АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3840/17 Справа № 175/480/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є., при секретарі Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та додаткової угоди,-

в с т а н о в и л а :

05.02.2017р. ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом про визнання недійсними кредитного договору та додаткової до нього угоди з посиланням на невідповідність їх вимогам закону та порушення ними його прав споживача.

Рішенням Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області від 06.02.2017р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на необгрунтованість відмови у позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог за такими підставами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався лише на пропуск ОСОБА_2 трирічного строку позовної давності з моменту укладення оспорюваних ним угод та на заяву банку про застосування позовної давності. Інших встановлених судом обставин та мотивів рішення суду не містить. Зокрема, вказаний висновок судом першої інстанції зроблено без зясування питання щодо доведеності та обґрунтованості позову. Між тим, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України та розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 18.12.2009р. у мотивувальній частині рішення слід наводити встановлені судом обставини, визначені відносно них правовідносини та чи були порушені права і інтереси особи, яка завернулась за судовим захистом, а встановивши, що строк для звернення нею пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову їй у позові саме з цих підстав, кім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається наступне.

31.08.2005р. між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступник ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNG0GK00005639, за умовами якого банк зобовязався надати останньому кредитні кошти у сумі 23 700 доларів США, у тому числі, 20000 доларів США з метою придбання приватного будинку, на строк до 31.08.2025р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахункове-касове обслуговування у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати (а.с. 13-14).

Згідно меморіального ордера від 31.08.2005р. та ордера розпорядження від 31.08.2005р. ЗАТ КБ «ПриватБанк» видано ОСОБА_2 20000 доларів США за умовами кредитного договору (а.с.41,56). 31.08.2005р. нотаріально посвідчено укладення ОСОБА_2 з ОСОБА_4 договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою вул.Садова,20 у с.Новоолександрівка (а.с.71-74). Складеним 31.08.2005р. покупцем ОСОБА_2 з продавцем ОСОБА_4 актом підтверджено факт оплати покупцем продавцю 20 000доларів США, отриманих за кредитним договором №DNG0GK00005639 від 31.08.2005р. (а.с.69).

Зазначені обставини свідчать, що кредитний договір містить усі необхідні умови, на час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, у тому числі, щодо суми та валюти кредиту, відсотків за користування кредитом та порядку його сплати. ОСОБА_2 отримано грошові кошти у сумі 20000 доларів США та саме їх використано на придбання 31.08.2005р. житлового будинку та земельної ділянки за адресою вул.Садова,20 у с.Новоолександрівка.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.5 Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. За відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ЗАТ КБ «ПриватБанк») відповідні банківські ліцензії та дозволи на право здійснення операцій в іноземній валюті мав.

Постановою Національного банку України від 10.05.2007р. прийнято відповідні положення на виконання п.«д» ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про зобовязання кредитодавця перед укладенням договору кредиту повідомити споживача про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту та пп.2 п.4 ст.11 Закону про те, що договір кредиту має містити детальний розпис можливих складових загальної вартості кредиту для споживача. Оскільки до 10.05.2007р. умови щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту не були визначені на нормативному рівні, як істотні умови кредитного договору, то правові наслідки недійсності до кредитних договорів, укладених до 10.05.2007р., не наступають.

Таким чином, не вбачається підстав для визнання кредитного договору недійсним за зазначеними ОСОБА_2 підставами про неотримання ним кредиту в іноземній валюті, заборону на надання споживчого кредиту та не повідомлення його банком письмово перед укладенням договору про кредитні умови.

Одночасно з цим положеннями п.п.1.1.,3.11. укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 31.08.2005р. кредитного договору передбачена сплата комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця та комісія за дострокове погашення кредиту.

Відповідно до вимог ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Таким чином, встановлення платежу, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які не є послугою та які споживач здійснює на користь банку, зокрема, розрахунково-касове обслуговування та дострокове погашення кредиту, є незаконним. Враховуючи викладене, положення п.п.1.1.,3.11. укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 31.08.2005р. кредитного договору, на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України слід визнати недійсними.

20.07.2012р. між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступник ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору №DNG0GK00005639 від 31.08.2005р. За умовами п.1 угоди суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на суму пені у розмірі 5187,98 доларів США. За п.2 угоди у разі порушення її умов по погашенню кредиту на 31 день позичальник має сплатити штраф у сумі 5187,98 доларів США. Положеннями п.3 додаткової угоди внесено зміни в кредитний договір та викладено у новій редакції п.1.1., за якою, зокрема, банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 31.08.2005р. по 31.08.2025р. включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 32056,44 доларів США, у тому числі, 20 000 доларів США на придбання нерухомості, 12056,44 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7. договору, зі сплатою за користування кредитом 16,98% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, починаючи з 28.11.2008р., при ставці процентів при порушенні зобовязань 0% з 28.11.2008р. по 20.07.2012р., а далі 36,04% річних, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,16% від суми щомісяця, відсотків за дострокове погашення кредиту. За п.6 угоди у разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом на винагород, зазначених у договорі, протягом періоду неналежного виконання вказаних зобовязань плата за кредитом банком нараховується у розмірі фактично сплаченої позичальником. При цьому, за весь період неналежного виконання зобовязань по сплаті за кредитом позичальник сплачує неустойку у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом та у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород. Сплата позичальником штрафу здійснюється за кожний місяць у разі такого порушення. Позовна давність по вимогам про стягнення кредитних сум встановлена тривалістю у 50 років (а.с.15-16).

Згідно вимог ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до вимог ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями ч.2 цієї статті у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту укладеної додаткової угоди вбачається факт повної зміни та викладення у новій редакції первинних положень кредитного договору від 31.08.2005р. Зокрема, зазначення у додатковій угоді про отримання ОСОБА_2 кредиту у розмірі 32056,44 доларів США повністю суперечать положенню кредитного договору від 31.08.2005р. про надання ОСОБА_2 кредитних коштів лише у сумі 23 700 доларів США. Крім того, сума кредиту, вказана в угоді як 32056,44 доларів США складається з 20000доларів США на придбання нерухомості та з 12056грн.44коп. на сплату страхових платежів. При цьому остання сума одночасно містить і інше зазначення - як 12056,44 доларів США без усунення у договорі описки чи наведення іншого застереження. Між тим, ОСОБА_2 заперечувався, а банком навіть не спростовувався факт ненадання кредиту у розмірі 32056,44 доларів США. При цьому графік погашення кредиту, наведений у додатку до додаткової угоди, також не відображає ні конкретних складових сум кредиту, ні конкретного механізму їх погашення. Так, при погашенні щомісячного платежу у сумі 472,89 доларів США, фактично відображено лише зменшення тіла кредиту. Розмір же тіла кредиту у сумі 26814,47 доларів не співвідноситься ні з первинним договором, ні з додатковою угодою. Угода не відповідає положенням пп.2 п.4, п.«д» ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не містить ні орієнтовної сукупної вартості кредиту, ні детального розпису можливих складових загальної вартості кредиту для споживача.

Фактично вказана додаткова угода у дійсності мала на меті урегулювати питання відносно заборгованості за кредитним договором, що виникла станом 20.07.2012р., оскільки містить вказівку про те, що угода не є рішенням про анулювання заборгованості. Проте, конкретних положень та умов, які б відповідали дійсним мотивам її укладення вона не містить. Так, хоча у п.1 додаткової угоди і зазначається, що заборгованість зменшується на 5187,98 доларів США, яка є пенею, конкретних сум заборгованості та її складових текст угоди не містить. Крім того, зазначена сума 5187,98 доларів США у п.2 угода повністю передбачена у вигляді штрафу при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по погашенню кредиту. Розмір відсотків за користування кредитом, передбачений первинним кредитним договором 1,33 % на місяць (15,96% річних) збільшено додатковою угодою до 16,98% річних та поширивши застосування вказаної нової збільшеної ставки на минулий період з 28.11.2008р. За порушення зобовязань передбачено прострочену процентну ставку 36,04%, що більш як у два рази перевищує поточну збільшену процентну ставку. Крім того, додатковою угодою передбачено додаткові санкції за порушення позичальником умов по сплаті кредитних сум, зокрема, у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом, у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород та щомісячних штрафів.

Тобто, укладення додаткової угоди не лише не урегулювало питання щодо існуючої заборгованості, а фактично призвело до виникнення як неіснуючого виконаного зобовязання банку, так і до збільшених, подвійних зобовязань позичальника. Встановлені обставини свідчать, що додаткова угода не відповідає вимогам закону, волевиявленню позичальника та на підставі ч.1,3 ст.203, ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсною у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо заяви банку про застосування позовної давності, колегія суддів виходить з наступного. Одночасно з наслідками спливу позовної давності, законодавцем у ч.5 ст.267 ЦК України передбачено, що у разі, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Заперечуючи проти застосування позовної давності та заявляючи про її поновлення, представник ОСОБА_2 посилалась на те, що про порушення своїх прав укладеними договорами ОСОБА_2, як більш слабка у порівнянні з банком сторона у цих договорах, дізнався лише коли банк звернувся до нього у 2015 році з позовом про стягнення заборгованості, нарахованої за умовами вказаних угод. Дійсно, рішенням Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області від 03.11.2015р. з ОСОБА_2 на користь банку, зокрема, стягнуто 26737,69 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 13 219,10 доларів США заборгованості за відсотками, 1056 доларів США комісії та 16762,36 доларів США пені. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.12.2015р. зменшено лише розмір пені. (а.с.45-52). Враховуючи зазначені обставини та висновки рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011р., колегія суддів виходить з того, пропущений строк позовної давності відбувся з поважних причин, а порушене право споживача підлягає захисту.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та апеляційної скарги ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року скасувати.

Визнати недійсними п.п.1.1.,3.1. кредитного договору від 31.08.2005р. та додаткову угоду до кредитного договору від 20.07.2012р., укладені між ОСОБА_2 та ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.