 2006 року позивачу встановлено вперше стійку втрати працездатності по трудовому каліцтву.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що сплачені кошти Чернігівським радіоприладним заводом «ЧеЗаРа» в березні та травні 1994 року, тобто після отримання травми ОСОБА_4, не можуть бути розцінені, як виплата одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності, оскільки на момент їх виплати не було висновку МСЕК про встановлення групи інвалідності. Виплата матеріальної допомоги працівнику в даному випадку, є правом підприємства.

Доводи касаційної скарги про те, що фактично стійку втрату працездатності позивачу було встановлено ще у 1996 році, і з цього часу у неї виникло право на відшкодування шкоди та про те, що апеляційним судом не враховано, що відділення Фонду не є належним відповідачем щодо заборгованості з відшкодування шкоди потерпілим, яким підприємства до 01 квітня 2001 року не відшкодували матеріальної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я на виробництві не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків апеляційного суду.

Так, згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон) страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

За змістом ст. 28 Закону страховими виплатами є грошові суми, які згідно із ст. 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, суду чи прокуратури.

Відповідно до ст. 40 Закону якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, страхові виплати, передбачені ст. 28 Закону. Право на отримання потерпілим одноразової допомоги настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право в потерпілого, застрахованого відповідно до Закону, на отримання одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності у разі настання страхового випадку виникає з дня встановлення йому МСЕК вперше стійкої втрати професійної працездатності за цим страховим випадком.

Право в потерпілого, застрахованого відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», на отримання одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності у разі настання страхового випадку виникає з дня встановлення йому МСЕК вперше стійкої втрати професійної працездатності за цим страховим випадком.

Крім того, сплачені кошти Чернігівським радіоприладним заводом «ЧеЗаРа» в березні та травні 1994 року, тобто після отримання травми ОСОБА_4, не можуть бути виплатою одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності, оскільки на момент їх виплати не було висновку МСЕК про встановлення групи інвалідності. Виплата матеріальної допомоги працівнику в даному випадку, є правом підприємства.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові Чернігівської області відхилити.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак