печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2017 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Котко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, 3-тя особа ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення коштів , посилаючись на те що 8.12.2008р. відповідач ОСОБА_2 взяв в борг 120000дол.США та зобов"язувався повернути до 31.01.2009р.. 19.01.2009р. взяв борг в розмірі 200 000 євро строком до 13.01.2012р. Однак до цього часу кошти не повернув. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 22.05.2012р. стягнуто суму боргу в розмірі 2 965 553 ,60 грн., 3% річних в розмірі 82 780,27 грн., проценти по сумі позики 257 671,05 грн. Грошові зобов»язання за договорами позики є чинними . Тому він просить стягнути різницю між сумою боргу , яка існує на 29.09.2016р. і сумою боргу , яка стягнута за рішенням суду в розмірі 5 955 839, 96 грн., 3% річних (з 1.02.2009р. по 29.09.2016р. ) 27 586,85 дол.США що становить 714 406,81 грн., 3% річних (з 15.01.2012р. по 29.09.2016р. ) 28 257 ,53 євро , що становить 818 922 , 15 грн., всього 1 533 328,96 грн. А в зв»язку з стягненням 3% річних за рішенням суду то просить стягнути 1450 548,69 грн. відповідно до ст..625 ЦК України. Відсотки відповідно до ст..1048 ЦК України з 25.05.2012р. по28.09.16 р. 73 333,15 дол.США та 122 221,95 Євро , що становить 5 451 950,07 грн. та судовий збір в розмірі 6890 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав, уточнив позовні вимоги, просив задовольнити та стягнути кошти з відповідачів солідарно , оскільки одержані кошти ОСОБА_2 були витрачені в інтересах сім»ї на придбання спільного майна з ОСОБА_5 В задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 -ОСОБА_6 проти позову заперечував, зустрічний позов підтримав,надав письмові пояснення , в подальшому просив розглядати справу у відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 проти позову заперечував, подав зустрічний позов про визнання розписок від 8.12.2008р. та від 19.01.2009р., оскільки укладені без її згоди. в подальшому просив розглядати справу у відсутність.

Суд , заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Встановлено , що у позивача 8.12.2008р. відповідач ОСОБА_2 взяв в борг 120 000 дол.США та зобов"язувався повернути до 31.01.2009р.. 19.01.2009р. взяв борг в розмірі 200 000 євро строком до 13.01.2012р.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 22.05.2012р. стягнуто суму боргу в розмірі 2 965 553 ,60 грн., 3% річних в розмірі 82 780,27 грн., проценти по сумі позики 257 671,05 грн.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України, що випливає з правової позиції Верховного суду України від 2 липня 2014р. у справі № 6-79 цс 14 , від 21 грудня 2016 року у справі за № 6-1672цс16

Щодо зустрічного позову суд приходить до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Аналізуючи зібрані докази суд приходить до висновку , що відсутні підстави для визнання договорів позики недійсними, тому зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Суд також звернув увагу на те, що в разі накладення стягнення на майно особа може відповідати своєю часткою майна у спільній сумісній власності подружжя за умови, що договір було укладено в інтересах сім'ї, а одержане за договором використано на її потреби. (6-163цс12 від 20.02.13)

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності , суд приходить до висновку , що оскільки в ході розгляду справи не здобуто достатніх доказів, які б свідчили про те, що відповідачка повинна нести солідарну відповідальність з боржником та Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 22.05.2012р. стягнуто суму боргу тільки з ОСОБА_2 за позовом ОСОБА_1 , тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за договорами позики солідарно є безпідствними та позов в частині стягнення коштів з ОСОБА_5 задоволенню не підлягає. При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково

Відповідно до ст.625 ЦК України з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню різниця між сумою боргу , яка існує на 29.09.2016р. і сумою боргу , яка стягнута за рішенням суду в розмірі 5 955 839, 96 грн., 3% річних (з 1.02.2009р. по 29.09.2016р. ) 27 586,85 дол.США що становить 714 406,81 грн., 3% річних (з 15.01.2012р. по 29.09.2016р. ) 28 257 ,53 євро , що становить 818 922 , 15 грн.(всього 1 533 328,96 грн.) та підлягає стягненню 1450 548,69 грн.

Відсотки відповідно до ст..1048 ЦК України з 25.05.2012р. по28.09.16 р. в розмірі 73 333,15 дол.США та 122 221,95 Євро , що становить 5 451 950,07 грн. згідно наданих позивачем розрахунків , які приймаються судом та не заперечувались представниками відповідачів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати 6890 грн.

Керуючись ст.ст.625,1046,1047,1048,1050 ЦК України, ст.ст.10,11,60,209, 212,213 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 5 955 839, 96 грн., 3% річних в розмірі 1 450 548,69 грн., відсотки в розмірі 5 451 950,07 грн., судовий збір в розмірі 6890 грн.

В іншій частині позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Остапчук Т.В.