УХВАЛА

іменем україни

8 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 2 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх баба - ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1. Зазначали, що вони є спадкоємцями першої черги на спірне майно за правом представлення, оскільки їх батько - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, яка є дочкою ОСОБА_7; ОСОБА_6, яка є їх рідною сестрою, відмовилась від прийняття спадщини. Після смерті ОСОБА_7 вони в установлені законом строки звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після її смерті, проте їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю у них правовстановлюючих документів на спадкове майно.

З урахуванням зазначеного, позивачі просили визнати за кожним з них право власності на 1/4 частину вказаного будинку.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 2 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, який складається із: будинку літ. «А» площею 136,2 кв. м, житловою площею 88,2 кв. м, сараїв літ. «И», «Т», гаражів літ. «О», «Р», вбиральні літ. «С».

Визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, який складається із: будинку літ. «А», площею 136,2 кв. м, житловою площею 88,2 кв. м, сараїв літ. «И», «Т», гаражів літ. «О», «Р», вбиральні літ. «С».

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачами, які є спадкоємцями і прийняли спадщину, доведено наявність перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у зв'язку з відсутністю у них оригінала свідоцтва про право власності на спірний будинок на ім'я померлої ОСОБА_7

З такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 була власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, який складається з будинку літ. «А» площею 136,2 кв. м., житловою площею 88,2 кв. м., сараїв літ. «И», "Т", гаражів літ. «О», «Р», вбиральні «С», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради 1 вересня 2010 року, витягом від 13 вересня 2010 року, виданого комунальним підприємством «Одеське міжміське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 1 грудня 2015 року.

Право власності на зазначений житловий будинок ОСОБА_7 зареєструвала 13 вересня 2010 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 11 вересня 2012 року, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 17).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтв про народження від ІНФОРМАЦІЯ_3, від 30 березня 1977 року, від 2 червня 1984 року, від 17 листопада 1989 року та свідоцтвом про шлюб від 27 листопада 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є внуками ОСОБА_7 по лінії батька ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 111зв.-113).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 4 грудня 2006 року батько позивачів та третьої особи - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто до смерті ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 109)

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15 жовтня 2012 року, заява ОСОБА_3, ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_4) від 15 жовтня 2012 року П'ятою одеською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа за заявами ОСОБА_3, ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_4) про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 (т. 1 а.с.109зв., 110)

Відповідно до заяви ОСОБА_6 від 15 жовтня 2012 року вона відмовилась від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7.(т. 1, а.с. 109).

Згідно з заявою ОСОБА_5 від 14 грудня 2012 року, вона прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 ( т. 1, а.с. 136).

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 та актового запису про шлюб 24 жовтня 1981 року ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_11 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування відмовлено (т. 1, а.с. 183-186).

Вирішуючи спір, суди виходили із того, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_11, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оскільки ОСОБА_11 прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини спірного будинку, а у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на цей будинок, за ними слід визнати право власності на 1/4 частину цього будинку за кожним, тобто в рівних частках за правом представлення після смерті батька - ОСОБА_8

При цьому суди не врахували таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Суди наведене не врахували, не дали оцінку доводам про те, що ОСОБА_7 була учасником Великої Вітчизняної війни, інвалідом 1 групи. Протягом всього часу проживання у м. Одесі, з 1999 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 проживала з ОСОБА_5 та її дочкою, ОСОБА_12, утримувалась за їх рахунок.

У грудні 2015 року ОСОБА_12 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про надання права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування.

Зазначені вимоги взаємопов'язані з позовними вимогами ОСОБА_3, ОСОБА_4 і залежать від вирішення один одного.

Проте суди відмовили в прийнятті вказаної позовної заяви, посилаючись на те, вказану заяву подано після проведення попереднього судового засідання, а на стадії судового розгляду об'єднання в одне провадження з первісним позовом вказаних вимог неможливе, так як вказані дії тягнуть за собою розгляд справи спочатку, що призведе до порушення процесуальних права учасників процесу, позбавивши при цьому ОСОБА_12 на доведення наявності у неї спадкових прав після смерті ОСОБА_7

За таких обставин, ураховуючи, що судами не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягаєскасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 2 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик